КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа№ 910/9017/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Білінова А.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду м. Києва від 14.05.2015 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «СК Українська страхова група» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2015 позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2070 грн. боргу, в іншій частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду в складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В. на 09.07.2015.

Представник відповідача в судове засідання на вказану дату з`явився та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

18.07.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховиком) і Пенровою Ксенією Юріївною (страхувальником) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1501-14-00127.

Відповідно до умов договору, страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля "Ssang Yong", державний номер ВН3827ЕМ.

10.03.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" та Заїм Степаном Михайловичем укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АС/6903397 (далі - Договір-2), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля "Daewoo Nubira", державний номер ВН5409СІ.

16.08.2014 в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Ssang Yong", державний номер ВН3827ЕМ, під керуванням водія Сазонова О.В. та автомобіля "Daewoo Nubira", державний номер ВН5409СІ, під керуванням Заїм С.М.

Згідно з постановою Болградського районного суду Одеської області від 11.09.2014 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій Заїм С.М..

18.08.2014 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до страхового акту № ПСКА-4459, зазначена подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком та вирішено перерахувати страхове відшкодування в розмірі 9088,44 грн. на адресу одержувача ТОВ «Адіс-Авто», який складав розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкоджених частин автомобіля.

Платіжним дорученням № 24750 від 09.10.2014 страхувальнику виплачені 9088,44 грн. страхового відшкодування.

Зважаючи на зазначене, позивач звернувся із позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги правом на відшкодування останнім в порядку регресу, коштів сплачених за відновлювальний ремонт автомобіля, пошкодження якого відбулася в результаті протиправних дій їх страхувальника.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначив, що він здійснив перерахування суми страхового відшкодування, відповідно до вимог чинного законодавства України, провівши експертне дослідження вартості відновлювального ремонту, та з урахуванням останнього сплатив позивачу кошти в розмірі 4917,90 грн.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи - Заїм С.М. станом на час ДТП 16.08.2014 була застрахована за полісом № 6903397, укладеним із ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Відповідно до приписів статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідач, заперечуючи проти вимог позивача у заявленому розмірі, мотивував це тим, що позивачем сума страхового відшкодування була сплачена виходячи з розрахунку СТО, який не може бути належним підтвердженням розміру відновлювального ремонту.

Суд першої інстанції прийняв до уваги вказані заперечення відповідача і з даною позицією погоджується колегія суддів, та зазначив, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить саме 7987,90 грн., що підтверджується наступним.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно із п. 2.3,2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 24.11.2033 № 142/5/2092 Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати

товарної вартості).

Як вбачається із наявних матеріалів справи, відповідачем в ТОВ «Експертум-АВЕ» було замовлено проведення звіту з визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу.

Згідно із звітом № 8819 від 22.09.2014, матеріальний збиток, завданий власнику страхувальника позивача становить 7987,90 грн.

Як зазначає в своїх поясненнях відповідач, огляд пошкодженого транспортного засобу здійснювався в присутності страхувальника позивача, який погодив перелік пошкоджень, які були отримані в результаті ДТП 16.08.2014.

Вказані вище факти представником позивача спростовані не були.

Крім того, представником позивача не оспорювався той факт, що судом першої інстанції як основну суму збитків, що були отримані внаслідок пошкодження автомобіля його страхувальника в ДТП 16.08.2014 було зазначено саме 7987,90 грн., згідно звіту ТОВ «Експертум-АВЕ», а не згідно рахунку СТО, як зазначав позивач і саме ця сума була зазначена в позовній заяві при розрахунку позовних вимог, що заявлялися ним до відповідача.

Зважаючи на все зазначене та враховуючи наявні докази в матеріалах справи, колегія суддів погоджується із тим, що сума матеріального збитку, отримана внаслідок пошкодження автомобіля страхувальника позивача становить саме 7987,90 грн.

Частиною п'ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

28.08.2012 Верховний Суд України за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України у справі № 23/279 від 06.12.2011 зазначив, що страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріального відшкодування.

Отже, враховуючи вище зазначене, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, у встановленій формі та порядку, не порушуючи норми чинного законодавства України.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Умовами полісу А/С 6903397 розмір франшизи встановлено, тому страхове відшкодування має бути зменшено на його суму - 1000 грн.

Так, відповідач, здійснюючи відшкодування витрат позивачу в порядку регресу, суму відшкодування розрахував за наступною формулою: 7987,90 грн. (сума збитку згідно звіту № 8819) - 1000 грн. (франшиза за полісом № А/С 6903397) - 2070 грн. (франшиза за договором страхування позивача) = 4917,90 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується із таким розрахунком відповідача, оскільки останнім неправомірно було від загальної суми матеріального збитку відмінусовано розмір франшизи за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, укладений між позивачем та його страхувальником, зважаючи на те, що як було зазначено, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, а отже дане правило стосується лише сторін договору, тобто страхувальника та страховика - позивача

Зважаючи на те, що відповідач не є стороною вказаного договору добровільного страхування від 18.07.2014, дане правило не розповсюджується на розрахунок суми його відшкодування збитків в порядку регресу страховику, що здійснив виплату коштів застрахованій особі при пошкодженні застрахованого транспортного засобу.

Отже, судом першої інстанції вірно в цій частині були задоволені позовні вимоги ПАТ «СК «Українська страхова група» про стягнення з відповідача суми в розмірі 2070 грн.

Позивачем помилково при визначені розміру позовних вимог в сумі 2560 грн. було зазначено, що розмір франшизи відповідача, яка не підлягає відшкодуванню становить 510 грн., в той час як згідно полісу А/С 6903397 її розмір становить 1000 грн., а тому Господарський суд міста Києва правомірно та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 1 Постанови пленуму Вищого господарського суду № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно частково задоволенні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», а тому апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2015 у справі № 910/9017/15- без змін.

Матеріали справи № 910/9017/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко