донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.07.2015 справа №908/1958/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М. Ломовцева Н.В., Радіонова О.О.
За участю представників сторін:

від позивача:Лагода С.О. - за довіреністю
від відповідача:Репело Д.М. - за довіреністю, Кравченко А.Л.
від третьої особи:Клівасов А.О. - за довіреністю, Уйміна С.Л. - за довіреністю,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк
на рішення господарського суду Запорізької області
від29.04.2015 р.
у справі№ 908/1958/15-г (суддя: Хуторной В.М.),
порушеній за позовом:Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Алчевськ Луганської області
до відповідача:Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаПриватне акціонерне товариство «УКРЕНЕРГОТРАНС», м. Дніпропетровськ
про:стягнення 466' 791,93 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат» (далі - «Позивач») звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця» (далі - «Відповідач») 466' 791,93 грн. неправомірно списаних грошових коштів.

Ухвалою від 25.03.2015р. місцевий господарський суд залучив до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Позивача Приватне акціонерне товариство «УКРЕНЕРГОТРАНС» (далі - «Третя особа»).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.04.2015 р. у справі № 908/1958/15-г позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 466' 791,93 грн. та судовий збір в розмірі 9' 335,84 ,84 грн.

Приймаючи рішення суд виходив з того, що спірна сума була неправомірно списана Відповідачем з особового рахунку Третьої особи, яка діяла у якості експедитора Позивача за його рахунок.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить згадане рішення господарського суду Запорізької області скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заявник скарги не погоджується із висновком господарського суду посилаючись на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, наполягає на тому, що судом не в повній мірі дослідженні наявні у справі докази та невірно зроблені висновки. Зокрема, Відповідач вважає, що Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат» є не належним позивачем у цій справі, адже спірна сума списувалась не з нього, а з особового рахунку Третьої особи.

Сторони та Третя особа були апеляційним судом належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на її необґрунтованість. У поясненнях - зазначив, що спірна сума, на його думку є шкодою, завданою йому саме позивачем.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Третя особа підтримала доводи Позивача та проти задоволення апеляційної скарги - заперечувала.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

На вимогу суду відповідно до ухвали Донецького апеляційного суду від 15.06.15 Відповідач та третя особа надали належним чином засвідчену копію договіру № Е-050047 «Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги» від 29.07.2010р., укладений між Відповідачем та Третьою особою (далі - «Договір Е-0500447» )

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним з неповним з'ясуванням усіх обставин справи. Відтак - незаконним та необґрунтованим; а апеляційну скаргу - такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідно до умов Договору № 01.10.2/23-062/1300 «на організацію перевезення вантажів залізничним транспортом» від 01 грудня 2010 року (далі за текстом - «Договір експедирування»), укладеного між Позивачем та Третьою особою, за заявкою Позивача № 062/7а-540 від 09.07.2014 року, 23.07.2014 року було організовано перевезення вапняка для флюсування зі ст. Нігин ДТГО «Південно-Західна залізниця» та 19-22.07.2014 року зі ст. Скалат ДТГО «Львівська залізниця» (відправник - ТОВ «ПК «Гірничодобувна компанія») з призначенням на ст. Комунарськ, що знаходиться у віданні Донецької залізниці на адресу позивача. Перевезення вантажу здійснювалось в 17 вагонах. А саме: у вагонах: №№ 52725173, 52725660, 52725785, 52736634, 52737913, 52749454, 52877313, 53572319, 53597464, 56941495, станція відправлення Нігин, дата відправлення 23.07.2014 р., № накладної 34004234; у вагонах №№ 53572152, 53597316, станція відправлення Скалат, дата відправлення 19.07.2014 р., № накладної 38063426; у вагоні № 56680960, дата відправлення 20.07.2014 р., № накладної 38072187; у вагонах №№ 56647761, 56671829, 56681869, 56690050, дата відправлення 22.07.2014 р., № накладної 38091849.

Платником за здійснення вищезазначеного перевезення була Третя особа.

У зв'язку з проведенням активної фази антитерористичної операції («АТО») на території Донецької і Луганської областей України та пошкодженням залізничної інфраструктури, з 28.07.2014 року і до відміни Укрзалізницею було введено конвенційну заборону (розпорядження № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 року) на навантаження всіх вантажів та відправлення зі станцій залізниць України, країн СНД і Балтії на станції Дебальцеве, Дебальцеве-Сортувальна, Комунарськ та інших станцій Донецької залізниці.

Ці обставини призвели до того, що прийняті залізницею зазначені 17 завантажених вагонів були зупинені залізницею на шляху слідування по ст. Демурине Донецької залізниці.

З метою виключення невиробничих простоїв вагонів, та уникнення розкрадання вантажу, розобладнання вагонів у зв'язку з тривалим простоєм вагонів у покинутих потягах, Позивач був змушений здійснити переадресування вищезазначених вагонів на нову станцію призначення - ст. Дніпродзержинськ ДП «Придніпровська залізниця» на адресу нового одержувача - ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського».

28 серпня 2014 року Відповідачем були видані накази № 1806, №1807, за якими відбулась заявлена переадресація вказаних вагонів на ст. Дніпродзержинськ ДП «Придніпровська залізниця». Третя особа у своєму листі № 3.6-785 від 27 серпня 2014 року гарантувала залізниці оплату збору за оформлення переадресування вагонів та збору за маневрову роботу (при наявності).

Втім, 29.09.2014р. по станції Демурине Відповідач, крім збору за оформлення переадресування вагонів, в особовому рахунку Третьої особи № 9100478 були обліковані як використані кошти:

- по накопичувальній картці № 29090022: збір за зберігання 10 вагонів на коліях загального користування в розмірі 165' 580,8 грн. (з ПДВ-20%); плата за користування 10 вагонами в розмірі 109' 976,64 грн. (з ПДВ-20%);

- по накопичувальній картці № 29090024: збір за зберігання 7 вагонів на коліях загального користування в розмірі 114250,84 грн. (з ПДВ-20%); плата за користування 7 вагонами в розмірі 76' 983,65 грн. (з ПДВ-20%).

Всього 466' 791,93 грн. (з ПДВ-20%).

Ця сума була облікована як використана незважаючи на те, що Третя особа - платник згадані накопичувальні картки не підписав.

Як було додатково встановлено під час розгляду апеляційної скарги, особовий рахунок та код платника - експедитора вантажовласників № 9100478 був відкритий Відповідачем Третій особі на підставі Договору Е-0500447, укладеного Третьою особою з Відповідачем.

Саме умовами цього договору й регулювалися взаємовідношення між Третьою особою та Відповідачем. Цієї обставини місцевий господарський суд не дослідив, хоча мав це зробити, адже посилання саме на цей договір зроблено на рахунках-переліках (а.с. 70), згідно яких відбувся спірний облік використаних коштів.

Між тим, за умовами п. 1.1 Договору Е-0500447 предметом цього договору є проведення Експедитором (Третьою особою) розрахунків з Залізницею (Відповідачем) за надані нею послуги. За п. 1.3. Договору Е-0500447 ним передбачаються умови оплати саме Третьою особою вартості послуг Відповідача, наданих Вантажовласникам, при здійсненні міжнародних та внутрішніх перевезень. При цьому ніде у цьому договорі не зазначено, що оплата здійснюється Третьою особою за рахунок коштів його клієнтів.

Приписами п. 2.2.5 Договору Е-0500447 визначений обов'язок Третьої особи щодо зарахування на відповідний рахунок Відповідача певних сум попередньої оплати, розмір та періодичність внесення якої визначається власне Третьою особою, виходячи з очікуваного обсягу перевезень вантажів та інших послуг (п.3.1.). одержані кошти Відповідач зараховує на особовий рахунок Третьої особи та у міру виконання перевезень і надання послуг - відповідно відображає у цьому особовому рахунку.

Згідно приписів п. 4.1. Договору Е-0500447 у разі виявлення неправильного відображення в особовому рахунку Третьої особи використання коштів Відповідач вносить відповідні зміні у ньому. За п. 6.1. Договору Е-0500447 усі спірні питання з виконання умов цього договору вирішуються його сторонами у претензійно-позовному порядку.

Виходячи з п. 2.1. «Правил розрахунків за перевезення вантажів», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 р. за N 864/5085 (далі - «Правила розрахунків») розрахункові підрозділи залізниць здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг. Пунктом 2.3. Правил розрахунків встановлено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і відправником (одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору. Згідно з договором залізниця відкриває особовий рахунок кожному відправнику (одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

За п. 2.5. Правил розрахунків платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг. Розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. (ч. 1 п. 2.6 Правил розрахунків).

Аналізуючи зазначені норми Правил розрахунків, апеляційний суд дійшов висновку, що згадані «…особові рахунки…» відправників, одержувачів, експедиторів не є рахунками, тотожними рахункам, які відкриваються установами банків чи інших фінансових установ. Адже: по-перше, ні залізниця, ані її розрахунковий підрозділ не є банківською установою; по-друге, кошти у вигляді попередньої оплати від згаданих осіб надходять на спеціальний рахунок розрахункового підрозділу відповідної залізниці, відкритому у банківській установі. Цей рахунок, є одним з рахунків саме залізниці.

Відтак, зазначені кошти попередньої оплати, після надходження та зарахування установою банку на спеціальний рахунок розрахункового підрозділу залізниці, стають власністю саме цієї залізниці.

«…Особові ж рахунки…», про які йдеться у Правилах розрахунків та Договорі Е-0500447, є «віртуальними рахунками», необхідними лише для зручності обліку розрахунковим підрозділом залізниці використання нею коштів відповідного платника.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов договору.

Наслідки неправильного (помилкового) відображення Відповідачем руху коштів на відкритому ним особовому рахунку Третьої особи та - порядок відновлення відповідно порушених її прав у такому випадку, чітко визначено п. 4.1 Договору Е-0500447. Ним, зокрема не передбачений обов'язок Відповідача у разі неправильного (помилкового) відображення даних у особовому рахунку Третьої особи - повертати йому відповідні попередньо добровільно перераховані кошти. Не встановлено такого обов'язку й іншими діючими нормативними актами.

Пунктом 4.1 Договору Е-0500447 чітко обумовлений обов'язок Відповідача у такому разі внести відповідні зміни у цей особовий рахунок.

Таким чином, виявивши необґрунтоване відображення у своєму особовому рахунку суми 466' 791,93 грн., як використаної, - Третя особа мала звернутися до Відповідача з відповідною вимогою про відновлення цієї суми на своєму особовому рахунку.

Однак, на здійснивши навіть спроби відновити порушене Відповідачем право - Третя особа 30 вересня 2014 року виставила на адресу Позивача рахунок № АМК. 100307 та акт № 00307 (а.с. 73) про надання транспортно-експедиторських послуг від 30.09.2014р., де була відображена вищезазначена спірна сума як вартість послуг, наданих Позивачу Третьою особою. Акт був підписаний Позивачем без будь-яких зауважень.

Відповідно до п. 3.8. Договору експедирування (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 23.02.2011 року) остаточні розрахунки здійснюються сторонами на підставі Акта, наданого Експедитором до 04 числа місяця, наступного за звітним. Протягом 5-ти робочих днів Клієнт зобов'язаний розглянути Акт та підписати. За наявності зауважень до Акту, Клієнт зобов'язаний надати їх Експедитору у письмовому вигляді протягом строку розгляду. В іншому випадку, Акт вважається прийнятим Клієнтом без зауважень.

З урахуванням викладеного судова колегія дійшла висновку про те, що Позивач, підписавши згаданий акт без будь-яких зауважень, підтвердив факт отримання відповідної послуги з боку Третьої особи на умовах укладеного з нею Договору експедирування.

В подальшому платіжним дорученням № 17209 від 30.09.2014р. Позивач добровільно оплатив спірну суму Третій особі.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, так і заперечень.

В позовній заяві Позивач просив суд стягнути з Відповідача неправомірно списані грошові кошти в сумі 466' 791,93 грн., чітко не зазначивши правову підставу позовних вимог. Приймаючи спірне рішення, місцевий господарський суд також не навів жодного правового обґрунтування та - посилання на відповідну норму матеріального права в обґрунтування правомірності стягнення спірної суми з Відповідача на користь Позивача.

Обґрунтовано визначивши наявність порушення з боку Відповідача визначеного діючим законодавством порядку нарахування та відображення в особовому рахунку Третьої особи спірної суми - місцевий господарський суд жодним чином не навів причинно-наслідковий зв'язок між цими діями Відповідача та перерахунком тотожної суми Позивачем Третій особі.

На думку судової колегії, такого зв'язку не існує. Адже відображення Відповідачем спірної суми з особового рахунку Третьої особи, як використаної, відбулось в межах правовідношень, що регулюються умовами Договору Е-0500447; а оплата Позивачем Третій особі вартості наданих нею послуг за актом № 0037 від 30.09.2014р. відбулось в межах правовідношень, що регулюються умовами Договору експедирування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової шкоди (матеріальної) - збитків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу («ГК») України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписи статті 610 ЦК України встановлюють, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із наслідків порушення зобов'язання є - відшкодування збитків.

Частина 1 ст. 225 ГК України зазначає, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань.

Виходячи з приписів ч.1 ст. 623 ЦК України відшкодувати збитки має лише та особа, яка порушила зобов'язання. За ч. 2 цієї статті розмір завданих збитків доказується кредитором (у даному випадку - Позивачем).

У даному ж випадку перерахування Позивачем спірної суми Третій особі відбулось за надані нею послуги, що аж ніяк не пов'язано із певним обліком такої самої суми Відповідачем в особовому рахунку Третьої особи.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги мають бути віднесені на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Донецька залізниця» - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.04.2015 р. у справі № 908/1958/15-г - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (код ЄДР 05441447) на користь Державного підприємства «Донецька залізниця» (код ЄДР 01074957) 4' 667,92 грн. - на відшкодування суми сплаченого судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання цієї Постанови Донецького апеляційного господарського суду, оформивши його у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: Н.В. Ломовцева

О.О. Радіонова