КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. справа№ 911/1097/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Олексієнко О.О.

відповідача - Гудзевич І.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-Арт»

на рішення Господарського суду Київської області від 12.05.2015 р.

у справі № 911/1097/15 (суддя - Щоткін О.В.)

за позовом Фастівського комбінату комунальних підприємств

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-Арт»

про стягнення 108 944,64 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Фастівський комбінат комунальних підприємств звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-Арт» про стягнення з відповідача передплати за договорами на капітальний ремонт проїжджої частини дороги у розмірі 108 944,64 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.05.2015 р. у справі № 911/1097/15 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 12.05.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Ф-Арт» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачем не було визначено правових підстав для стягнення передплати за договорами № 1, № 5 та № 6 на капітальний ремонт проїжджої частини дороги, а тому відсутні правові підстави для стягнення 108 944,64 грн. Крім того, відповідач зазначає, що умовами укладених договорів не передбачено обов'язку підрядника повернути передплату замовнику у зв'язку із простроченням останнім своїх зобов'язань за цими договорами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/1097/15, а розгляд справи призначено на 09.07.2015 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.06.2013 р. між Фастівським комбінатом комунальних підприємств (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф-Арт» (далі - підрядник) було укладено договори на капітальний ремонт проїжджої частини дороги, зокрема:

- договір № 1 на капітальний ремонт проїжджої частини дороги по вул. Дімітрова, м. Фастів, Київської області;

- договір № 5 на капітальний ремонт проїжджої частини дороги по вул. Фомічова, м. Фастів, Київської області;

- договір № 6 на капітальний ремонт проїжджої частини дороги по вул. Тітова, вул. Свердлова, Київської області.

Відповідно до п. 1.1 укладених договорів підрядник зобов'язується у 2013 році виконати замовникові роботи, визначені в кошторисі, а замовник прийняти та оплатити такі роботи.

Згідно з п. 4.1 цих договорів до початку виконання робіт замовник проводить попередню оплату згідно постанови КМ України № 1404 від 09.10.2006 р. у розмірі 30% від договірної ціни.

Як передбачено п. 5.2 договорів, термін виконання робіт складає 30 робочих днів.

Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи та приймати виконані роботи згідно з актом КБ-2в (п. 6.1 договорів).

Відповідно до п. 6.3 договорів підрядник зобов'язаний забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим договором та забезпечити виконання робіт, якість яких відповідає умовам, встановленим розділом ІІ цих договорів.

Додатковими угодами сторони визначили, що ціна договору № 1 - 75 477,36 грн, ціна договору № 5 - 87 978,20 грн, ціна договору № 6 - 117 141,36 грн.

На виконання умов договорів, позивач перерахував відповідачу 30% вартості робіт, що підтверджується платіжними дорученнями, зокрема:

- платіжне доручення № 21 від 12.07.2013 р. на суму 32 347,44 грн, на виконання умов договору № 1 від 20.06.2013 р. на капітальний ремонт проїжджої частини дороги по вул. Дімітрова, м. Фастів, Київської обл.;

- платіжне доручення № 25 від 12.07.2013 р. на суму 50 203,44 грн, на виконання умов договору № 5 на капітальний ремонт проїжджої частини дороги по вул. Фомічова, м. Фастів, Київської області;

- платіжне доручення № 26 від 12.07.2013 р. на суму 26 393,76 грн, на виконання умов договору № 6 на капітальний ремонт проїжджої частини дороги по вул. Тітова, вул. Свердлова, Київської області.

02.09.2013 р. Фастівський комбінат комунальних підприємств звернувся з листом № 514/1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-Арт», в якому просив останнього виконати взяті на себе зобов'язання за договорами на капітальний ремонт проїжджої частини дороги.

В подальшому, у зв'язку з тим, що відповідач не виконував роботи, передбачені умовами укладених договорів, позивач направив відповідачу претензію № 1020/1 від 12.12.2013 р., претензію № 1021/1 від 13.12.2013 р. та претензію № 1021/2 від 13.12.2013 р. з вимогою повернути передплату за договорами № 1, № 5 та № 6.

У відповідь, листом № 14/11 від 14.11.2014 р відповідач повідомив позивача, що у зв'язку із затримкою фінансування по оплаті актів за 2013 р. виконання робіт в 2014 році стало неможливим.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, свої зобов'язання за договорами № 1, № 5 та № 6 на капітальний ремонт проїжджої частини дороги навіть не розпочинав, позивач просить стягнути суму передплати за цими договорами у розмірі 108 944,64 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договори є договорами підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось вище, на виконання умов договорів № 1, № 5 та № 6 позивач перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 108 944,64 грн.

Відповідач, у свою чергу, зобов'язання за договорами на капітальний ремонт проїжджої частини дороги не виконав, і навіть не приступав до їх виконання.

Згідно з п. 10.1 укладених договорів ці договори набирають чинності з моменту підписання і діють до 31.12.2013 р.

Додаткові угоди щодо продовження строку дії вказаних договорів між сторонами не укладались.

Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду (17.03.2015 р.) строк дії укладених між сторонами договорів № 1, № 5 та № 6 вже закінчився.

З аналізу вказаних договорів вбачається, що їх умовами не передбачено строки і порядок повернення суми передплати, на яку відповідачем не були виконані роботи в період строку дії договорів.

Таким чином, правовідносини сторін щодо повернення невикористаної протягом строку дії договору суми передплати регулюються законом у загальному порядку.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Також положення цієї норми застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Згідно з висновками Верховного суду України, які викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення за І півріччя 2013 р., за змістом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов'язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Таким чином, колегія вважає, що ст. 1212 ЦК України передбачає зобов'язання відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати, яку останній на виконання свого зобов'язання за договором перерахував відповідачу, і на яку відповідач не виконав роботи за укладеними договорами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов'язання не встановлено, боржник повинен виконати зобов'язання за вимогою кредитора протягом семи днів від дня пред'явлення вимоги.

Таким чином, відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти протягом 7 днів з дати першої вимоги, підстава набуття яких відповідачем відпала за всіма укладеними договорами 31.12.2013 р.

Стосовно доводів скаржника про те, що позивачем не було визначено правових підстав для стягнення передплати, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви Фастівського комбінату комунальних підприємств, останній не посилається на ст. 1212 ЦК України, як на підставу для повенення передплати за укладеними договорами.

Однак, як передбачено ч. 6 п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процессуального кодексу України», апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог (п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процессуального кодексу України судами першої інстанції»).

В зв'язку з тим, що відповідач свого обов'язку стосовно виконання робіт за укладеними договорами № 1, № 5 та № 6 не виконав, а також враховуючи те, що правові підстави для такого набуття передплати відпали у зв'язку із закінченням строку дії цих договорів, судова колегія приходить до висновку про задоволення позовних вимог та повернення суми передплати у розмірі 108 944,64 грн на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набуті кошти, підстава набуття яких відпала.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції було правильно вирішено спір по суті, рішення Господарського суду Київської області від 12.05.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-Арт» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-Арт» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 12.05.2015 р. у справі № 911/1097/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1097/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко