ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 р. Справа № 923/796/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пригузи П.Д. при секретарі Рубанику О.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора Білозерського району Херсонської області в інтересах держави в особі

позивача-1: Білозерської районної державної адміністрації, ідентифікаційний код 04059993, вул. Карла Маркса, 87, смт. Білозерка Херсонської області,

позивача-2: Головного управління Держземагенства України у Херсонській області, ідентифікаційний код 38697542, вул. 40 років Жовтня, 136-а, м. Херсон,

до Фермерського господарства "Рідкобородий Д.В.", ідентифікаційний код 34668895, с. Станіслав Білозерського району Херсонської області

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки,

за участю старшого прокурора відділу прокуратури Херсонської області Кущ В.Г., посвідчення № 016126 від 10.04.2013р.;

представники сторін у судове засідання не прибули.

в с т а н о в и в:

Прокурор Білозерського району Херсонської області в інтересах держави в особі: Білозерської районної державної адміністрації, далі - позивача-1, та Головного управління Держземагенства України у Херсонській області, далі - позивача-2, звернувся до Фермерського господарства "Рідкобородий Д.В.", далі - відповідач, з позовною заявою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 25.10.2010 року, укладеного між Білозерською районною державною адміністрацією, ідентифікаційний код 04059993, вул. Карла Маркса, 87, смт. Білозерка Херсонської області, та Фермерським господарством "Рідкобородий Д.В.", ідентифікаційний код 34668895, с. Станіслав Білозерського району Херсонської області, який зареєстровано у Білозерському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», запис у Державному реєстрі земель від 29.10.2010р. за № 09, виклавши пункт 9 договору в наступній редакції - "9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 61507,02грн. на рік (з урахуванням коефіцієнту індексації станом на 01.01.2015 року)".

Призначаючи та відкладаючи розгляд справи суд зобов'язав прокурора та позивача надати суду докази надсилання (вручення) відповідачеві пропозиції про внесення змін до договору оренди землі та додаткової угоди до договору, докази безпідставного ухилення відповідача від прийняття пропозицій укласти (підписати) додаткову угоду до договору.

У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просить суд внести зміни до договору оренди землі від 25.10.2010, укладеного між позивачем-1 та відповідачем, зазначивши, що доказів вручення представникові відповідача пропозиції про внесення змін до договору оренди, зокрема додаткової угоди про внесення змін до договору стосовно зміни розміру орендної плати, немає. Прокурор зазначив, що в редакції пункту 9 договору має бути лише встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки, оскільки питання обчислення та сплати конкретної суми орендної плати визначено іншими пунктами договору, зокрема пунктами 10 та 11 договору.

Позивач-1 та позивач-2 не скористалися правом участі в судових засіданнях, письмово не повідомили про свою підтримку чи заперечення проти позову прокурора, позивач-2 не надав суду витребуваних судом доказів надсилання відповідачеві проекту додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі, про причини нез'явлення представників та ненадання доказів не повідомили суд.

За клопотанням відповідача розгляд справи відкладався, втім представник відповідача, ознайомившись 15.06.2015 з матеріалами справи, не надав суду відзиву на позов та витребуваних судом документів.

Відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд констатує наступне.

Між позивачем-1 та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки від 25.10.2010 року, який зареєстровано у Державному реєстрі земель від 29.10.2010р. за № 09.

Отже, між сторонами виникли земельні відносини, які ґрунтуються на договорі оренди землі, регулюються земельним законодавством з питань оренди земель державної та комунальної власності, цивільним та господарським законодавством України, зокрема щодо внесення змін до діючого договору оренди.

Відповідно до спірного п. 9 договору (а.с. 19) встановлено, що орендна плата за орендовану земельну ділянку вноситься у грошовій формі у розмірі 670,00грн. за 1 га на рік. Всього орендна плата складає на момент укладання договору оренди 5314,84грн. на рік.

Пунктом 10 договору встановлено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Згідно п. 11 договору орендна плата сплачується на бюджетний рахунок Станіславської сільської ради.

Відповідно до п. 13 договору встановлено, що розмір орендної плати переглядається один раз на три роки, у тому числі у разі зміни розмірів земельного податку тощо.

Як встановлено судом, між сторонами відсутній спір про необхідність внесення змін до договору оренди щодо врегулювання розміру орендної плати, відповідач не отримував належним чином пропозицію (оферту) щодо зміни умов договору, зокрема проекту додаткової угоди із відповідними пропозиціями.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Суд зазначає, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, що визначено також приписами пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України (ПК).

При цьому, підпунктами 288.5.1 та 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Тобто, законом визначено нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

У відповідності з положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що підстави виникнення цивільних прав та обов'язків виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів, а також безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений Законом - тобто, пунктом 288.5 статті 288 ПК.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. Тобто, цивільний обов'язок орендаря земельної ділянки платити не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки виник з акту цивільного законодавства і не залежить від волі сторін договору оренди, які зобов'язані привести зміст договору до вимог приписів Закону.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпунктів 271.1.1 та 271.1.2 пункту 271.1 ст. 271 ПК визначено, що базою оподаткування є або нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Як вбачається з пункту 5. договору оренди землі, нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що є об'єктом оренди було визначено в сумі 1 377 530,88грн.

Це означає, що база розрахунку орендної плати для цього договору оренди земельної ділянки була визначена, отже в подальшому підлягає розрахунку відповідно до приписів підпункту 271.1.1 пункту 271.1 ст. 271 ПК, з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Цей порядок обчислення розміру орендної плати сторонами визначено у п. 10 договору, а тому суд погоджується з думкою прокурора щодо нового змісту п. 9 договору, аби не дублювати порядку обчислення, який вже існує у договорі. За таких умов, суд вважає прийнятною, такою, що відповідає законодавству і намірам позивача наступну редакцію пункту 9 договору, яка встановлює, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на бюджетний рахунок сільської ради у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що договір оренди земельної ділянки від 25.10.2010 року, що укладений між позивачем-1 та відповідачем, є господарським договором, умови зміни або розірвання якого визначено законом, отже мають бути дотриманими.

Так, відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів та підтверджено в судовому засіданні прокурором, докази надсилання відповідачеві або вручення йому листа-пропозиції чи надсилання проекту додаткової угоди щодо внесення спірних змін до договору оренди та, відповідно, ухиляння відповідача від його підписання - відсутні.

На час розгляду справи позивач-2 є органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, саме він має бути стороною договору, однак заміни сторони у договорі не відбулося, відповідач-2 не вчинив необхідних дій для внесення, а також не вжив відповідних заходів для своєчасного укладання додаткової угоди до договору оренди землі стосовно збільшення розміру орендної плати.

За таких обставин позов подано прокурором до суду без попереднього, у належній формі та порядку, вирішення сторонами питання про внесення змін до договору.

За змістом частин 4, 5 ст. 188 ГК України сторони передають на вирішення суду спір, якщо вони не досягли згоди щодо зміни договору. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

В той же час, позовні вимоги прокурора ґрунтуються на існуючих між сторонами договірних відносинах, позов містить вимоги, що є обов'язковими для обох сторін договору та відповідають вимогам законодавства, отже підлягають задоволенню.

Згідно з п. п. 2.18, 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 ЦК України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Вирішуючи питання про покладання на сторони судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, судовий збір покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

З урахуванням того, що відповідач не отримував оферти від позивачів, відповідно, не ухилявся від прийняття пропозицій іншої сторони (акцепту), судові витрати покладаються на позивача-2 як орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який не вжив відповідних заходів для своєчасного укладання додаткової угоди до договору оренди землі, зокрема стосовно збільшення розміру орендної плати.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 25.10.2010 року, укладеного між Білозерською районною державною адміністрацією, ідентифікаційний код 04059993, вул. Карла Маркса, 87, смт. Білозерка Херсонської області, та Фермерським господарством "Рідкобородий Д.В.", ідентифікаційний код 34668895, с. Станіслав Білозерського району Херсонської області, який зареєстровано у Білозерському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», запис у Державному реєстрі земель від 29.10.2010р. за № 09, виклавши пункт 9 договору в наступній редакції -

"9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки".

3. Стягнути з Головного управління Держземагенства у Херсонській області, ідентифікаційний код 38387455, вул. 40 років Жовтня, 136-а, м. Херсон в доход спеціального фонду Державного бюджету на р/р № 3002 в ГУДКСУ у Херсонській області, МФО 852010, , одержувач УДКСУ у місті Херсоні, судові витрати в сумі 1218,00грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок), призначення платежу - судовий збір, код 03500045.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 22.07.2015 р.

Суддя П.Д. Пригуза