ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.07.2015 Справа № 905/11/15

за позовною заявою: Краснолиманського міжрайонного прокурора (84406, Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Кірова, 9) в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (, адреса: 01021, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а)

до відповідача: Фермерського господарства «Меркурій» (, адреса: 84411, Донецька область, Краснолиманський район, с. Рубці, вул. Шевченка, 33)

про: стягнення 114620,15 грн.

представники сторін:

від прокуратури: Горгуль Н.В. - посвідчення № 016182 від 12.04.2013р.

від позивача: Карпова Н.А. - довіреність № 14/20-63-15 від 07.05.2015р.

від відповідача: Марченко К.Ю. - довіреність № 1 від 30.06.2015р.

суддя Величко Н.В.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернувся Краснолиманський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» про стягнення з Фермерського господарства «Меркурій» заборгованості за договором фінансового лізингу № 5-13-89стс-фл/289 від 28.05.2013р. у розмірі 91191,83 грн., з яких: 72547,89 грн. основного боргу, 10009,91 грн. - пені, 7759,79 грн. інфляційних та 874,24 грн. - 3% річних.

Нормативно вимоги обґрунтовані статтями 36-1 Закону України «Про прокуратуру», 1, 2, 11, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», 11, 202, 204, 526, 530, 611, 625, 627, 806 Цивільного кодексу України, 179, 193, 232 Господарського кодексу України.

На підтвердження вимог надано суду: договір фінансового лізингу № 5-13-89стс-фл/289 від 28.05.2013р. з додатками, акт приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 14.06.2013р., розрахунок позовних вимог, правовстановлюючі документи, копії яких долучено до матеріалів справи.

Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» позовні вимоги прокуратури підтримало.

22.06.2015р. до канцелярії суду надійшла заява позивача вих..№ 166 від 19.06.2015р. про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача 78 076,03 грн. основного боргу, пеню - 17 384,65 грн., інфляційні - 17 916,49 грн. та 3 % річних - 1 242,98 грн., разом - 114 620,15 грн.

Ухвалою від 23.06.2015р. судом прийнято до розгляду вказану заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Відповідач письмового відзиву по суті спору не надав. На виконання вимог суду надав статутні документи підприємства.

Заявлено клопотання про залишення позовної заяви прокурора без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.81 ГПК України.

Судом відхиляється клопотання відповідача про залишення без розгляду позову прокурора з огляду на наступне.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 №3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

Згідно з частиною другою статті 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах громадянина зазначений орган чи громадянин набуває статусу позивача, а в разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

Пункт 4 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 №3-рп/99 передбачає, що інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки і їх діяльності, але й діяльності приватних підприємств, товариств.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2001р. № 334 утворено Національну акціонерну компанію «Украгролізинг» та затверджено її Статут. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2011р. № 951 Статут вкладено в новій редакції.

Згідно пункту 18 Статуту Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг», засновником Компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України, який здійснює стосовно компанії повноваження з управління корпоративними правами. Відповідно до пункту 6 Статуту, предметом діяльності Компанії є закупівля та передача у лізинг сільськогосподарської техніки, транспортних засобів та обладнання, при чому відповідно до Порядку використання коштів Державного бюджету, що спрямовуються на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу на умовах фінансового лізингу та заходи по операціях фінансового лізингу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003р. № 1904, джерелом фінансування закупівлі техніки для її передачі у користування на умовах фінансового лізингу є передбачені у державному бюджеті кошти, які використовуються на умовах поворотності згідно з укладеними договорами.

За таких обставин, враховуючи, що «інтереси держави» є оціночним поняттям у кожному конкретному випадку, заявлення відповідного позову прокурором викликано необхідністю захисту інтересів держави, оскільки невиконання суб'єктом господарювання умов договору фінансового лізингу приводить до порушення встановленого порядку наповнювання бюджетів, тому суд вважає, що є достатні підстави для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг».

