КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Справа№ 910/29233/14-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників:

від позивача - Кабанцев Я.І., довіреність № 693 від 30.06.2015;

від відповідача - Бойков О.С., довіреність № б/н від 27.01.2015,

розглянувши апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" та житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" на рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі № 910/29233/14-г (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Смирнова Ю.М., судді - Ковтун С.А., Отрош І.М.) за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" про стягнення 59 140,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" про стягнення 59 140,51 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 46 580, 07 грн., пеня у розмірі 363,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 506,75 грн., 3% річних у розмірі 2 032,12 грн. та штраф у розмірі 4 658, 01 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі № 910/29233/14-г позов задоволено частково: вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 10 545,38 грн., пеню у розмірі 82,31 грн., 3% річних у розмірі 460,07 грн., інфляційні у розмірі 1 246,73 грн. та штраф у розмірі 1 054,54 грн.; в іншій частині позову - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем безпідставно включено до суми основного боргу заборгованість за надані послуги з постачання питної води для підігріву стосовно теплових пунктів (бойлерів), які не перебувають на балансі відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі № 910/29233/14-г скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних, штрафу, та прийняти нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, зокрема, посилається на те, що відповідач, не залежно від того, чи перебуває у нього на балансі тепловий пункт повинен оплачувати повний обсяг поставленої йому позивачем води.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі № 910/29233/14-г скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нарахування, здійснені позивачем по коду 8-50910, який включає в себе відведення гарячої води, не відповідають даним актів зняття показників лічильників.

Представники апелянтів у судовому засіданні 20.07.2015 надали пояснення, якими підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти скарг опонентів.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал"), як постачальником та Житлово-будівельним кооперативом "Локомотив - 6", як абонентом 10.06.2003 укладено договір № 02544/4-08 на послуги водопостачання та водовідведення.

Згідно предмету даного договору (п. 1.1) постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що постачальник: а) забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода питна"; б) приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Відповідно до п. 2.2 договору абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованого постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента (п. 3.1 договору).

Згідно п. 3.4 договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у 5-денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи абонента.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючи ми документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Відповідно до п. 4.1 договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10% від несплаченої суми.

За несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 4.2 договору).

Спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором № 02544/4-08 від 10.06.2003.

За даними позивача, сума боргу за спожиті з 01.12.2011 по 30.06.2014 послуги з постачання води та приймання стічних вод становить 46 580, 07 грн.

З наданого позивачем суду розгорнутого розрахунку позовних вимог вбачається, що спірна заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.12.2011 по 30.06.2014 у розмірі 46 580, 07 грн. обліковується позивачем за кодами 8-910 (водопостачання та водовідведення питної води); та 8-50910 (постачання води, яка йде на підігрів, та її водовідведення), з яких: 31 020,88 грн. за питну холодну воду та стоки (за кодом 8-910) та 15 559,19 грн за питну воду, що йде на підігрів, та її відведення (за кодом 8-50910).

При цьому, нарахування заборгованості за надані послуги з постачання питної води для підігріву за кодом 8-50910 позивачем здійснено стосовно теплових пунктів, що не перебувають на балансі відповідача.

Так, апелянт (позивач) посилається на те, що відповідач не залежно від того, чи перебуває у нього на балансі тепловий пункт повинен оплачувати повний обсяг поставленої йому позивачем води.

Колегія суддів не погоджується з наведеними доводами апелянта, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п. п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 р., договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду і питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги". Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Таким чином, з урахуванням вищевказаного, вартість спожитої води, що іде на підігрів має оплачувати балансоутримувач теплових пунктів.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Змістом наведеного пункту Правил № 190 визначено, що розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

Отже, відповідач має оплачувати за отримані послуги з постачання питної води для підігріву тільки по тим бойлерам, що знаходяться у нього на балансі.

Крім цього, відповідно до ст. ст. 1, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Отже, наведене свідчить, що не існує такого виду комунальних послуг, як "питна вода, що використовується для виготовлення гарячої води".

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 02544/4-08 від 10.06.2003 не регулює відносини сторін з приводу постачання відповідачеві холодної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості, при цьому й інші договори, які б регулювали відносини між сторонами щодо поставки холодної питної води, яка використовується для приготування гарячої, суду надані не були.

Таким чином, позивачем не доведено, що ним були встановлені з відповідачем відповідні відносини щодо постачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води.

Згідно зі статтею 1 закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно з ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до п. п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги повинні відповідати з централізованого постачання гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

З наведених норм вбачається, що чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду (яку законодавець також називає енергією). Постачання холодної води для приготування гарячої є окремою послугою, що повинна, в якості сировини, надаватись підприємству, яке має можливість та безпосередньо виробляє гарячу воду.

Таким чином, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач, при цьому саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води.

Отже, позивачем безпідставно включено до розрахунку основного боргу суму заборгованості за надані послуги з постачання холодної води для її підігріву стосовно теплових пунктів (бойлерів), які не перебувають на балансі відповідача.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вартості холодної води, яка була ним поставлена на теплові пункти, що не перебувають на балансі відповідача, для підігріву, задоволенню не підлягають, оскільки умови договору укладеного між сторонами передбачають постачання позивачем відповідачу питної води, і не містять зобов'язань відповідача оплачувати вартість води, яка буде постачатись йому з теплових пунктів, які не знаходяться на його обліку, у вигляді гарячої води.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.

Також, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що код 8-50910 включає в себе як послугу з постачання питної води, що йде на підігрів, так і послугу з приймання стічних вод (вода + стоки).

Умовами укладеного сторонами Договору передбачено не лише надання послуг з постачання питної води, але і приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу.

Пунктом 1.4 Правил користування № 190 визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Мінюсті 26.04.2002 за N 403/6691 (далі - Правила приймання № 37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно з п. 1.2 Правил приймання № 37, останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Як визначено п. 1.4 Правил приймання № 37, абонент Водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до п. 2.4 вказаних Правил приймання, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами Договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь позивача.

Аналогічної правової позиції про стягнення на користь Водоканалу вартості послуг із приймання стічних вод гарячого водопостачання дотримується і Вищий господарський суд України, яка наведена зокрема у постановах: від 06.06.2013 по справі № 5011-26/4471-2012-67/485-2012, від 22.08.2013 і справі № 5011-22/10286-2012, від 17.04.2014 у справі № 910/13142/13 та ін.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п. 3.4 договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у 5-денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи абонента.

З наявних у матеріалах справи документів (в тому числі актів про зняття показань з приладу обліку, розшифровок рахунків абонента) вбачається, що за період з 01.12.2011 по 30.06.2014 позивачем було надано відповідачу послуги з холодного водопостачання та водовідведення (код 8-910) на суму 115 357,18 грн. (з урахуванням перерахунку на суму -1260,29 грн), а також відведення води (код 8-50910) на суму 24 776,91 грн (з урахуванням перерахунку на суму 1 502,01 грн), всього на суму 140 134,09 грн.

Відповідачем зобов'язання з оплати зазначених коштів виконано частково на суму 129 588,71 грн.

Факт оплати відповідачем зазначених коштів в рахунок оплати платежів за спірний період визнається як позивачем, так і відповідачем, про що свідчить підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками акт звірки розрахунків (а.с. 299, том І).

Таким чином, станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача за надані на підставі Договору послуги за заявлений до стягнення період - з 01.12.2011 по 30.06.2014 становить 10 545,38 грн.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем належних доказів на підтвердження відсутності заборгованості не надано.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з холодного водопостачання та водовідведення в сумі 10 545,38 грн.

Доводи апелянта - відповідача у справі про те, що нарахування, здійснені позивачем по коду 8-50910, що включає в себе відведення горячої води, не відповідають даним актів зняття показників лічильників, відхиляються колегією суддів, оскільки скаржником жодних доказів на підтвердження наведеного не надано.

Так, не надано жодних контразрахунків та доказів показань лічильника.

Натомість, позивачем надано як розгорнутий розрахунок, так і докази, що підтверджують використані дані.

При цьому, апеляційним судом також враховано пояснення позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу відповідача.

Враховуючи те, що відповідач жодних доказів на підтвердження своїх доводів не надав, нарахувань позивача не спростував, підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 363,56 грн., 3% річних в сумі 2032,12 грн., інфляційні в сумі 5506,75 грн. та штраф в сумі 4658,01 грн.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.1 договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10% від несплаченої суми.

За несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 4.2 договору).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 02544/4-08 від 10.06.2003, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 82,31 грн., 3% річних у розмірі 460,07 грн., інфляційних у розмірі 1 246,73 грн. та штрафу у розмірі 1 054,54 грн., розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на їх заявників.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційни скарги публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" та житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі № 910/29233/14-г - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на їх заявників.

3. Матеріали справи № 910/29233/14-г повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран