номер провадження справи 7/51/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 Справа № 908/3284/15

За позовом: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, с. Радча, Івано-Франківськівська область до відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, м. Запоріжжя Суддя: Кутіщева-Арнет Н.С.
Представники:

- від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 813 від 06.07.2015р.;

- від відповідача: не з'явився.

Заявлено позов суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, с. Радча, Івано-Франківськівська область до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, м.Запоріжжя про стягнення 159 764 грн. 04 коп. боргу за договором поставки товару № 13/35 від 09.09.2013р.

Ухвалою суду від 22.05.2015р. справу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 15.06.2015р.

Ухвалою суду від 22.05.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, присвоєно провадженню № 7/51/15, судове засідання призначено на 15.06.2015р. Судові засідання відкладались до 15.07.2015р.

Ухвала суду була направлена в установленому законом порядку на адреси, зазначені позивачем у позовній заяві.

Від відповідача поштовим відділенням з відміткою "за закінченням терміну зберігання" було повернуто ухвалу суду про порушення провадження по справі від 22.05.2015р.

Адреса відповідача підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: (69076, АДРЕСА_1).

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК (1798-12 ).

Господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК (1798-12), з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК) (1798-12), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови. Підпункт 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 доповнено абзацом згідно з Постановою Вищого господарського суду N 3 ( v0003600-13 ) від 16.01.2013 \

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 4-5 ГПК України, невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим кодексом та іншими законами України.

До суду 11.06.2015р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Клопотання подано згідно зі ст. 22 ГПК України, судом прийнято до розгляду.

В продовжене 16.07.2015р. судове засідання відповідач, чи його представник, повторно не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідач, без поважних причин не виконав вимоги суду, викладені в ухвалах від 22.05.2015р., 19.06.2015р. не надав суду витребувані додаткові документальні докази по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені позивачем в позовній заяві.

Судовий процес здійснювався із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу, а саме програмно - апаратного комплексу "Оберіг".

Суд прийшов до висновку щодо можливості розгляду спору відповідно до ст.75 ГПК України, по наявних у справі матеріалах.

Розгляд справи закінчено 15.07.2015р. оголошенням вступної і резолютивної частин рішення в присутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються в тому числі шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

09.09.2013 року між суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (надалі - позивач; постачальник) та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 (надалі - відповідач; покупець), було укладено договір поставки товару № 13/35.

Відповідно до ст. 626, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується поставити покупцю товари (надалі - товар) згідно із замовленнями покупця в асортименті та по цінам, вказаним у видаткових накладних, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 2.1. договору, кількість та асортимент товару, що постачається за цим договором, зазначається в накладних, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.3. договору, постачальник поставляє покупцю товар на протязі 10 (десяти) календарних днів з дня отримання письмової заявки факсом, по електронній пошті, кур'єром та на умовах, які додатково узгоджуються сторонами по кожній окремій поставці не пізніше 31 березня поточного року.

Згідно з п. 4.1. договору, товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем по кількості та якості відповідно до пред'явлених постачальником товаросупровідних документів та сертифікатів якості товару, при умові їх прийманні з оформленнями, передбаченими законодавством України прийомо - передаточних документів за підписом повноважного представника покупця.

Згідно з п. 8.3 договору, сторони домовились, що у випадку порушення зобов'язань по даному договору зі сторони постачальника, спір розглядається в господарському суді за місцем знаходження покупця, а у випадку порушення умов договору зі сторони покупця спір розглядається в господарському суді м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ГПК України, справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійним актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

11.02.2014р. позивач виконав свої зобов'язання відповідно до умов договору, про що між постачальником та покупцем було підписано видаткову накладну № 287, в якій зазначено, що загальна вартість поставленого товару становить 159 764 грн. 04 коп.

Покупець претензій по кількості і якості товару не має, що підтверджується видатковою накладною № 287 від 11.02.2014р., (копія видаткової накладної долучена до матеріалів справи).

Згідно з п. 6.1. договору, покупець проводить оплату за товар, що надається постачальником, за ціною вказаною в накладних.

Згідно з п. 6.2. договору, розрахунки здійснюються покупцем шляхом готівкового сплачування або ж без готівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника за умови відтер мінування оплати протягом 80-ти календарних днів з моменту отримання товару, але у кожному випадку не пізніше 31-го травня поточного року.

Відповідачем, до 31.05.2014р., не здійснено розрахунок по вищезазначеній видатковій накладній. Таким чином, зобов'язання за договором належним чином не виконані, внаслідок чого у відповідача перед позивачем, на момент розгляду спору по суті, утворилася заборгованість в розмірі 159 764 грн. 04 коп.

Позивачем, на особисту адресу відповідача, була направлена претензія вих. № б/н від 06.04.2015р. про погашення заборгованості за договором поставки товару № 13/35 від 09.09.2013р. в сумі 159 764 грн. 04 коп. (копії претензії та фіскального чеку долучені до матеріалів справи). Однак відповідач на претензію відповіді не надав, заборгованість не сплатив.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 159 764 грн. 04 коп. основного боргу по договору поставки товару № 13/35 від 09.09.2013р.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язанням, в свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, та те, що на момент розгляду спору по суті, відповідачем не надано доказів погашення заборгованості і заборгованість підтверджена матеріалами справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 159 764 грн. 04 коп. боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищезазначеного, позов суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, поскільки спір доведений до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 625, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, АДРЕСА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) 159 764 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 04 коп. основного боргу, 3 195 (три тисячі сто дев'яносто п'ять) грн. 28 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його підписання.

Присутньому в судовому засіданні представнику позивача судом роз'яснено ст. 87 ГПК України.

Дата підписання рішення « 20» липня 2015р.

Суддя Н.С. Кутіщева - Арнет