У судовому засіданні представник відповідача наголосив на скрутному фінансовому становищі підприємства, що виникло у зв'язку з нестабільною ситуацією у країні в цілому та проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що, як наслідок, суттєво ускладнює ведення господарської діяльності підприємства. У зв'язку з наведеним просив зменшити розмір пред'явленої до стягнення пені до 500 грн.

На підтвердження своїх доводів надав суду: лист Краснолиманської міської ради від 27.04.2015р. № 02-4-68, висновок Донецької торгово-промислової палати від 10.06.2015р. № 842/12.12-03.

Представник прокуратури в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, в яких підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог. Клопотання відповідача про зменшення розміру пред'явленої до стягнення пені залишив на розсуд суду.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пред'явленої до стягнення пені заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2013р. між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг», як лізингодавцем, та Фермерським господарством «Меркурій», як лізингоодержувачем, укладено договір фінансового лізингу № 5-13-89 стс-фл/289, за умовами якого лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника, самостійно обраного лізингоодержувачем, та визначений у додатку до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», що є специфікацією предмета лізингу, а останній сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

Предметом лізингу є трактор ХТЗ-17221-19-32, колісний (двигун Д-260) з блоком супутникового моніторингу, кондиціонером і комплектом ЗІП, кількістю 2 одиниці, ціна за одиницю - 647460,00 грн. Всього вартість предмета лізингу становить 1294920,00 грн. (один мільйон двісті дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот двадцять гривень).

Строк лізингу - 5 (п'ять) років (додаток № 1 до договору).

Строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між сторонами (п.2.2 договору).

Відповідно до п.8.1 договору фінансового лізингу, договір набуває чинності від дати надходження платежу, визначеного та сплаченого згідно п. 4.2 договору, і діє до закінчення строку лізингу, зазначеного в додатку до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу» та виконання сторонами всіх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу (надалі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до п.4.1 договору, за користування предметом лізингу лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі, що включають:

- Попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості предмета лізингу в розмірі 10 (десять) відсотків його вартості (включаючи ПДВ), на який не нараховується лізинговий платіж в частині комісії за організацію поставки предмета лізингу;

- Комісію за організацію поставки предмета лізингу в розмірі 7 (сім) відсотків (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості предмету лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість;

- Відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості предмета лізингу;

- Комісію за супроводження договору в розмірі 7 (сім) відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими платежами вартості предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість.

Лізингоодержувач після укладення договору, на підставі виставленого лізингодавцем рахунку, який діє протягом трьох днів, перераховує на рахунок лізингодавця попередній лізинговий платіж у розмірі, визначеному пунктом 4.1 даного договору. Датою сплати попереднього платежу є дата надходження коштів на рахунок лізингодавця (п.4.2 договору).

У пункті 4.3 договору сторони визначили, що з моменту підписання акта лізингоодержувач за користування предметом лізингу сплачує лізингодавцю чергові лізингові платежі, що включають:

- Відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості предмета лізингу;

- Комісію за супроводження договору у розмірі, визначеному пунктом 4.1 даного договору;

- Комісію за організацію поставки предмета лізингу у розмірі, визначеному пунктом 4.1 даного договору, яка сплачується разом зі сплатою чергових лізингових платежів згідно з додатком до договору «Графік сплати лізингових платежів» наступним чином: 90 % сплачуються разом зі сплатою першого чергового лізингового платежу, 10 % сплачуються разом зі сплатою другого чергового лізингового платежу.

Черговість сплати лізингових платежів у частині відшкодування вартості предмета лізингу та сплати комісії за супроводження договору кратна 3 місяцям. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 3 місяці з дати підписання Акта, подальші платежі - через кожні три місяці.

Розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюються додатком до договору «Графік сплати лізингових платежів» (п.4.4 договору).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець зобов'язаний здійснити оплату в строк встановлений договором, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

На виконання умов договору, позивач придбав предмет лізингу та передав його у тимчасове володіння та користування лізингоодержувачу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмету лізингу № 7 від 14.06.2013р.

За даними прокурора та позивача станом на 03.04.2015р. відповідачем не було сплачено сьомий лізинговий платіж з терміном сплати згідно умов договору та графіка лізингових платежів - 14.03.2015р. у розмірі 72547,89 грн. (сімдесят дві тисячі п'ятсот сорок сім гривень 89 коп.), який включає: відшкодування вартості предмету лізингу рівними частками за весь термін лізингу від сумі невідшкодованої попереднім платежем вартості предмета лізингу у сумі 58271,40 грн. (п'ятдесят вісім тисяч двісті сімдесят одна гривня 40 коп.) з ПДВ; комісія за супроводження договору в розмірі 7 (сім) відсотків річних без ПДВ від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими платежами вартості предмету лізингу в сумі 14276,49 грн. (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят шість гривень 49 коп.)

Згідно заяви позивача від 19.06.2015р. вих..№ 166 про збільшення розміру позовних вимог та відповідно до наявних у справі виписок банку ПАТ «Альфа-банк» від 29.05.2015р., відповідачем частково сплачено лізинговий платіж в загальному розмірі 66 000,00 грн. (58 271,40 грн. + 7 728,60 грн.). Отже, залишок заборгованості за сьомий лізинговий платіж з терміном сплати згідно умов договору та графіка лізингових платежів - 14.03.2015р., складає 6 547,89 грн.

Відповідно до умов договору (п.4.3, п.4.4, додаток № 2 «Графік сплати лізингових платежів» до договору) 14.06.2015р. настав термін сплати восьмого лізингового платежу у сумі 71 528,14 грн. (сімдесят одна тисяча п'ятсот двадцять вісім гривень 14 коп.)

Документального підтвердження оплати відповідачем лізингових платежів на умовах та у строки, визначені договором фінансового лізингу № 5-13-89стс-фл/289 від 28.05.2013р., матеріали справи не містять і відповідачем не надано.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано наявність заборгованості за сьомим і восьмим лізинговими платежами за договором, яка складає 78 076,03 грн. (6547,89 грн. + 71 528,14 грн.) і підлягає стягненню з відповідача.

Позивачем розраховано та пред'явлено до стягнення з відповідача пеню та 3% річних станом на 19.06.2015р. (по зобов'язанням з терміном сплати 15.06.2014р., виходячи з суми боргу 17 335,74 грн.; з терміном сплати 15.09.2014р., виходячи з суми боргу 16 315,99 грн.; з терміном сплати 15.12.2014р., виходячи з суми боргу 15 296,24 грн.; з терміном сплати 15.03.2015р., виходячи з суми боргу 72 547,89 грн.; з терміном сплати 15.06.2015р., виходячи з суми боргу 71 528,14 грн.;), а також інфляційні.

Згідно з цим розрахунком, сума пені за період з 15.06.2014р. по 18.06.2015р. склала 17 384,65 грн., інфляційні за період липень 2014 - квітень 2015 склали 17 916,49 грн., 3 % річних за період з 15.06.2014р. по 18.06.2015р. склали 1 242,98 грн.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити санкції, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.1 договору сторони встановили відповідальність лізингоодержувача за порушення строків сплати лізингових платежів у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суд вважає його арифметично вірним, а вимоги обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, пред'явленого до стягнення.

За приписами ч. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Положеннями ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України суд враховує, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними. При цьому також враховується, що правила ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд враховує, що з квітня 2014 року на території Донецької області, у тому числі і на території розташування Фермерського господарства «Меркурій», зокрема організованими озброєними угрупованнями вчинялися протиправні дії, пов'язані з захопленням державних/громадських будівель і споруд, незаконним заволодінням транспортними засобами, умисними убивствами, захопленням заручників, блокуванням і пошкодженням об'єктів транспортної системи тощо, яким, у межах законодавчо визначеної компетенції, почали протидіяти уповноважені державні органи.

За обставин фактичного ведення бойових дій та відсутності нормальної роботи органів місцевого самоврядування, сплеску кримінальних злочинів та неможливістю забезпечення належного рівня безпеки, задля збереження життя, персоналу, майна і коштів, було зупинено роботу майже усіх банківських установ в регіоні та органів місцевої влади. Указом Президента України від 14.04.2014р. № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Прийняття вищевказаного Указу Президента зумовило проведення антитерористичної операції на сході України.

Активні дії щодо проведення антитерористичної операції на території Краснолиманського району та с. Рубці Донецької області тривали з 11.05.2014р. по жовтень 2014 року включно. Але неможна вважати поновленою на сто відсотків роботу виробничих процесів та зв'язків господарських товариств розташованих на території Краснолиманського району та с.Рубці, які існували до початку дії незаконних озброєних угрупувань на території Донецької області.

З наведеного можна дійти висновку, що, за обставин неможливості забезпечення вільного пересування та належного рівня безпеки, обробка сільськогосподарських угідь Фермерським господарством «Меркурій» (основний вид діяльності підприємства) пов'язано з ризиком для життя робітників підприємства, та мають для відповідача непередбачуваний, надзвичайний і невідворотний характер, не залежить від його волевиявлення, спричинили неможливість належного виконання існуючих зобов'язань за договором фінансового лізингу № 5-13-89стс-фл/289 від 28.05.2013р., укладеним з позивачем з метою виконання Фермерським господарством «Меркурій» його статутних завдань.

Такі обставини підтверджуються наявними у справі листом Краснолиманської міської ради від 27.04.2015р. № 02-4-68 та висновком Донецької торгово-промислової палати від 10.06.2015р. № 842/12.12-03.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не уникає виконання своїх грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу № 5-13-89стс-фл/289 від 28.05.2013р., заборгованість за лізинговими платежами поступово погашає.

Враховуючи майнові інтереси обох сторін, суд, користуючись правом, наданим ч.3 ст.83 ГПК України, задовольняє клопотання відповідача частково та вважає за можливе зменшити розмір пред'явленої до стягнення пені до 2265,88 грн. (дві тисячі двісті шістдесят п'ять гривень 88 коп.).

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на матеріали справи, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України. При цьому суд враховує, що органи прокуратури звільнені від сплати судового збору при подачі позовних заяв, тому судовий збір за розгляд справи стягується з відповідача на користь державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32 - 34, 43, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Краснолиманського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про стягнення з Фермерського господарства "Меркурій" заборгованості за договором фінансового лізингу № 5-13-89стс-фл/289 від 28.05.2013р. у розмірі 114620,15 грн., з яких: 78076,03 грн. основного боргу, 17384,65 грн. - пені, 17916,49 грн. - інфляційних та 1242,98 грн. - 3% річних, задовольнити частково.

Зменшити розмір пені до 2265,88 грн. (дві тисячі двісті шістдесят п'ять гривень 88 коп.)

Стягнути з Фермерського господарства "Меркурій" (, адреса: 84411, Донецька область, Краснолиманський район, с. Рубці, вул. Шевченка, 33) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (, адреса: 01021, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а) основний борг - 78076,03 грн. (сімдесят вісім тисяч сімдесят шість гривень 03 коп.), пеню - 2265,88 грн. (дві тисячі двісті шістдесят п'ять гривень 88 коп.), 3% річних - 1242,98 грн. (одна тисяча двісті сорок дві гривні 98 коп.), інфляційні - 17916,49 грн. (сімнадцять тисяч дев'ятсот шістнадцять гривень 49 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Фермерського господарства "Меркурій" (, адреса: 84411, Донецька область, Краснолиманський район, с. Рубці, вул. Шевченка, 33) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - Управління державної казначейської служби м. Харкова , код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37999649, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, код банку отримувача (МФО) - 851011, рахунок отримувача - 3002 , код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 2292,40 грн. (дві тисячі двісті дев'яносто дві гривні 40 коп.)

Після набрання рішенням законної сили видати накази у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через десять днів з дня його підписання та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 06.07.2015р.

Суддя Н.В. Величко