ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015 р. Справа№ 914/1456/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енергія-Новояворівськ", м.Новояворівськ Яворівського району Львівської області

про стягнення 60 049,53 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Ященко Р.Ю. - представник (довіреність №14-135 від 13.05.2014р.);

від відповідача Луців О.М. - представник (довіреність №30-10/13 від 30.10.2013р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енергія-Новояворівськ" про стягнення 60 049,52 грн.

Суд звертає увагу позивача, що при зверненні до господарського суду із позовною заявою Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" невірно визначено ціну позову, а саме ціною позову зазначено 60 049,52 грн. замість 60 049,53 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.55 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно із ч.2 ст.55 ГПК України в ціну позову включаються також вказані в позовній заяві суми неустойки (штрафу, пені), а якщо вони не вказані, - суми їх, визначені суддею.

Частиною 3 ст.55 ГПК України передбачено, що ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви позивачем до стягнення заявлено 48 580,75 грн. - пені, 9 742,57 грн. - 3% річних та 1 726,21 грн. - інфляційних втрат, що разом становить 60 049,53 грн., а не 60 049,52 грн.

Отже, ціною позову є не 60 049,53 грн., а 60 049,52 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача подав заперечення (вх.№28504/15 від 08.07.2015р.) проти клопотання відповідача про припинення провадження у справі, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача подав супровідний лист (вх.№28506/15 від 08.07.2015р.) в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енергія-Новояворівськ" просить долучити до матеріалів справи документи, перелічені у вказаному клопотанні. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві (вх.№23295/15) на позовну заяву, просив припинити провадження у справі з підстав викладених у клопотанні (вх.№25721/15) про припинення провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енергія-Новояворівськ" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/2847-БО-21, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природній газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 175 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно із п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору він у 2013р. поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 18 882 331,14 грн.

Однак, як вказано у позовній заяві, відповідач періодично прострочував оплату за поставлений у січні - грудні 2013р. природній газ.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Отже позивач на підставі п.7.2. договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 48 580,75 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 9 742,57 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 726,21 грн.

Таким чином загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача становить 60 049,53 грн., з яких 48 580,75 грн. - пеня, 9 742,57 грн. - 3% річних та 1 726,21 грн. - інфляційні втрати.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву та клопотання про припинення провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що розраховуючи розмір пені та три відсотки річних від простроченої суми, позивач не взяв до уваги ч.5 ст.254 ЦКУ України, згідно якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Також відповідач зазначає, що при нарахуванні пені та трьох відсотків річних від простроченої суми, позивачем не взято до уваги те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву також просить зменшити розмір пені. При цьому він просить врахувати ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання зобов'язань, його майновий стан, а також надмірно великий розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій порівняно із збитками позивача.

Кім того відповідач посилається на ч.2 ст.625 ЦК України, де зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто на думку відповідача, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є безпідставною, оскільки заявлена окремо від вимоги про стягнення основної суми боргу.

Також відповідач вважає, що прострочення було допущене за відсутнісю його вини (умислу або необережності), а тому він не може нести відповідальність за порушення відповідальності, посилаючись при цьому на ст.614 ЦК України.

У клопотанні про припинення провадження у справі відповідач посилається на п.13 ст.18 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу», де зазначено, що заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

На думку відповідача, оскільки, ним погашено суму основного боргу в повному обсязі у 2013р., то пеня, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню, а провадження у справі має бути припинено у зв'язку із відсутністю предмета спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.12.2012р. між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/2847-БО-21, відповідно до умов якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природній газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу», а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань за вказаним договором підтверджується актами прийому-передачі природного газу, які містяться в матеріалах справи. Відповідач не заперечив про те, що йому було поставлено природній газ в кількості, яка зазначена у позовній заяві.

Із матеріалів справи та поданого позивачем розрахунку позовних вимог вбачається, що відповідач допустив прострочення оплати за поставлений йому природній газ.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається із поданого розрахунку позовних вимог, позивачем не враховано те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення. Відтак судом здійснено перерахунок позовних розміру пені заявленої до стягнення. При перерахунку розміру пені судом також взято до уваги ч.5 ст.254 ЦКУ України, згідно якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже у відповідності до здійсненого перерахунку, розмір пені становить 44 690,69 грн.

Як зазначалося вище, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені. З цього приводу суд зазначає наступне.

Пунктом 3 статті 83 ГПК України надано право господарському суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Крім того, відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Законодавство України не містить переліку випадків, що дають право господарському суду зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У частині третій статті 551 Цивільного кодексу України йдеться про право суду зменшувати належну до сплати кредиторові неустойку, зазначено, що розмір такої неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази завдання відповідачем позивачеві збитків простроченням виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач сплатив суму основного боргу, вживав всіх заходів щодо погашення заборгованості, враховуючи майновий стан відповідача, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені на 50 відсотків та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 22 345,35 грн.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Судом було здійснено перерахунок розміру 3% річних, оскільки позивачем невірно визначено періоди їх нарахування (аналогічно як при нарахуванні пені).

Здійснивши перерахунок розміру 3%річних суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 8 956,97 грн. - 3% річних.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку що позовна вимога в частині стягнення з відповідача 1 726,21 грн. - інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про припинення провадження у справі (вх. 25721/15 від 24.06.2015р.) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» із доповненнями згідно із Законом України від 14.05.2015 р. N 423-VIII, заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

З вищенаведеного вбачається, що приписи даної частини статті, на яку посилається відповідач, стосуються заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року. Проте, як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних, та інфляційні втрати за прострочення оплати за природний газ, спожитий в період січень-грудень 2013р. Відтак, підстави для припинення провадження у даній справі відсутні.

Пунктом 4.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №3003009 від 31.03.2015р. на суму 1 827,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог. Зокрема з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 684,74 грн. судового збору.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енергія-Новояворівськ" (81053, Львівська область, Яворівський район, м.Новояворівськ, вул.Богдана Пасічника, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 22 345,35 грн. - пені, 8 956,97 грн. - 3% річних та 1 726,21 грн. - інфляційних втрат та 1 684,74 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням в законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 13.07.2015р.

Суддя Петрашко М.М.