ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року Справа № 2/59-10-3285
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Панової І.Ю.,
суддів:Катеринчук Л.Й.,
Погребняка В.Я.
розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"
на ухвалуГосподарського суду Одеської області від 12.03.2015 року
та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року
у справі№2/59-10-3285 господарського суду Одеської області
за заявоюРоздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області
доЗакритого акціонерного товариства "Фрунзівський молокозавод"
пробанкрутство

за участю представників сторін: від Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - Ігнатенко В.Л., довіреність №33-21/41173 від 20.12.2013 року, від арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. - Степаненко І.Є., довіреність №591 від 28.04.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.03.2015року (суддя Бахарєв Б.О.) визнано постанову головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Перчика В. О. від 08.12.2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45842556 та постанову від 15.12.2014 року ВП №45842556 про арешт майна боржника Дарієнка В. Д. недійсними.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Пироговський В.Т., суддя - Аленін О.Ю., суддя - Філінюк І.Г.) ухвалу господарського суду Одеської області від 12.03.2015 року по справі № 2/59-10-3285 залишено без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - без задоволення.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Одеської області від 12.03.2015 року та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року у справі №2/59-10-3285, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк") звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про скасування означених судових актів, з вимогою прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Дарієнко В.С. на дії державного виконавця.

В обґрунтування доводів касаційної скарги, скаржник посилається на те, що оскаржені судові акти не відповідають вимогам законності та обґрунтованості. При цьому, скаржник зауважує, що на момент відкриття виконавчого провадження, виконавчий документ був чинним, відповідав вимогам встановленим Законом України "Про виконавче провадження" до виконавчого документу, та, на думку заявника, державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження про стягнення з арбітражного керуючого боргу. Також, скаржник вважає, що визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не може бути підставою визнання судом постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження недійсною, оскільки така обставина має наслідком спеціально визначену законодавцем процедуру, а саме закінчення виконавчого провадження в порядку п.4 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження".

Арбітражний керуючий Дарієнко В.Д., у відзиві №02-3285-437 від 23.06.2015 року проти вимог та доводів скаржника заперечує, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить оскаржені судові акти залишити без змін.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати Вищого господарського суду України від 13.07.2015 року для розгляду справи №2/59-10-3285 господарського суду Одеської області сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий суддя - Панова І.Ю., судді: Катеринчук Л.Й., Погребняк В.Я.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши уповноважених представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як це було встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою господарського суду Одеської області від 27.11.2012 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс у справі № 2/59-10-3285 про банкрутство ЗАТ „Фрунзівський молзавод"; ліквідовано та припинено юридичну особу ЗАТ „Фрунзівський молзавод", виключено банкрута з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; припинено повноваження ліквідатора - арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.; припинено провадження у справі. Цією ж ухвалою, приписано стягнути з арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. на користь ПАТ „УкрСиббанк" 27 227, 34 грн. коштів, отриманих від реалізації заставного майна .

На виконання ухвали господарського суду Одеської області від 27.11.2012 року ПАТ "УкрСиббанк" 07.12.2012 року господарським судом виданий наказ про стягнення з арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. на користь банку 27 227, 34 грн.

У зв'язку з тим, що вказаний судовий наказ не відповідав вимогам, встановленим до виконавчого документу, ухвалами господарського суду Одеської області від 03.12.2013 року, 15.05.2014 року та 27.11.2014 року виправлялись помилки в частині зазначення ідентифікаційного коду та місцезнаходження боржника, а також дати набрання судового рішення законної сили. При цьому, на виконання вказаних ухвал судом першої інстанції видавалися відповідні накази.

Постановою головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 08.12.2014 року ВП№45842556 відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. на користь ПАТ „УкрСиббанк" 27 227,34грн., запропоновано боржнику самостійно виконати вимоги у 7-ми денний строк (т.7, а.с.71).

Постановою державного виконавця від 15.12.2014 року ВП №45842556, відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» та з метою забезпечення виконання вимог виконавчого документу, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, в межах суми боргу (27227,34грн.), заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна в межах цієї суми (т.7 а.с.75).

У грудні 2014 року арбітражний керуючий Дарієнко В. Д. звернувся до суду першої інстанції із заявою в порядку ст. 117 Господарського процесуального кодексу України про виправлення допущеної в наказі господарського суду Одеської області від 27.11.2014 року описки, в якій просив привести зміст наказу у відповідності із вимогами ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: датою видачі документа вказати 07.12.2012 року, а також зазначити, що наказ виданий на виконання ухвали господарського суду Одеської області від 27.11.2012 року по справі №2/59-10-3285, яка вступила в законну силу 02.12.2012 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.03.2015 року , залишеною без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року, визнано накази від 03.12.2013 року, 15.05.2014 року та 27.11.2014 року у справі №2/59-10-3285 такими, що не підлягають виконанню. Внесено виправлення в наказ від 07.12.2012р., а саме зазначено ідентифікаційний код арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. та його адресу.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2015 року ухвалу господарського суду Одеської області від 12.03.2015 року та Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року у справі №2/59-10-3285 залишено без змін.

У січні 2015 року до господарського суду Одеської області від арбітражного керуючого Дарієнка В. Д. надійшла скарга на дії органів Державної виконавчої служби в порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, в якій скаржник просив скасувати постанову від 08.12.2014 року, а також накладені постановою державного виконавця від 15.12.2014 року арешт на все нерухоме і рухоме майно божника у розмірі 27 227,34грн. та заборону на його відчуження. Крім того, боржник просив суд зобов'язати головного державного виконавця другого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ Перчика В.О. повідомити органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, про скасування арешту та заборони на відчуження шляхом винесення відповідної постанови та направлення вказаної постанови тим самим органам, яким було направлено постанову від 15.12.2014 року про арешт нерухомого та рухомого майна боржника Дарієнка В.Д. та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.03.2015року (суддя Бахарєв Б.О.) визнано постанову головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ Перчика В. О. від 08.12.2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45842556 та постанову від 15.12.2014 року ВП №45842556 про арешт майна боржника Дарієнка В. Д. недійсними.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Пироговський В.Т., суддя - Аленін О.Ю., суддя - Філінюк І.Г.) ухвалу господарського суду Одеської області від 12.03.2015 року (про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження недійсною) по справі № 2/59-10-3285 залишено без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - без задоволення.

Приймаючи оскаржені судові акти, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ухвалою суду від 12.03.2015 року наказ від 27.11.2014 року, на підставі якого провадились виконавчі дії, визнаний таким, що не підлягає виконанню, що зумовлює визнання недійними зазначених постанов органу державної виконавчої служби.

Судова колегія не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 41, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу , або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом особливостей.

Згідно із ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набули законної сили є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" .

За приписами ч.1 статті 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Так, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Права та обов'язки державних виконавців передбачені ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", в якій зазначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсяг виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та цим Законом.

За приписами ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дана норма кореспондується з положенням частини шостої ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження ", якою передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як це вірно встановлено судами попередніх інстанцій, враховуючи дату отримання боржником ( арбітражним керуючим Дарієнко В.Д.) постанов ДВС 16.01.2015 року, строк подання скарги, в порядку ст.121-2 ГПК України, останнім пропущено не було.

Згідно п. 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.03.2015 року визнано накази суду від 03.12.2013 року, 15.05.2014 року та 27.11.2014 року у цій справі такими, що не підлягають виконанню, а також внесено виправлення в наказ господарського суду Одеської області від 07.12.2012 року, а саме зазначено: ідентифікаційний код арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.(ліцензія серії АВ № 271772 від 04.04.2006 р.) - НОМЕР_1; адреса арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича (ліцензія серії АВ № 271772 від 04.04.2006 р.) - 65023, АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведене, суди дійшли висновку про недійсність постанов державного виконавця, оскільки здійснення виконавчого провадження з виконання наказу, який визнано таким, що не підлягає виконанню, є неможливим.

При цьому, суди попередніх інстанцій не встановили порушень або протиправність в діях державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, накладення арешту та заборони.

Відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені положеннями ст.50 означеного Закону.

Таким чином, визнання наказів такими, що не підлягають виконанню не є підставою визнання постанов державного виконавця недійсними, а має наслідком спеціально визначену законодавцем процедуру з закриття виконавчого провадження.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Одеської області від 12.03.2015 року та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року прийняті судами без встановлення порушень з боку державного виконавця та без врахування приписів Закону України "Про виконавче провадження", що безпосередньо визначають дії державного виконавця у разі визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п.2 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Якщо фактичні обставини, які входять до предмета доказування в цій справі, з'ясовані судом першої або апеляційної інстанції з достатньою повнотою, але допущено помилки в застосуванні норм матеріального права, через що висновки суду першої і апеляційної інстанції не відповідають цим обставинам, суд касаційної інстанції може прийняти нове рішення.

Виходячи з того, що судами попередніх інстанцій було у повній мірі встановлено всі обставини, які мають значення для даної справи, проте таким обставинам була дана неправильна юридична оцінка та не застосовано норми матеріального права, які необхідно було застосувати до спірних правовідносин, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати попередні судові рішення та прийняти нове рішення у справі про відмову у задоволенні скарги арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. на дії органів Державної виконавчої служби.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 12.03.2015 року та Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року у справі №2/59-10-3285 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні скарги арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. на дії органів Державної виконавчої служби відмовити.

Головуючий суддя:І.Ю. Панова
Судді: Л.Й. Катеринчук
В.Я. Погребняк