ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.07.15р. Справа № 904/4404/15

За позовом державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ

до приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО", м.Дніпропетровськ

про стягнення штрафу в сумі 22815,00грн.

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Барчунінов К.О. - довіреність № 36 від 01.01.15р.;

від відповідача: представник Васильченко А.А. - довіреність № 31/12-3 від 31.12.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до приватного підприємства "Атланта-Агро", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 22815,00грн. штрафу.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № НЮс-1/160 від 26.04.2015р. ухвалою суду від 25.05.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 11.06.2015р.

Суд розгляд справи відкладав з 11.06.2015р. до 06.07.2015р.

Суд оголошував перерву з 06.07.2015р. до 08.07.2015р.; з 08.07.2015р. до 15.07.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 08.07.2015р.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 08.07.2015р.

15.07.2015р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, крім того, строк вирішення спору, передбачений статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, закінчується, а отже у сторін було достатньо часу для захисту своїх інтересів у даній справі.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року відповідачем за залізничною накладною на групу вагонів №46729794 зі станції Ульяновка Придніпровської залізниці було відправлено вантаж (пшениця) на станцію Бердянськ (експорт) Придніпровської залізниці.

На станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці на підставі статті 24 Статуту залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 (зі змінами та доповненнями), було зроблено перевірку маси вантажу у вагонах.

Під час перевірки маси вантажу в вагонах було встановлено, що маса вантажу, вказана в залізничній накладній №46729794 у графі "маса вантажу в кг, визначена відправником" не відповідає масі вантажу насправді.

А саме за накладною №46729794 у вагоні №95834420 маса нетто по накладній становить 64800кг, а маса нетто при перевірці 64300кг., тобто різниця складає мінус 500кг.

Переважування проводилось на 150-тоних вагонних вагах №87 повірених 29.01.2014р.

В зв'язку з вищезазначеним, у відповідності зі статтею 129 Статуту та пункту 4 «Правил складання актів», затверджених наказом Міністерства транспорту від 28.05.2002р. №334, було складено акт загальної форми №182 від 25.11.2014р.

На станції призначення Бердянськ (експорт) Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми від 25.11.2014р. №182 складеного станцією Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці було зроблено комісійне зважування вагону в присутності вантажоодержувача на тензометричних вагах порту №0192 повірених 14.11.2014р., про що складено комерційний акт від 29.11.2014р. РА №005620/245.

Згідно накладної №46729794 загальна сума провізної плати нарахованої відправнику по станції відправлення за вагон №95834420 складає 4563,00грн.

Враховуючи викладені обставини розмір штрафу, згідно з розрахунком складає 22815,00грн.

В свою чергу, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити посилаючись на наступне.

Відповідно до умов договору № ПР/ДН-1/121368/НЮдч від 26.11.2012р. про організацію зважування і перевірки одержувачем (відправником) маси вантажів на вагонних вагах залізниці у випадках, не передбачених Правилами, укладеного між сторонами договору, відповідач надає послуги пов'язані із наданням своїх вагонних вагів, для зважування та перевірки вантажовласником (відповідачем) маси вантажів.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що залізниця (позивач) зобов'язується організувати подачу вагонів вантажовласника (відповідача) на свої ваги (ст.Верхівцеве, ст.Дніпродзержинськ, ст.Верхньодніпровськ, ст.Губиниха, ст.Железнякове, ст.Зачепилівка, ст.Кільчень, ст.Новомосковськ, ст.Письменна, ст.Павлоград-1, ст.Павлоград-2, ст.Роздори, ст.Синельникове-1, ст.Тритузна, ст.Ульянівка, ст.Чаплино, ст.Бузівка, ст.Нижньодніпровськ-Вузол, ст.Перещепино) для зважування - при виконанні вантажовласником (відповідачем) умов даного договору; здійснювати облік нарахованих та сплачених сум.

Зважування вищевказаних вагонів здійснювалося на залізничних станційних вагах за участю представника станції відправлення.

Відповідно до статті 22 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів.

Факт зважування залізницею (станцією Ульяновка Придніпровської залізниці) 24.11.2014р. вантажу у вагонах №95751228, №95834420, №95638813, №95678918 підтверджується накопичувальною карткою №24119028, в якій вказана вартість наданих залізницею послуг зважування і вантажу. Зазначена у накопичувальній картці вартість проведених залізницею зважувань відповідачем оплачена.

Результати зважування вагонів відповідальним працівником залізниці відображені в Книзі переважування вантажів на вагонних вагах станції Ульяновка форми ГУ-36. Крім цього, у вищевказаній Книзі переважування вантажів у стовбці 5 міститься розписка працівника залізниці, який виконав зважування.

За результатами зважування відповідальним працівником залізниці встановлено, що зокрема у вагоні №95834420 маса брутто склала 86650кг, тара - 21850кг, нетто - 64800кг. Записи про масу вантажу у Книзі відповідають даним про масу вантажу, внесеним у залізничну накладну №46729794.

Вантаж із зерном пшениці з вищевказаними вагонами прийнятий від відповідача без зауважень залізницею до перевезення зі станції Ульяновка 24.11.2014р. для доставки на станцію Бердянськ і видачу його вантажоодержувачу - Бердянський Морський Торгівельний Порт.

Оскільки зважування вантажу зокрема у вагоні №95834420 здійснювалося відповідальними працівниками станції Ульяновка позивача, дані зважування вантажу у вищевказаних вагонах були записані відповідальними працівниками залізниці (позивача) у Книгу форми ГУ-36 цієї станції, за додаткові послуги зі зважування вантажу у вказаних вище вагонах відповідач сплатив кошти, про що виписано накопичувальну картку зборів за роботи та штрафи, пов'язані з перевезенням вантажу (вантажобагажу) (форма ФДУ-92), записи про масу вантажу у Книзі відповідають даним про масу вантажу, внесеним у залізничну накладну №46729794, вантаж за вказаною вище накладною прийнятий залізницею без будь-яких зауважень та застережень щодо маси вантажу, все це свідчить про відсутність вини відповідача у невірному визначенні та невірному зазначенні маси в накладній №46729794.

На думку відповідача, в даному випадку, комерційний акт складений станцією Бердянськ, не доводить факт неправильного зазначення відповідачем маси вантажу у залізничній накладній №46729794 від 24.11.2014р., оскільки комерційний акт не доводить вину відповідача.

За таких обставин, позивачем не доведено факт порушення відповідачем чинного законодавства та його обов'язку оплатити нарахований позивачем штраф.

Позивач в свою чергу не погоджується з позицією відповідача та надає власні заперечення на відзив позивача в якому зазначає наступне.

1. Вантаж було відправлено зі станції Ульянівка Придніпровської залізниці на станцію призначення Бердянськ (експорт) за залізничною накладною №46729794;

2. При уважному огляді графи « 55» вбачається, що правильність внесених відомостей в залізничну накладну підтверджує представник вантажовідправника Скрипник В.С.;

3. При уважному огляді графи « 24» вбачається, що маса вантажу визначена відправником.

Згідно з пунктами 2.1, 6.6, 6.7. та додатком № 3 «Правил оформлення перевізних документів», графи «Маса вантажу в кг. визначена відправником» та «Спосіб визначення маси» заповнюються відправником.

Відповідно до статті 37 Статут залізниць України та пункту 5 «Правил приймання вантажів до перевезення», маса вантажу визначається відправником.

Як передбачено пунктами 2.3. «Правил оформлення перевізних документів», правильність внесених в накладну відомостей своїм підписом засвідчує представник відправника.

Пунктом 28 «Правил приймання вантажів до перевезення» передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Тобто, з залізничної накладної №46729794 вбачається, що за внесені відомості відповідає вантажовідправник, а не залізниця.

Також позивач зазначає, що наявність договірних відносин між державним підприємство «Придніпровська залізниця» та приватним підприємством «Аталанта-агро» за договором від 26.11.2012 року №ПР/ДН-1/121368/НЮдч «Про організацію зважування і перевірки одержувачем маси вантажів на вагонних вагах у випадках не передбачених Правилами», не має відношення до стягнення штрафу відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, так як жодний пункт вищезазначеного договору не звільняє вантажовідправника від відповідальності передбаченої статтею 122 Статуту залізниць України.

Під час судового засідання відповідач зазначав, що комерційний акт складено 29.11.2014р., хоча видача вантажу була 28.11.2014р.

Однак, відповідно до пункту 4 Правил складання актів, комерційні акти складаються:

- на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу;

- при вивантаженні на місцях не загального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи одразу ж після нього.

У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона;

на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Враховуючи вищевикладені обставини позивач вважає, що доводи відповідача спростовані, тому просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем та відповідачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 22815,00грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд зауважує, що ані комерційний акт РА №005620/245 від 29.11.2014р., ані акт загальної форми №182 від 25.11.2014р. не містять відомостей щодо пошкодження/ втрати вантажу чи пошкодження маркування.

Як вірно зазначає позивач, відповідно до умов договору № ПР/ДН-1/121368/НЮдч від 26.11.2012р. про організацію зважування і перевірки одержувачем (відправником) маси вантажів на вагонних вагах залізниці у випадках, не передбачених Правилами, укладеного між сторонами, відповідач надає послуги пов'язані із наданням своїх вагонних вагів, для зважування та перевірки вантажовласником (відповідачем) маси вантажів.

Таким чином, за результатами дослідження умов укладеного між сторонами договору № ПР/ДН-1/121368/НЮдч від 26.11.2012р. про організацію зважування і перевірки одержувачем (відправником) маси вантажів на вагонних вагах залізниці у випадках, не передбачених Правилами функція позивача надати свої вагонні ваги для зважування та перевірки саме відповідачем маси вантажу.

Підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 договору №ПР/ДН-1/121368/НЮдч від 26.11.2012р. про організацію зважування і перевірки одержувачем (відправником) маси вантажів на вагонних вагах залізниці у випадках, не передбачених Правилами визначено, що саме вантажовідправник (відповідач) здійснює зважування вантажів.

А підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 договору №ПР/ДН-1/121368/НЮдч від 26.11.2012р. про організацію зважування і перевірки одержувачем (відправником) маси вантажів на вагонних вагах залізниці у випадках, не передбачених Правилами встановлено, що залізниця (позивач) зобов'язується організувати подачу вагонів вантажовласника (відповідача) на свої ваги (ст.Верхівцеве, ст.Дніпродзержинськ, ст.Верхньодніпровськ, ст.Губиниха, ст.Железнякове, ст.Зачепилівка, ст.Кільчень, ст.Новомосковськ, ст.Письменна, ст.Павлоград-1, ст.Павлоград-2, ст.Роздори, ст.Синельникове-1, ст.Тритузна, ст.Ульянівка, ст.Чаплино, ст.Бузівка, ст.Нижньодніпровськ-Вузол, ст.Перещепино) для зважування - при виконанні вантажовласником (відповідачем) умов даного договору; здійснювати облік нарахованих та сплачених сум.

Господарський суд наголошує, що вантаж було відправлено зі станції Ульянівка Придніпровської залізниці на станцію призначення Бердянськ (експорт) за залізничною накладною №46729794 за результатами якої встановлено наступні факти.

Графа 55 містить інформацію, що правильність внесених відомостей в залізничну накладну підтверджує представник вантажовідправника Скрипник В.С.

Графа 24 містить інформацію, що маса вантажу визначена відправником.

Згідно з пунктами 2.1, 6.6, 6.7. та додатком № 3 «Правил оформлення перевізних документів», графи «Маса вантажу в кг. визначена відправником» та «Спосіб визначення маси» заповнюються відправником.

Відповідно до статті 37 Статут залізниць України та пункту 5 «Правил приймання вантажів до перевезення», маса вантажу визначається відправником.

Як передбачено пунктами 2.3. «Правил оформлення перевізних документів», правильність внесених в накладну відомостей своїм підписом засвідчує представник відправника.

Пунктом 28 «Правил приймання вантажів до перевезення» передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Тобто, з залізничної накладної №46729794 вбачається, що за внесені відомості відповідає вантажовідправник, а не залізниця.

Також, як слушно зазначає позивач, наявність договірних відносин між державним підприємство «Придніпровська залізниця» та приватним підприємством «Аталанта-агро» за договором від 26.11.2012 року №ПР/ДН-1/121368/НЮдч «Про організацію зважування і перевірки одержувачем маси вантажів на вагонних вагах у випадках не передбачених Правилами», не має відношення до стягнення штрафу відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, так як жодний пункт вищезазначеного договору не звільняє вантажовідправника від відповідальності передбаченої статтею 122 Статуту залізниць України.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Правовідносини щодо перевезення регулюються Господарським кодексом України, Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України іншими нормативно-правовими актами в сфері перевезень.

Зокрема, статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлює, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту та комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до статей 307, 314 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами (частина 1 статті 30 Статуту залізниць України).

Під час здавання вантажів до перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. (частина 1 статті 37 Статуту залізниць України).

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто (частина 4 статті 52 Статуту залізниць України).

За неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (стаття 122 Статуту залізниць України).

Підставою для покладення на відповідача відповідальності, згідно ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту залізниць України.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Вищого господарського суду України від 17.03.2010р. по справі 13/159.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1827,00грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. ст. 30, 37, 52, 122, 129 Статуту залізниць України; ст. ст. 307, 314 Цивільного кодексу України, ст.ст. 908 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства "Атланта-Агро" (49064, м.Дніпропетровськ, вул.Мічуріна, б.4; ідентифікаційний код 32150080) на користь державного підприємства "Придніпровська залізниця" (49600, пр.Карла Маркса, 108; ідентифікаційний код 01073828) 22815,00грн. (двадцять дві тисячі вісімсот п'ятнадцять грн. 00 коп.) штрафу; 1827,00грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

16.07.2015 року

Суддя І.В. Петренко