ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015 року Справа № 904/2735/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. - доповідач;

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання:Малик С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузнецов І.С., представник за довіреністю б/н від 01.12.2014;

від відповідача: Ланчковський Ю.В., представник за довіреністю № 36 від 23.04.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2015 по справі № 904/2735/15 (суддя Дубінін І.Ю.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельний будинок «Енергоальянс», м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб», м. Нікополь, Дніпропетровської області

про стягнення 141005,47 грн., -

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2015 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області по даній справі позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 105246,93 грн. основного боргу, 16280,59 грн. пені, 18009,40 грн. інфляційних втрат, 1468,55 грн. 3 % річних, 2820,11 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки в частині здійснення оплати за поставлений позивачем товар за видатковими накладними РН-005470 від 01.08.2014, РН-006227 від 01.09.2014, РН-006542 від 10.09.2014, РН-006543 від 10.09.2014, РН-006552 від 10.09.2014, що є підставою для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов'язання.

Непогоджуючись з даним рішенням відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування господарським судом всіх обставин справи, недоведеність встановлених судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, а також прийняття рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне:

1. Апелянт посилається в апеляційній скарзі на те, що продукція на суму 3914,40 грн. (кабель КГ 1х35), що вказана у видатковій накладній № РН-005470 від 01.08.2014 не міститься в жодній зі специфікацій, на які посилається позивач. З наданих позивачем до матеріалів справи документів неможливо достовірно встановити взаємну пов'язаність поставки товару по видаткових накладних та товару, вказаного у специфікаціях, а рахунки фактури на які посилається позивач і зовсім відсутні в матеріалах справи.

Також, скаржник вважає беззаперечним фактом те, що поставка товару здійснена не за договором ТФ № 691 від 22.07.2011, оскільки всупереч п. 4.2. договору при заповненні платіжних документів сторонами не вказано номер і дату договору, номер додатку за котрим здійснюється платіж.

Крім того, апелянт вважає відсутнім обов'язок відповідача по оплаті поставленого позивачем товару за договором ТФ № 691 від 22.07.2011, оскільки всупереч п. п. 3.3., 4.1. вказаного договору, позивач не надав рахунок на оплату та товаросупровідні документи (сертифікату якості виробника).

2. Позивачем в порушення ч. 2 ст. 530 ЦК України не висувалася вимога до відповідача щодо оплати вартості поставленого по договору товару.

3. Посилаючись на ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та п. 2.1. Постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013, апелянт вважає неправомірним рішення місцевого господарського суду в частині стягнення суми пені у розмірі 16280,59 грн., оскільки за умовами пункту 7.5. договору (покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ) неможливо встановити точний розмір та базу нарахування пені.

4. Апелянт посилається на невідповідність ціни товару зазначеної в накладних, у порівнянні з ціною, яка зазначена у специфікаціях.

25.06.2015 ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.07.2015.

14.07.2015 на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого, останній просив залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2015 по даній справі без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" без задоволення.

У судовому засіданні 16.07.2015 представник відповідача (апелянт) просив колегію суддів скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ "Торговельний будинок "Енергоальянс" в частині стягнення з ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" - 1468,55 грн. трьох відсотків річних, 18009,40 грн. - інфляційних втрат, 105246,93 грн. - основного боргу, 16280,59 грн. - пені та 2820,11 грн. - судового збору - відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2015 по справі № 904/2735/15 без змін.

16.07.2015 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів даної справи, 22.06.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельний будинок «Енергоальянс» (далі - позивач, або постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» (далі - відповідач, або покупець) укладено договір поставки товару ТФ № 691 (далі - договір).

Згідно п. 1.1. договору, на умовах, викладених в розділах цього договору, постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення (далі - товар). Найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови і строки поставки товару указані в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається в гривнях і вказана в специфікаціях, доданих до цього договору. Ціна товару не включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України.

Ціна товару, зазначена у додатках до цього договору, є фіксованою і не підлягає збільшенню. Сума договору дорівнює сумі специфікацій до даного договору, але не більше 500 тис. грн. (п. п. 2.3., 2.4. договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що товар за цим договором поставляється в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до цього договору.

У відповідності до п. п. 4.1., 4.2. договору, порядок і умови розрахунків за цим договором вказується в специфікаціях до даного договору. При проведенні розрахунків за цим договором сторони зобов'язуються при заповненні платіжних документів вказувати номер і дату договору, номер додатка, за яким здійснюється платіж.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до специфікацій № 19 від 08.07.2014 (Додаток № 19), № 20 від 11.07.2014 (Додаток № 20) та № 22 від 05.09.2014 (Додаток № 22) визначено додаткові умови поставки, а саме: загальну вартість товару, ціну, умови оплати та розрахунку, строк дії договору.

Загальна вартість товару за всіма специфікаціями складає - 98474,29 грн.

Ціна вказана у відповідності до курсу долара по НБУ станом на 26.06.2014, який складав 11,8819 грн. за 1,00 долар США. У випадку зміни курсу більш ніж на 3% можлива зміна ціни.

Умови оплати: покупець здійснює розрахунок шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару та надання постачальником рахунку.

Строк поставки товару по специфікаціях - протягом 3-х календарних днів з моменту підписання дійсних додатків сторонами (а. с. 47-48, 93).

Згідно п. 10.1. договір набрав чинності з моменту фактичного підписання його повноваженими представниками сторін і діяв до 31.12.2011.

Згідно специфікацій, дію договору продовжено до 31.12.2014, а в частині не виконаних зобов'язань по договору - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань з поставки товару покупцеві та факт отримання останнім товару на загальну суму 105246,93 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № РН-005470 від 01.08.2014 на суму 3914,40 грн., № РН-006227 від 01.09.2014 на суму 14958,00 грн., № РН-006542 від 10.09.2014 на суму 6006,42 грн., № РН-006543 від 10.09.2014 на суму 79641,01 грн., № РН-006552 від 10.09.2014 на суму 727,10 грн. (а. с. 49-53).

Товар передавався та приймався представниками відповідача на підставі довіреностей: № 9471 від 01.08.2014 на ім'я Диченко Д.Є., № 9627 від 29.08.2014 на ім'я Юсупова В.Р., № 9684 від 08.09.2014 на ім'я Лавренчука О.П.

Відповідні прізвища повноважних представників покупця на отримання товару, їх підписи, реквізити довіреностей та штампи підприємства відповідача зазначені в накладних.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором поставки та поставив на адресу відповідача зазначений в специфікаціях до договору товар на загальну суму 105246,93 грн.

26 лютого 2015 року та повторно 25 березня 2015 року позивач направляв на адресу відповідача Акти звірки взаємних розрахунків та письмові претензії вих. № 26 та № 25, згідно яких вимагав сплатити суму основного боргу протягом семи днів з дня отримання претензії (а. с. 57-64).

Між тим, відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманого від позивача товару не виконав, претензії з Актами звірки взаєморозрахунків залишив без розгляду та підписання, що і є причиною виникнення спору.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно положень ЦК України про договір купівлі-продажу, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України), натомість покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, у зв'язку з підтвердженням матеріалами справи отримання відповідачем товару на загальну суму 105246,93 грн. та відсутність доказів його оплати в установлений в специфікаціях строк, місцевий господарський суд, з висновком якого погоджується колегія суддів, стягнув з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 105246,93 грн., який відповідає сумі поставки.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання (прострочку сплати заборгованості), позивачем нараховані втрати від інфляції у сумі 18009,40 грн. (згідно розрахунків а. с. 17, 20, 23, 26, 29 по кожній видатковій накладній окремо) за загальний період з вересня 2014 року по лютий 2015 року.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про їх відповідність вимогам чинного законодавства.

Таким чином, до стягнення підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 18009,40 грн., відповідно до заявлених позовних вимог в цій частині.

Крім того, за порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних у сумі 1468,55 грн. (згідно розрахунків а. с. 16, 19, 22, 25, 28 по кожній видатковій накладній окремо).

Перевіривши розрахунок позивачем 3 % річних, розрахованих за загальний період з 01.09.2014 по 27.03.2015, колегія суддів вважає його правильним, а тому до стягнення підлягає сума 1468,55 грн. 3 % річних.

Також, місцевий господарський суд оскаржуваним рішенням у даній справі задовольнив позовні вимоги позивача стосовно стягнення пені за період з 01.09.2014 по 27.03.2015 у розмірі 16280,59 грн.

Переглядаючи рішення в частині задоволення місцевим господарським судом позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені за прострочення оплати поставленого товару, колегія суддів вважає, що рішення в цій частині слід скасувати, з огляду на наступне.

Згідно п. 7.5. договору у разі несвоєчасного здійснення розрахунків за договором покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до пункту 2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Тобто в законі йдеться про чітко визначений розмір пені, який мають визначити сторони у договорі. Натомість, з умов договору (п. 7.5.) вбачається, що сторонами визначений граничний, а не конкретний розмір пені.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, оскільки фактично її розмір договором не визначений.

Таким чином, в частині стягнення пені рішення суду підлягає скасуванню, а в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Доводи апелянта, що продукція на суму 3914,40 грн. (кабель КГ 1х35), вказана у видатковій накладній № РН-005470 від 01.08.2014 не міститься в жодній зі специфікацій, на які посилається позивач, спростовуються наявною в матеріалах справи специфікацією № 20 (а. с. 93).

Посилання апелянта на відсутність взаємної пов'язаності поставок товару по видаткових накладних та товару, вказаного у специфікаціях, з договором поставки ТФ № 691 від 22.06.2011, колегією суддів відхиляється, оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами належним чином підтверджено факт існування господарських відносин за договором поставки товару ТФ № 691 від 22.06.2011 щодо поставки товарів за видатковими накладними РН-005470 від 01.08.2014, РН-006227 від 01.09.2014, РН-006542 від 10.09.2014, РН-006543 від 10.09.2014 та РН-006552 від 10.09.2014 саме на умовах специфікацій, які є не від'ємною частиною самого договору, а вищевказане твердження відповідача про поставку за цими накладними товару не на умовах цього договору є безпідставними.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи накладні за № 1, 30, 302, 303, які стосуються податкових зобов'язань і постачання відповідачу товару, за який позивач просить суд стягнути з останнього заборгованість (а. с. 94-97).

В усіх вищенаведених податкових накладних по операціям з постачання відповідачу товару зазначено посилання саме на договір поставки товару № ТФ 691.

Також, додані до позовної заяви довіреності № 9471 від 01.08.2014 на ім'я Диченко Д.Є., № 9684 від 08.09.2014 на ім'я Лавренчука О.П. свідчать про те, що товар, за який позивач просить суд стягнути заборгованість, був отриманий уповноваженими представниками відповідача як цінності саме за договором поставки товару ТФ № 691 від 22.06.2011.

Колегією суддів відхиляються доводи апелянта про відсутність у нього обов'язку по оплаті поставленого позивачем товару за договором через відсутність рахунку на його оплату ( п. п. 3.3., 4.1. договору), оскільки рахунок є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти, ненадання рахунку не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити у визначений договором строк отриманий товар.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (постанова по справі № 37/405 від 29.09.2009).

Посилання скаржника на те, що позивач одночасно з товаром не передав відповідачу товаросупровідні документи (сертифікат якості виробника) колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів фіксації відповідачем факту не передачі документів разом з товаром, слід вважати, що товар прийнятий відповідачем разом з документами на нього.

Також, колегією суддів відхиляються посилається апелянта на невідповідність ціни товару зазначеної в накладних, у порівнянні з ціною, яка зазначена у специфікаціях, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Специфікацій до договору № 19 та 22, сторони погоджували між собою загальну вартість товару, ціна якого вказувалася у відповідності до курсу долара по НБУ станом на на момент підписання вказаних специфікацій, у співвідношенні української гривні до 1,00 долара США. У випадку зміни курсу більш ніж на 3% сторони домовилися про можливу зміну ціни (а. с. 47-48).

Колегією суддів встановлено, що станом на день відвантаження товару відповідачу за накладною РН-006227 від 01.09.2014 курс долара США складав не 11,8819 грн. за 1 долар США, а 12,946 грн. за 1 долар США. Відповідно дещо змінилась і ціна на момент поставки.

Станом на день відвантаження товару відповідачу за накладними РН-006542 від 10.09.2014, РН-006543 від 10.09.2014 та РН-006552 від 10.09.2014, курс долара США складав не 11,7232 грн. за 1 долар США, а 13,074 грн. за 1 долар США. Відповідно дещо змінилась і ціна на момент поставки.

Дані відносно курсу долара США на відповідну дату поставки взяті позивачем із мережі інтернет за посиланням http://index.minfin.com.ua/arch/.

Крім того, колегія суддів вважає, що прийнявши без зауважень товар за видатковими накладними, відповідач фактично погодився з ціною товару, яку визначив позивач.

Інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених господарським судом обставин по справі, а тому не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 49 ГПК України судовий збір слід розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2015 по справі № 904/2735/15 в частині стягнення 16280,59 грн. пені - скасувати, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 56; ідентифікаційний код 35537363) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельний будинок «Енергоальянс» (69096, м. Запоріжжя, вул. Бородінська, буд. 108; ідентифікаційний код 33527835) - 105246,93 грн. основного боргу, 18009,40 грн. інфляційних втрат, 1468,55 грн. 3% річних, 2494,50 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви.

В задоволені позовних вимог про стягнення 16280,59 грн. пені - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельний будинок «Енергоальянс» (69096, м. Запоріжжя, вул. Бородінська, буд. 108; ідентифікаційний код 33527835) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 56; ідентифікаційний код 35537363) 162,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 21.07.2015

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді Л.М. Білецька

Т.А. Верхогляд