РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2015Справа №910/12040/15

За позовомЧернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
доПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»
прозобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.
Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з систематичним невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договорами банківського рахунку №3102597 та №1102527 від 08.11.2013, Фонд просить перерахувати залишок коштів на рахунках, відкритих згідно з вказаними договорами, які віднесені до соціальних виплат та на які не поширюються обмеження встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у загальному розмірі 9 402,41 грн. на рахунок Кельменецької районної виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №0493 в ЧОУ ПАТ «Державний ощадний банк України».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2015 порушено провадження у справі №910/12040/15 та призначено її до розгляду на 05.06.2015.

29.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду. Також, позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить зобов'язати Банк забезпечити перерахування Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» на рахунок Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності кошти у загальному розмірі 9 402,41 грн.

05.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що оскільки між сторонами виникли правовідносини на підставі договору банківського рахунку та вони носять майново-грошовий характер, то в даному випадку позивач виступає кредитором Банку з майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а відтак на нього поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також відповідач зазначає, що кошти, які знаходяться на рахунках Фонду, надішли до Банку до запровадження тимчасової адміністрації у ньому, що є окремою підставою поширення на них обмежень, встановлених наведеною нормою Закону, а тому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог Фонду у повному обсязі та здійснювати розгляд справи за відсутності його представників за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2015 розгляд справи відкладено на 15.06.2015 у зв'язку із неявкою представника відповідача у судове засідання та необхідністю подання доказів у справі.

12.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, в якому Банк просить відмовити у задоволенні позовних вимог Фонду, так як на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» №356 від 04.06.2015 у відповідача відкликано банківську ліцензію, у зв'язку з чим останній в будь-якому випадку не має можливості виконати розрахункові документи. Також, відповідач просить здійснювати розгляд справи за відсутності його представників.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 розгляд справи відкладено на 10.07.2015 у зв'язку із неявкою представників сторін у судове засідання та необхідністю подання доказів у справі.

Представник позивача у судове засідання 10.07.2015 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 496.

Представник відповідача у судове засідання 10.07.2015 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 500.

У судовому засіданні 10.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

08.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (Банк) та Чернівецьким обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (Клієнт) було укладено договір банківського рахунку №1102527 та договір банківського рахунку № 3102597 (надалі - «Договори»), у відповідності до пункту 1.1 яких Банк відкриває клієнту поточні рахунки відповідно - №7000 та №7001 у гривні для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 2.2.1 Договорів клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту. 2.3.3 Договорів Банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

За умовами п. 4.3 Договорів клієнт має право подавати до банку розрахункові документи як у паперовій формі, так і з використанням електронних розрахункових документів, відповідно до окремо підписаного договору.

Договори укладені на невизначений строк та набувають чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і кріплення печатками (п. 8.1 Договорів).

Операційний час Банку встановлюється з 09:00 до 17:30 (п. 4.6 Договорів).

За твердженням позивача на підставі вказаних Договорів, позивачем були надані для виконання відповідачу платіжні доручення, однак відповідач їх не виконав, у зв'язку з чим позивач просить зобов'язати відповідача забезпечити перерахування Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» на рахунок Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності кошти у загальному розмірі 9 402,41 грн., які знаходяться на відкритих згідно Договорів рахунках.

За своїм змістом та правовою природою укладені між сторонами Договори є договорами банківського рахунку, що підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 72 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Пунктом 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, також передбачено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Матеріалами справи (банківськими виписками з рахунку позивача) підтверджується та не заперечується відповідачем наявність у позивача грошових коштів у розмірі 34,16 грн. на рахунку №7001 та коштів у розмірі 9 368,25 грн. на рахунку №7000, які відкриті на підставі Договорів.

У своїй позовній заяві, позивач вказує, що звертався до відповідача з платіжними дорученнями на здійснення перерахунку коштів, що знаходяться на відкритих згідно з договорами рахунках, які останній не виконав, проте суд відзначає, що незважаючи на неодноразове витребування ухвалами суду (від 15.05.2015, від 05.06.2015 та від 15.06.2015) доказів звернення до банку з платіжними дорученнями про перерахунок грошових коштів у розмірі у розмірі 9 368,25 грн. з рахунку №7000 та грошових коштів у розмірі 34,16 грн. з рахунку №7001, позивачем не надано суду ні вказаних платіжних доручень, ні доказів звернення з ними до банку.

Відтак, у суду відсутня можливість встановити наявність порушення відповідачем своїх зобов'язань за Договорами; тобто, позивачем не доведено порушення його прав або законних інтересів банком.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» перерахувати кошти у загальному розмірі 9 402,41 грн. на рахунок Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, суд зазначає наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015 по 06.05.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Банку.

У відповідності до частини 4 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №85 від 23.04.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Надра» до 05.06.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Крім того, на підставі постанови Правління Національного банку України від «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» №356 від 04.06.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» №113 від 05.06.2015, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра».

Тобто, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача була запроваджена тимчасова адміністрація, а на дату судового засідання 10.07.2015 - у відповідача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

У відповідності до частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо Національний банк України після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено Національним банком України до категорії проблемних або неплатоспроможних, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживають щодо нього заходи, передбачені цим Законом та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно з пунктом 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу наведених положень, позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на перерахунок коштів у загальному розмірі 9 402,41 грн., які знаходяться на відкритих згідно Договорів рахунках, на рахунок Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Позивач, мотивуючи свої позовні вимоги вказував, що спірні кошти віднесені до соціальних виплат, а тому обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на них не розповсюджується.

Так відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо.

Суд зазначає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 статті 36 закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення соціальних виплат, тобто саме зобов'язань банку як особи, яка у передбачених законом випадках здійснює соціальні виплати щодо своїх працівників, та не стосується правовідносин, які виникли між позивачем і відповідачем щодо виконання умов договору банківського рахунку незалежно від призначення платежу у розрахункових документах, які подаються позивачем відповідачу щодо здійснення перерахування коштів з рахунків, які відкрито у банку.

Крім того, обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не поширюються на зобов'язання щодо соціальних виплат (п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону) саме на стадії тимчасової адміністрації у банку, тоді як починаючи з 05.06.2015 у відповідача запроваджено процедуру ліквідацію, а отже відповідні норми не поширюються на правовідносини, які виникають на стадії ліквідації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку), у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, передбачених у частині 2 статті 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої

ст. 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства

Нормами статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що операції з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів належить до банківських послуг, які дозволяється надавати виключно банку.

Даною нормою також встановлено, що надання банківських послуг має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Враховуючи те, що станом на момент розгляду даного спору Національним банком України у Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відкликано банківську ліцензію, виконання відповідачем операції з перерахунку коштів у загальному розмірі 9 402,41 грн., які знаходяться на відкритих згідно Договорів рахунках, на рахунок Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності стало неможливим.

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про перерахування грошових коштів (виконання платіжних доручень) не підлягають задоволенню навіть у випадку доведення порушення його прав банком.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.07.2015

Суддя І.М. Отрош