РІШЕННЯ

15 липня 2015 року Справа № 913/219/15

Провадження № 24/913/219/15

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа", м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 1964264 грн. 02 коп.

Суддя Рябцева О.В.

Секретар судового засідання-помічник судді Рубан І.Є.

у засіданні брали участь:

від позивача - Самофал Л.І. - заступник начальника департаменту - начальник управління юридичного забезпечення Департаменту юридичного забезпечення та роботи з контрагентами, довіреність від 09.06.2015 № 40/16 (07.07.2015), Онищенко І.П. - головний юрисконсульт відділу претензійно-позовної роботи управління юридичного забезпечення, довіреність від 09.06.2015 № 49/16 (15.07.2015);

від відповідача - Дядько Г.П. - начальник юридичного відділу, довіреність від 14.01.2015 № 50 (07.07.2015, 15.07.2015), Глушков Г.В. - юрисконсульт, довіреність від 14.01.2015 № 49

(07.07.2015, 15.07.2015).

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області відповідно до п. 7.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з позовною заявою до Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" про стягнення 3% річних в сумі 764213 грн. 45 коп. за період з 02.02.2012 по 25.06.2014 та інфляційних втрат в сумі 1200050 грн. 57 коп. за період з жовтня 2012 року по травень 2014 року включно, всього 1964264 грн. 02 коп.

Судом встановлено, що Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у липні 2014 року зверталась до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" про стягнення 3% річних в сумі 764213 грн. 45 коп. та інфляційних втрат в сумі 1200050 грн. 57 коп., всього 1964264 грн. 02 коп.

На обґрунтування заявленої вимоги позивач вказував, що рішенням господарського суду Луганської області від 12.03.2012 у справі № 29/5014/344/2012 стягнуто з відповідача заборгованість за договором поставки природного газу від 23.09.2009 № 06/09-1499-БО-20, у тому числі: основний борг в сумі 9881326 грн. 13 коп., а також пеню, інфляційні втрати і 3% річних. У зв'язку з тим, що основний борг відповідачем до теперішнього часу не сплачений, позивач відповідно до ст. 625 ЦК України просив додатково стягнути інфляційні втрати і 3% річних, які нараховані на основний борг та на стягнуту судовим рішенням пеню.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.07.2014 порушено провадження у справі № 913/1622/14, розгляд справи призначено на 29.07.2014.

Відповідно до наказу виконуючого обов'язки голови суду від 17.07.2014 № 34 в господарському суді з 21.07.2014 встановлено особливий режим роботи до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю і здоров'ю працівників господарського суду Луганської області та учасників судового процесу у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території м. Луганськ та Луганської області.

Згідно Закону України від 12.08.2014 № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 № 28-р розгляд господарських справ, підсудних господарському суду Луганської області, з вересня 2014 року здійснювався господарським судом Харківської області.

З 06.04.2015 на підставі розпорядження Голови Вищого господарського суду України від 02.04.2015 № 18-р відновив свою роботу господарський суд Луганської області.

Пунктом п. 7.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що не підлягає відновленню справа, втрачена до закінчення судового розгляду. В такому разі заявник не позбавлений права на подання нової позовної заяви (іншого звернення, передбаченого ГПК) у загальному порядку. При цьому про втрату справи зазначається в ухвалі про порушення провадження у новій справі.

Довідкою суду від 09.06.2015 № 90 підтверджується, що справа № 913/1622/14, яка порушена за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" про стягнення 1964264 грн. 02 коп. вважається втраченою, що зафіксовано Актом експертної комісії господарського суду Луганської області від 03.04.2015 № 1 "Про нестачу архівних справ (документів)" внаслідок настання обставин непереборної сили - проведенням антитерористичної операції (Указ Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України").

За даними бази "Діловодство спеціалізованого суду" та Єдиного державного реєстру судових рішень рішення у справі № 913/1622/14 не приймалось.

Відповідно до п. 7.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 позивачем подано нову позовну заяву.

Ухвалою суду від 09.06.2015 порушено провадження у справі № 913/219/15.

У зв'язку з неявкою представників сторін. Розгляд справи відкладався.

Ухвалою від 23.06.2015 розгляд справи відкладено на 07.07.2015.

У судовому засіданні 07.07.2015 відповідач відзив на позовну заяву не надав, заявив усне клопотання про надання часу для підготовки відзиву.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 07.07.2015 оголошувалась перерва до 15.07.2015 для підготовки відзиву на позовну заяву і контррозрахунку ціни позову.

Після перерви відповідачем надано відзив від 10.07.2015 № 1350, яким відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що рішенням господарського суду від 12.03.2012 стягнуто з КП "Лисичанськтепломережа" заборгованість за договором поставки природного газу від 23.09.2009 № 06/09-1499-БО-20, у тому числі: основний борг, пеню, інфляційні втрати і 3% річних. Нарахування індексу інфляції на суму боргу, на яку кредитором вже було нараховано індекс інфляції, не допускається. Аналогічна правова позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 01.07.2014 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", в якому, зокрема, зазначено, що рішення суду про стягнення штрафу не перетворює останній у грошове зобов'язання, а тому до відповідних правовідносин не застосовуються положення частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, відповідач вважає, що інфляційні втрати повинні бути розраховані за період з 27.04.2012 по 25.06.2014, тобто з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням, та розмір 3% річних становить 664420 грн. 37 коп., розмір інфляційних втрат - 958488 грн. 63 коп.

Оцінивши надані докази і доводи представників сторін, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням господарського суду Луганської області від 12.03.2012 у справі № 29/5014/344/2012 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" про стягнення 13788286 грн. 26 коп. позовні вимоги задоволені частково, з Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" стягнуто борг за поставлений природний газ в сумі 9881326 грн. 13 коп., пеню в розмірі 833411 грн. 14 коп. за період з 01.08.2011 по 01.02.2012 включно, інфляційні нарахування в сумі 1921395 грн. 87 коп. за період з листопада 2009 року по грудень 2011 року, 3% річних в сумі 943800 грн. 34 коп. за період з 11.11.2009 по 01.02.2012, витрати зі сплати судового збору в сумі 64380 грн. 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На теперішній час борг в сумі 9881326 грн. 13 коп. за договором поставки природного газу від 23.09.2009 № 06/09-1499-БО-20, стягнутий рішенням господарського суду Луганської області від 12.03.2012 у справі № 29/5014/344/2012, не сплачений, виконавче провадження за наказом суду від 27.03.2012 № 29/5014/344/2012 триває, що підтверджується інформацією про виконавче провадження № 32621036, яка отримана з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 03.07.2015.

Вищевказане судове рішення підтверджує наявність боргу відповідача перед позивачем у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання за договором і згідно ст. 35 ГПК України має преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України.

За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В той же час правова природа пені зовсім інша, оскільки пеня - це один із видів забезпечення виконання зобов'язання (ст.ст. 546, 549 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Тобто, пеня носить допоміжний (акцесорний) характер до основного зобов'язання.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов'язок сплатити пеню за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, тому що пеня є одним із видів забезпечення виконання основного зобов'язання, в тому числі й грошового.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, рішенням господарського суду Луганської області від 12.03.2012 у справі № 29/5014/344/2012 на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було стягнуто пеню, правова природа цього боргу як штрафної санкції з прийняттям рішення не змінилася, пеня у грошове зобов'язання не перетворилась, а тому відсутні підстави для застосування до цих правовідносин положень ст. 625 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.02.2014 у справі № 905/909/13-г за позовом Державного підприємства "Одеська залізниця" до Державного підприємства "Донецька вугільна енергетична компанія" про стягнення коштів.

Згідно ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, Вищий господарський суд України в Інформаційному листі від 01.07.2014 № 01-06/841/2014 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" довів до відома правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами перегляду судових рішень господарських судів у порядку, передбаченому розділом ХІІ2 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають, зокрема, у виконанні господарських зобов'язань:

- обов'язок сплатити суму штрафу за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням у розумінні положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України. Рішення суду про стягнення штрафу не перетворює останній у грошове зобов'язання, а тому до відповідних правовідносин не застосовується положення частини другої статті 625 ЦК України (постанова від 18.02.2014 № 905/909/13-г).

Посилання позивача на п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", в якому висловлена інша позиція щодо можливості нарахування інфляційних втрат на суму пені, судом до уваги не приймається, оскільки це не узгоджується з позицією Верховного Суду України, яка є обов'язковою в силу приписів Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснено на загальну суму 10714737 грн. 27 коп., яка складається із боргу в сумі 9881326 грн. 13 коп. та пені в сумі 833411 грн. 14 коп.

Враховуючи вищевикладену позицію вищої судової інстанції, суд вважає, що інфляційні втрати та 3% річних повинні розраховуватись виходячи з суми боргу в розмірі 9881326 грн. 13 коп. без врахування суми пені.

Крім того, позивачем інфляційні втрати розраховано за період з жовтня 2012 року по травень 2014 року.

Втім, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" також вказано, що при визначенні інфляційних втрат в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач здійснив розрахунок 3% річних з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України за весь період без переривання періоду (у справі № 29/5014/344/2012 стягнуто 3% річних по 01.02.2012, у цьому позові заявлено з 02.02.2012). Однак при розрахунку інфляційних втрат позивач не дотримався вимог ст. 625 ЦК України і включив період, в якому мала місце дефляція, чим штучно збільшив суму своїх вимог щодо інфляційних втрат (у справі № 29/5014/344/2012 стягнуто інфляційні втрати по грудень 2011 року включно, а заявлено з жовтня 2012 року).

Суд вважає, що правильним є період з січня 2012 року.

Інфляційні втрати за період з січня 2012 року по травень 2014 року підлягають стягненню в сумі 1065764 грн. 31 коп. (9881326 грн. 13 коп. х 100,2% х 100,2% х 100,3% х 100% х 99,7% х 99,7% х 99,8% х 99,7% х 100,1% х 100% х 99,9% х 100,2% х 100,2% х 99,9% х 100% х 100% х 100,1% х 100% х 99,9% х 99,3% х 100% х 100,4% х 100,2% х 100,5% х 100,2% х 100,6% х 102,2% х 103,3% х 103,8% = 10947090 грн. 44 коп. - 9881326 грн. 13 коп. = 1065764 грн. 31 коп.).

3% річних підлягають задоволенню за період з 02.02.2012 (період за рішенням від 12.03.2013 у справі № 29/5014/344/2012 з 11.11.2009 по 01.02.2012) по 24.06.2014 (дата подачі первісної позовної заяви до суду) в сумі 709089 грн. 99 коп. за 874 дня прострочення:

- за період з 02.02.2012 по 31.12.2012 (9881326 грн. 13 коп. х 334 х 3% : 366 = 270521 грн. 55 коп.);

- за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 (9881326 грн. 13 коп. х 365 х 3% : 365 = 296439 грн. 78 коп.);

- за період з 01.01.2014 по 24.06.2014 (9881326 грн. 13 коп. х 175 х 3% : 365 = 142128 грн. 66 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Всього підлягає стягненню 1774854 грн. 30 коп., у тому числі: інфляційні втрати в сумі 1065764 грн. 31 коп., 3% річних в сумі 709089 грн. 99 коп.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за подання позову покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 35497 грн. 09 коп. Решта судового збору покладається на позивача.

Надмірно сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 0 грн. 72 коп. підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду.

У судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" про стягнення 1964264 грн. 02 коп. задоволити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа", Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Баумана, 17, ідентифікаційний код 13401321 на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, вул. Шелуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827 інфляційні втрати в сумі 1065764 грн. 31 коп., 3% річних в сумі 709089 грн. 99 коп., судовий збір в сумі 35497 грн. 09 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Повне рішення складено і підписано - 17.07.2015.

Суддя О.В.Рябцева