РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015Справа №910/8626/15-г

За позовом Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод"
до Приватного підприємства "Артбудінвест"
про стягнення 390 957,78 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Федоренко О.І. (дов. № 02-01/8635-Д/01-839-Д/01-839 від 04.10.2014 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 18 червня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Дочірнє підприємство "Золотоніський комбікормовий завод" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Артбудінвест" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 88 966,62 грн., в тому числі 46 723,32 грн. основного боргу, 20 747,48 грн. неустойки, 6 525,07 грн. втрат від інфляції, 12 325,42 грн. пені, 2 645,33 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення орендної плати за користування об'єктом оренди, згідно умов Договору оренди майна № 01/03-О-ОЗ від 01.03.2011 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року порушено провадження у справі № 910/8626/15 та призначено справу до розгляду на 12.05.2015 року.

27.04.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

12.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 12.05.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 09.04.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 12.05.2015 року представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду.

Суд, розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про його задоволення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 12.05.2015 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 04.06.2015 року.

03.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних, у відповідності до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 390 957,78 грн., з яких:

-заборгованість з орендної плати по договору № 01/03-0-0З оренди майна від 01.03.2011 року за період з 01.02.2012 року по 02.06.2013 року в сумі 88 244,21 грн.

-неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення за період з липня 2013 року по 30 квітня 2015 року у сумі 228 222, 28 грн.

-інфляційних втрат за період з 01.09.2013 року по 30.04.2015 року у сумі 50 084,41 грн.

-пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за несвоєчасне виконання взятих зобов'язань за період з 01.09.2014 року по 30.04.2015 року, що складає 21 312, 21 грн.

-трьох відсотків річних за період з 01.03.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 3 094, 67 грн., а також покласти на відповідача судові витрати.

Представник відповідача в судове засідання 04.06.2015 року повторно не з'явився, вимоги ухвали суду від 12.05.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 04.06.2015 року представник позивача надав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане позивачем 04.06.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахуванням заяви поданої 03.06.2015 року.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04.06.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на 18.06.2015 року.

В судовому засіданні 18.06.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 18.06.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 04.06.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 03049, м. Київ, вул. Богданівська, буд. 2 на яку було відправлено ухвали суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та вказана в позові.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18 квітня 2011 року порушено провадження у справі про банкрутство, введено процедуру розпорядження майном боржника - Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод", ідентифікаційний код 35002242.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 24 липня 2012 року у справі №01/5026/839/2011 Дочірнє підприємство "Золотоніський комбікормовий завод" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Юдицького О.В.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності борж ника або визнання його банкрутом", ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повно важення: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове стано вище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута, вживає за ходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів та ін.

01.03.2011 року між Дочірнім підприємством "Золотоніський комбікормовий завод" (орендодавець) та Приватним підприємством "Артбудінвест" (орендар) було укладено Договір оренди майна № 01/03-0-0З (далі - Договір), за умовами якого позивач (орендодавець) зобов'язався передати відповідачу (орендарю) в тимчасове платне користування майно, стан (якість) якого на момент передання в оренду зазначається в додатку, який є невід'ємною частиною цього договору, а відповідач - прийняти та сплачувати за користування цим майном орендну плату.

Відповідно до пункту 1.6 Договору балансова вартість переданого в оренду майна складає 622 424,97 грн.

За Актом прийому-передачі до Договору оренди майна від 01.03.2011 року № 01/03-0-0З орендодавець передав, а орендар прийняв у платне строкове користування на умовах Договору перелічене в Акті майно на суму 622 424,97 грн.

Термін оренди відповідно до умов пункту 2.1. Договору становить 2 роки 11 місяців.

Пунктом 2.2. Договору сторони погодили, що вартість орендної плати визначається сторонами щомісячно та зазначається в щомісячних актах наданих послуг оренди, котрі є невід'ємною частиною даних договорів, які підписуються сторонами не пізніше 5-го числа місяця наступного за звітним.

За умовами пункту 2.3 Договору орендна плата сплачується на підставі рахунку орендаря, який виставляється не пізніше 5-го числа місяця наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточних рахунок орендаря, та/або готівковими коштами в касу орендаря до 8 числа місяця наступного за звітним.

Актом прийому-передачі до Договору оренди майна від 01.03.2011 року № 01/03-0-0З підтверджується факт передачі позивачем відповідачу погодженого договорами оренди майна та використання цього майна відповідачем до червня 2013 року. Доказів повернення відповідачем орендованого майна позивачу господарському суду не надано.

Позивач зазначає,що виконав умови Договору в повному обсязі та передав в користування відповідачу майно.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання щодо сплати орендної плати за Договором не виконав, в зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість протягом лютого 2012 року - червня 2013 року в розмірі 88 244,21 грн.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до пункту 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Законом України "Про оренду державного та комунального майна" врегульовані відносини, пов'язані з передачею в оренду державного та комунального майна, частина 5 статті 1 якого передбачає можливість регулювання положеннями цього закону оренди майна інших форм власності, якщо інше не передбачено законодавством та Договором оренди.

Враховуючи, що між сторонами не погоджено інше, суд вважає за можливе при визначенні розміру плати за спірним Договором оренди майна виходити з розміру плати, яку належало б сплатити за оренду аналогічного державного або комунального майна.

Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 4 жовтня 1995, розмір річної орендної плати у разі оренди іншого, крім нерухомого, окремого індивідуально визначеного майна, встановлюється за згодою сторін, але не менш як 10 відсотків вартості орендованого майна за результатами незалежної оцінки.

Методикою розрахунку і порядком використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою Розпорядженням Київського міського голови № 484-МГ від 04.08.2000 року, передбачено, що розмір орендної плати у разі оренди окремого індивідуально визначеного майна (крім нерухомого) встановлюється за згодою сторін, але не менше як 5 відсотків вартості орендованого майна, визначеної експертним шляхом.

Виходячи з наведеного, господарський суд дійшов висновку, що розмір орендної плати за спірним Договором оренди повинен становити 10 відсотків вартості орендованого майна.

Балансова вартість майна за Договором погоджена сторонами в Акті приймання-передачі майна за Договором 622 424,97 грн.

Оскільки доказів невідповідності балансової вартості орендованого майна його дійсній вартості суду не надано, то при визначенні розміру орендної плати слід виходити з указаної вартості майна, погодженої сторонами.

Доказів сплати відповідачем позивачу належної за спірними Договорами оренди плати суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: 88 176,79 грн. за період лютий 2012 року - червень 2013 року.

Таким чином, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу підлягають частковому задоволенню в розмірі 88 176,79 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 228 222,28 грн. неустойки, 50 084,41 грн. інфляційних втрат, 21 312,21 грн. пені, 3 094,67 грн. 3 % річних.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

На адресу відповідача було направлено повідомлення № 7255/01-839-2011 від 26.06.2013 року про відмову від Договору оренди майна № 01/03-О-ОЗ від 01.03.2011 року.

Згідно з частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Отже, законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 6.1. Договору в разі прострочення здійснення оплати відповідно до пункту 4.3. Договору орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не оплаченого платежу за кожен день прострочення

Згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок наданого позивачем розрахунку неустойки за не повернення товару, інфляційних втрат, пені, 3 % річних, суд дійшов висновку, що зазначений розрахунок є арифметично вірним та таким, що не суперечить чинному законодавству, а тому вимоги про стягнення 228 222,28 грн. неустойки, 50 084,41 грн. інфляційних втрат, 21 312,21 грн. пені, 3 094,67 грн. 3 % річних підлягають задоволенню в межах розрахунку позивача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню у розмірі 88 176,79 грн. основного боргу, 228 222,28 грн. неустойки, 50 084,41 грн. інфляційних втрат, 21 312,21 грн. пені, 3 094,67 грн. 3 % річних

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства "Артбудінвест" (03049, м. Київ, вул. Богданівська, 2, ідентифікаційний код 35489425) на користь Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" (19700, Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Обухова, буд. 66, Б, ідентифікаційний код 35002242) 88 176 (вісімдесят вісім тисяч сто сімдесят шість) грн. 79 коп. основного боргу, 228 222 (двісті двадцять вісім тисяч двісті двадцять дві) грн. 28 коп. неустойки, 50 084 (п'ятдесят тисяч вісімдесят чотири) грн. 41 коп. інфляційних втрат, 21 312 (двадцять одну тисячу триста дванадцять) грн. 21 коп. пені, 3 094 (три тисячі дев'яносто чотири) грн. 67 коп. 3 % річних, 7 817 (сім тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 81 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.06.2015

Суддя С.В. Стасюк