Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" липня 2015 р. Справа № 906/934/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: Черненко С.О.- дов. № 492 від 02.02.2015р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Фармація"

до Баранівського комунального підприємства "Полісся-Фарм"

про стягнення 21580,92 грн.

Позивачем пред'явлено позов про стягнення з відповідача 21580,92грн. заборгованості, з яких 17733,88грн. - основний борг, 1603,34грн. - пеня, 80,17грн. - 3 % річних, 1773,39 грн. - штраф, 390,15грн.- інфляційні.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 25.06.2015р. порушено провадження у спарві та призначено до розгляду на 14.07.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав. Надав довідку про стан заборгованості відповідача, в якій вазав, що відповідачем погашено основний борг в повному обсязі. На підтвердженя вказаного надав банківські виписки (а.с. 21-30).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18).

Вимоги суду, викладені в ухвалі від 25.06.2015р. відповідачем не виконані.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній документами.

Оскільки відповідачем вимоги суду не виконано, справа розглядається за наявними в ній документами.

Дослідивши матеріали справи, заслухави пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

14.01.2015р. між Комунальним підприємством " Фармація" (постачальник, позивач) та Баранівським комунальним підприємством "Полісся-Фарм" (покупець, відповідач) укладено договір постачання №Ін-1 (а.с. 9 -11).

За умовами п. 1.1 Договору, позивач зобов'язався передати у власність відповідача, а той в свою чергу зобов'язався сплачувати за наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори, бланки рецептурні наркотичні визначені в асортименті, кількості та за цінами (далі товар), які зазначені у видаткових накладних, що додаються до цього Договору і є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 Договору, ціна товару кожного найменування зазначається у видаткових накладних, які додаються до цього договору.

Сума цього договору становить 99999,00 грн. та може змінюватись протягом дії Договору (п. 2.2.).

Згідно п. 3.7 Договору, зобов'язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту підписання сторонами видаткової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 17733,88 грн., що підтверджується, видатковими накладними № АБ-000001866 від 20.04.2015р. та № АБ-000001867 від 20.04.2015р.( а.с 12,13).

Пунктом 4.1 Договору сторони визначили, що розрахунки за поставлений товар здійснюються на умовах попередньої оплати.

Однак, в порушення умов договору відповідач свої зобов'язання щодо отриманого товару не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на день зверненян з позовом до суду становила 17733,88грн.

Оскільки відповідач неналежним чином виконав умови договору, позивач звернувся до суду з позовом для захисту свого порушеного права.

Відповідно до п. 7.1 Договору, за порушення умов оплати, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, відповдно до Закону Украхни "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" При цьому нарахування штрафних санкцій припиняється через один рік від дня коли зобов'язання мало бути виконане.

Згідно п. 7.2 договору, за прострочення оплати понад тридцять календарних днів покупець додатково сплачує штраф у розмірір 10% вартості неоплаченого товару

На підстав вищевказаних пунктів договорів позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1603,34 грн. пені та 1773,39 грн. штрафу.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано інфляційні на суму 390,15 грн. та 3% річних на суму 80,17 грн.

Разом з тим, після пред'явлення позову заборгованість в сумі 17733,88грн. відповідач погасив в повному обсязі (а.с. 21-30).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № Ін-1 від 14.01.2015р.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 4.1 договору сторони визначили, що розрахунки за поставлений товар здійснюються на умовах попередньої оплати. Проте відповідачем попередня оплата в рамках укладеного договору не здійснювалась.

За приписами ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 ЦК України, частиною 1 якої визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок (ч.4 ст. 538 ЦК України).

Так, матеріалами справи підтверджується факт поставки товару на загальну суму 17733,88грн., що вказує на належне виконання зобов'язання з боку позивача. Відповідач факт отримання товару на зазначену суму не оспорив.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що регулює порядок проведення розрахунків при виникненні між суб'єктами господарювання правовідносин купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, у відповідача виник обов'язок оплатити товар після його прийняття від позивача.

Згідно матеріалів справи, під час розгляду справи в суді відповідач заявлену позивачем заборгованість за поставлений товар погасив у повному обсязі.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 17733,88 грн. підлягають припиненню на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 1603,34грн. пені та 1773,39 грн. штрафу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку (а.с. 5), пеню заявлено за період з 21.04.2015р. по 15.06.2015р. на суму заборгованості 17733,88грн., яка в сукупності склала 1603,34грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що вказаний розрахунок є правомірним, арифметично вірним, а тому заявлена до стягнення пеня в розмірі 1603,34 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, в порядку п. 7.2 Договору позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 1773,39 грн.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що штраф нараховано на суму простроченої понад 30 календарних днів заборгованості в розмірі 17733,88 грн.,який склав 1773,39 грн.

За таких обставин вимога про стягнення штрафу також є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені та штрафу, суд вважає за можливе зменшити їх розмір на 50%, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання зменшення розміру пені та штрафу, суд врахував загальну економічну ситуацію в країні та високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни та бере до уваги, що відповідач є комунальним підприємством.

Судом враховується також, що за договором поставки відповідачу поставлявся специфічний товар - нароктичні засоби, на торгівлю яких відповідно до Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" видається спеціальна ліцензія. Зазначені речовини використовуються в медецині для лікування тяжких хвороб.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, відсутність тяжких наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, а також те, що відповідачем в ході розгляду справи повністю сплачено позивачу основний борг, суд керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України, за власною ініціативою зменшує розмір пені та штрафу на 50%, відповідно до 801,67грн. та 886,70грн.

Стягнення 50% від правомірно заявленої пені та штрафу та задоволення позовних вимог в частині трьох процентів річних та інфляційних суд вважає достатнім для забезпечення права позивача на компенсацію за затримку відповідачем оплати отриманого товару.

Щодо вимоги про стягнення 390,15 грн. інфляційних та 80,17 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування 3% річних здійснено за період з 21.04.2015р. по 15.06.2015р. на суму заборгованості 17733,88грн., які склали 80,17грн.

Перевіривши нарахування 3% річних, суд прийшов висновку, що дана вимога є правомірною, заявленою відповідно до умов договору та чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню.

Інфляційні нархування позивачем заявлено за травень 2015 року на суму простроченої заборгованості 17733,88 грн., які складають 390,15 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування інфляційних, суд дійшов до висновку, що вони заявлені правомірно, є арифметично вірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм правом на участь в судовому розгляді справи не скористався.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 2158,69 грн., з яких: 801,67грн. - пеня, 886,70 грн. - штраф, 80,17грн. - 3 % річних; 390,15грн. - інфляційні нарахування.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені та штрафу на 50%.

3. Стягнути з Баранівського комунального підприємства "Полісся-Фарм" (12700, Житомирська область, м.Баранівка, вул. Фрунзе,6, ідентифікаційний код 32476811)

на користь Комунального підприємства "Фармація" (01030, м.Київ, вул. І.Франко, 38-Б, ідентифікаційний код 05415852)

- 801,67 грн. пені;

- 886,70 грн. штрафу;

- 80,17грн. 3% річних;

- 390,15грн. інфляційних

- 1827,00 грн. судового збору

4. В частині стягнення 17733,88грн. основного боргу провадження у справі припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.07.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2-відповідачу (рек. з повід.)