КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2015 р. Справа№ 927/722/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема»

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 02.06.2015

у справі № 927/722/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Ясен»,

до Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема»,

про стягнення 116 432,88 грн,

за участю представників:

від позивача: Крищенко О.О. - представник (довіреність №79 від 21.01.2015);

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Продовольча компанія «Ясен» (надалі - ПАТ «Продовольча компанія «Ясен», позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема» (надалі - ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема», відповідач) про стягнення 116 432,88 грн, з яких 70 144,32 грн основного боргу, 11 701,59 грн пені, 33 324,38 грн інфляційних втрат та 1 262,59 грн 3% річних, зумовлених неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поворотної фінансової допомоги від 12.09.2014 №12-1.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 у справі № 927/722/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема» на користь Публічного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Ясен» борг в сумі 70 144,32 грн, 11 701,59 грн пені, 33 324,38 грн індексу інфляції, 1 262,59 грн 3 % річних та 2 328,66 грн судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Корпорація «Інтерагросистема» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 у справі № 927/722/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді Ткаченко Б.О., Шевченко Е.О., зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.07.2015.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 № 09-52/963/15, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Синиці О.Ф. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно Протоколу про автоматизований розподіл справи між суддями від 15.07.2015 справу №927/722/15 передано для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. та ухвалою від 15.07.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження вказаною колегію.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні 15.07.2015 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Скаржник свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення даній особі поштового відправлення.

Вислухавши думку представників позивача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та за відсутності відповідача.

15.07.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.09.2014 між Приватним акціонерним товариством «Корпорація «Інтерагросистема» (в тексті договору - сторона-1) та Публічним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Ясен» (в тексті договору - сторона-2) було укладено договір № 12-1 поворотної фінансової допомоги (надалі - договір), відповідно до умов якого сторона-2 надає стороні-1 поворотну фінансову допомогу, а саме грошові кошти у розмірі 966 827,02 грн, а сторона-1 зобов'язується повернути поворотну фінансову допомогу у строк визначений договором (пункти 1.1., 2.1. договору).

Пунктом 3.2. договору встановлено, що поворотна фінансова допомога вважається переданою стороні-1 в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-1.

Згідно пункту 3.3. договору поворотна фінансова допомога надається строком до 30 вересня 2014 року та підлягає поверненню стороною-1 шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-2.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту зарахування безповоротної фінансової допомоги на поточний рахунок сторони-1 (пункт 4.1. договору).

Підпунктом 14.1.257. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Відповідно до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач згідно платіжного доручення від 12.09.2014 №4681 перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 966 827,02 грн з призначенням платежу «поворотна фінансова допомога згідно договору №12-1 від 12.09.2014» (а.с.10).

Між сторонами було підписано Додаткову угоду від 12.09.2014 №1 до договору, згідно якої останні домовились що сторона-2 частково прощає стороні-1 поворотну фінансову допомогу, а саме грошові кошти в розмірі 96 682,70 грн (пункт 1. Додаткової угоди №1).

Відповідачем було здійснено часткове повернення поворотної фінансової допомоги за договором на суму 800 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, наявною в матеріалах справи (а.с.11).

Як стверджує позивач, відповідачем не було повернуто позивачеві 70 144,32 грн отриманої фінансової допомоги у визначений договором строк, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. У матеріалах справи відсутні докази на доведення протилежних обставин.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем доказів повернення грошових коштів у повному обсязі не надано, що в розумінні статті 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Оскільки розмір заборгованості підтверджується наявними матеріалами справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 70 144,32 грн.

Водночас, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання по поверненню фінансової допомоги, позивач просив стягнути з відповідача пеню за період з 01.10.2014 по 30.03.2015, розмір якої згідно розрахунку, долученого до позовної заяви, складає 11 701,59 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено статтею 549 Цивільного кодексу України, статтями 230-232 Господарського кодексу України, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частини 6 вказаної статті штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до пункту 3.4. договору при порушенні стороною-1 строку повернення грошової фінансової допомоги він повинен сплатити стороні-2 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми поворотної фінансової допомоги за кожний день прострочення її повернення.

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги у повному обсязі та, відповідно, стягнення з відповідача 11 701,59 грн пені.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 262,59 грн та інфляційні втрати в сумі 33 324,28 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів встановила, що позивачем правильно розраховано розміри 3 % річних та інфляційних втрат, а відтак, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку щодо задоволення цих позовних вимог у заявленому позивачем обсязі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, апелянт зазначав, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийнято за відсутності представника відповідача, чим порушено принцип змагальності та рівності сторін перед законом і судом.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів відхиляє дані твердження відповідача, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.

Ухвала про порушення провадження у справі №927/722/15 від 13.05.2015 та про відкладення розгляду справи від 21.05.2015 були направлені відповідачеві та отримані представниками за довіреністю у відділенні поштового зв'язку 14.05.2015 та 22.05.2015, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.19,28).

Колегією суддів встановлено, що клопотання ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити участі представника у судовому засіданні подане через відділ документального забезпечення Господарського суду Чернігівської області після закінчення розгляду справи та оголошення вступної та резолютивної частин рішення, що підтверджується відміткою канцелярії суду на вказаному клопотанні та протоколом судового засідання від 02.06.2015.

Крім того, посилаючись на об'єктивні обставини, які перешкоджали скаржнику прийняти участь у судовому засіданні 02.06.2015, останній не надав суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження їх існування, а саме, копії наказу про відрядження генерального директора Юхименка С.В. та копії листа непрацездатності заступника генерального директора Заїки В.М.

При цьому судова колегія наголошує на тому, що відкладення розгляду справи в порядку статті 77 ГПК України є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до підпункту 3.9.2. пункту 3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Місцевим господарським судом правомірно здійснено розгляд справи, згідно статті 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

До апеляційної скарги скаржник не надав жодних доказів, які б спростовували доводи відповідача та висновки, зроблені місцевим господарським судом.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Чернігівської області від 02.06.2015 у справі №927/722/15 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 у справі №927/722/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 у справі №927/722/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/722/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий