РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015Справа №910/10596/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" про стягнення 106 146,00 грн., за участю представника позивача - Пихтіна К.В., довіреність №б/н від 25.02.2015 року, відповідача 1- не з'явився, відповідача 2- не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Амстор" (надалі - позивач) звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (надалі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" (надалі - відповідач-2) про визнання недійсним з моменту укладення договору відступлення права вимоги №39/294 від 04.02.2015 року за кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07 від 20.12.2007 року укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" та визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за договорами забезпечення, а саме за: договором іпотеки №15-94/19-2323/10 від 05.11.2010 року; договором іпотеки №15-94/19-2320/10 від 05.11.2010 року; договором застави майна №15-94/19-2924/10 від 22.12.2010 року; договором застави майна №15-94/19/2923/10 від 22.12.2010 року; договором застави майнових прав №15-94/19-1722/11 від 21.04.2011 року; договором поруки №15-94/19-8202/07 від 20.12.2009 року, укладеними між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС", з тих підстав, що вони укладені з порушенням чинного законодавства України.

Разом з позовною заявою позивачем було надано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на майно, відповідно до переліку.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Проте, позивач не надав доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

За таких обставин, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2015 порушено провадження у справі №910/10596/15 та призначено розгляд справи на 27.05.2015.

25.05.2015 року відповідачем 1 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що оспорювані позивачем договори укладені відповідно до вимог чинного законодавства України і підстави для визнання їх недійсними відсутні.

06.07.2015 року позивачем через канцелярію суду надано клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору.

Враховуючи норму ст.27 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011.).

З урахуванням наведеного, клопотання від 06.07.2015 судом визнано необґрунтованим, враховуючи, що у зв'язку з прийняттям рішення у даній справі ТОВ "Амстор-Інвест", ТОВ "Фудторг", ТОВ "ТБ "Амстор" не буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено їх наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

В судове засідання, призначене на 08.07.2015 року представники відповідачів 1, 2 не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представників відповідачів 1, 2 не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників відповідачів 1, 2 за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (далі-позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі-банк) укладено договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07 (далі - кредитний договір).

Згідно умов кредитного договору банк зобов'язаний був надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, який у свою чергу зобов'язувався повернути кредит та сплатити проценти.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем-1 було укладено наступні договори:

- Договір іпотеки №15-94/19-2323/10 від 05.11.2010 року;

- Договір іпотеки №15-94/19-2320/10 від 05.11.2010 року;

- Договір застави майна №15-94/19-2924/10 від 22.12.2010 року;

- Договір застави майна №15-94/19/2923/10 від 22.12.2010 року;

- Договір застави майнових прав №15-94/19-1722/11 від 21.04.2011 року;

- Договір поруки №15-94/19-8202/07 від 20.12.2009 року.

04.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги №39/294, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору усі належні первісному кредитору права вимоги за кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07 від 20.12.2007 року з урахуванням усіх договорів про внесення змін і доповнень до нього, що було укладено між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (боржник) (п. 1.1., 1.1.1. договору №39/294).

04.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" (новий іпотекодержатель) було укладено договір відступлення прав вимоги №39/293-294/1, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю усі належні первісному іпотекодержателю права вимоги за договором іпотеки №15-94/19-2323/10 від 05.11.2010 року з урахуванням усіх договорів про внесення змін і доповнень до нього, що було укладено між первісним іпотекодержателем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор» (іпотекодавець 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (іпотекодавець 2 або боржник), який забезпечує виконання боржником умов договорів, які укладені між первісним іпотекодержателем та боржником: - кредитного договору про відкриття мультивалютної кредитної лінії №76 від 07.09.2007 року зі змінами і доповненнями (основний договір 1); - кредитного договору про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07 від 20.12.2007 року зі змінами і доповненнями (основний договір 2) (п. 1.1. договору №39/293-294/1).

04.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" (новий іпотекодержатель) було укладено договір відступлення прав вимоги №39/294-297/1, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю усі належні первісному іпотекодержателю права вимоги за договором іпотеки №15-94/19-2320/10 від 05.11.2010 року з урахуванням усіх договорів про внесення змін і доповнень до нього, що було укладено між первісним іпотеко держателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (іпотекодавець або боржник), який забезпечує виконання боржником умов договорів, які укладені між первісним іпотекодержателем та боржником: - кредитного договору про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07 від 20.12.2007 року зі змінами і доповненнями (основний договір 1); - договору іпотечного кредитування (договір про іпотечний борг) №15-93/19-8280/06 від 05.10.2006 року зі змінами і доповненнями (основний договір 2), що укладений між первісним іпотекодержателем та боржником (п. 1.1. договору №39/294-297/1).

04.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги №39/294-1, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору усі належні первісному кредитору права за договором поруки №15-94/19-8202/07 від 20.12.2007 року з урахуванням усіх договорів про внесення змін і доповнень до нього, що було укладено між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тогрівельний будинок «Амстор» (поручитель), який забезпечує виконання умов кредитного договору про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07 від 20.12.2007 року зі змінами і доповненнями (основний договір), що укладений між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (боржник) (п. 1.1. договору №39/294-1).

04.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" (новий заставодержатель) було укладено договір відступлення прав вимоги №39/294-297/1, за умовами якого первісний заставодержатель відступає новому заставодержателю усі належні первісному заставодержателю права за договором застави майна №15-94/19-2923/10 від 22.12.2010 року з урахуванням усіх договорів про внесення змін і доповнень до нього, що було укладено між первісним заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (заставодавець) який забезпечує виконання умов договорів, що укладені між первісним заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (боржник) (п. 1.1. договору №39/294-297/1).

04.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" (новий заставодержатель) було укладено договір відступлення прав вимоги №39/293-294/2, за умовами якого первісний заставодержатель відступає новому заставодержателю усі належні первісному заставодержателю права за договором застави майна №15-94/19-2924/10 від 22.12.2010 року з урахуванням усіх договорів про внесення змін і доповнень до нього, що було укладено між первісним заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор» (заставодавець) який забезпечує виконання умов договорів, що укладені між первісним заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (боржник) (п. 1.1. договору №39/293-294/2).

04.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" (новий заставодержатель) було укладено договір відступлення прав вимоги №39/297-294-296, за умовами якого первісний заставодержатель відступає новому заставодержателю усі належні первісному заставодержателю права за договором застави майнових прав №15-94/19-1722/11 від 21.04.2011 року з урахуванням усіх договорів про внесення змін і доповнень до нього, що було укладено між первісним заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг" (заставодавець) який забезпечує виконання укладених договорів, що укладені між первісним заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (боржник) (п. 1.1. договору №39/297-294-296).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на порушення відповідачами ст. 124 ч. 5 Конституції України, приписи ст.47 ЗУ "Про банки та банківську діяльність", ст.1, 8, 21 ЗУ "Про кредитні спілки" набуття ТОВ "АВІС ФІНАНС" прав вимоги за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07 є кредитною операцією, яка має вчинятись лише на підставі банківської ліцензії. Враховуючи її відсутність у ТОВ "АВІС ФІНАНС", на підставі ст.227 Цивільного кодексу України, позивач вимагає визнати недійсним договір відступлення права вимоги №39/294 від 04.02.2015 року за кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07 від 20.12.2007 року укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" та визнати недійсними договори відступлення права вимоги за договорами забезпечення, а саме за: договором іпотеки №15-94/19-2323/10 від 05.11.2010 року; договором іпотеки №15-94/19-2320/10 від 05.11.2010 року; договором застави майна №15-94/19-2924/10 від 22.12.2010 року; договором застави майна №15-94/19/2923/10 від 22.12.2010 року; договором застави майнових прав №15-94/19-1722/11 від 21.04.2011 року; договором поруки №15-94/19-8202/07 від 20.12.2009 року, укладеними між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС".

Проте, згідно Свідоцтва ФК №352 від 13.11,2012 відповідач 2 є фінансовою установою за законодавством України. Згідно додатку до вказаного свідоцтва, відповідач 2, як фінансова компанія, має право без отримання ліцензій/дозволів надавати позики, гарантії, поручительства, залучати фінансові активи юридичних осіб із зобов'язанням щодо наступного їх повернення, здійснювати факторинг, фінансовий лізинг та надавати фінансові кредити за рахунок власних коштів.

За договорами відступлення відповідач 1 відступив відповідачу 2 належне йому право вимоги за кредитним договором у розмірі, зафіксованому на день відступлення.

Слід зазначити, що укладаючи договори відступлення, відповідачу 2 не обов'язково бути банківською установою, оскільки кредитні кошти ним не надаються, відсотки не нараховуються, а лише стягується встановлена на день відступлення заборгованість. Також не має потреби отримувати ліцензії/дозволи, оскільки реєстрація товариства в якості фінансової установи надає йому право бути стороною у договорах відступлення права вимог.

Аналогічних доводів дійшов Київський апеляційний господарський суд у справі №910/11254/14.

Отже, відповідач 2 наділений необхідним обсягом цивільної правоздатності та дієздатності для укладання договорів відступлення права вимоги, що було перевірено відповідачем 1 при укладанні спірного договору відступлення.

Таким чином, уклавши оспорюваний правочин, відповідачі не порушили вимоги Цивільного кодексу України щодо суб'єктного складу правочину про відступлення права вимоги та чинним законодавством України не передбачено, що сторони відповідного правочину повинні мати спеціальні дозволи/ліцензії, в т.ч. банківські на укладення такого правочину.

Позивач в якості підстави для визнання договору відступлення недійсним, посилається на відсутність згоди ТОВ "АМСТОР" на укладення оспорюваного договору відступлення, надання якої, ніби-то, передбачено договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07.

Втім, вищезазначене твердження не може бути прийняте судом до уваги, оскільки не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою п'ятою та шостою ст.203 ЦК України,

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. При цьому, згідно з ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Натомість, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст.520 ЦК України)

Таким чином, законом визначено підстави та осіб, згода яких необхідна для належного вчинення правочину щодо заміни сторони у зобов'язанні. Окрім того, зобов'язання позивача не відносяться до таких, що нерозривно пов'язані із особою кредитора.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Керуючись даною нормою, відповідач 1 направив позивачу повідомлення про відступлення права вимоги №39-3/175-9 від 05.02.15, яким повідомив, за якими саме договорами відбулося відступлення.

Крім того, позивач в позовній заяві зазначає про порушення оспорюваними договорами вимог ч.5 ст. 124 Конституції України, оскільки за ними було передано право вимоги щодо нерухомого майна на яке було накладено арешт ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року №757/2685/15-к.

Проте, доказів того, що оспорюваними договорами передано право вимоги саме щодо нерухомого майна на яке було накладено арешт позивачем суду не надано.

Також, позивач в якості обґрунтування позову посилається на те, що згідно зі ст. 24 ЗУ "Про іпотеку" відступлення прав вимоги за іпотечними договорами підлягає нотаріальному посвідченню, чого сторонами договору відступлення дотримано не було, що згідно ст. 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання їх недійсними.

Такі твердження позивача також суперечать фактичним обставинам справи. Усі договори відступлення прав за договорами іпотеки було нотаріально посвідчено 04.02.2015 приватним нотаріусом Морозовим Є.В. Більше того, на підставі них було внесено зміни про нового іпотекодержателя - ТОВ "АВІС ФІНАНС" до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень нерухомого майна.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки, за заявленими вимогами позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними то в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №39/294 від 04.02.2015 року за кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії №15-93/19-5681/07 від 20.12.2007 року та визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за договорами забезпечення, а саме за: договором іпотеки №15-94/19-2323/10 від 05.11.2010 року; договором іпотеки №15-94/19-2320/10 від 05.11.2010 року; договором застави майна №15-94/19-2924/10 від 22.12.2010 року; договором застави майна №15-94/19/2923/10 від 22.12.2010 року; договором застави майнових прав №15-94/19-1722/11 від 21.04.2011 року; договором поруки №15-94/19-8202/07 від 20.12.2009 року, що укладені між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС ФІНАНС" слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 20.07.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна