номер провадження справи 8/143/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 Справа № 908/3861/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брон плюс" (07403, Київська область, м.Бровари, вул. Кутузова, 131)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "Спецзахист" (69035, м.Запоріжжя, вул. Заводська, 3)

про стягнення 29797 грн. 41 коп. річних процентів, 520733 грн. 09 коп. пені

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача - Верлата О.М., дов. № 02 від 01.06.2015 р.

Відповідача - Мулява І.Є., дов. від 02.01.2015 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 29797 грн. 41 коп. річних процентів, 520733 грн. 09 коп. пені.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 15.07.2015р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених в позові, відповідно до ст. ст. 258, 252, 526, 530, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 176, 181, 193, 216, 232 ГК України. В обґрунтування вимог вказує, що 17.12.2014 р. з відповідачем укладено договір поставки товару № 17/12-2014. Позивач на виконання умов договору передав у власність відповідача товар на загальну суму 3393591 грн. 14 коп., про що свідчать видаткові накладні та довіреність на отримання товару. Пунктом 3.1 договору передбачено, що оплата проводиться згідно пред'явлених рахунків. Відповідачу пред'явлено рахунки - фактури, які дійсні до сплати до 31.01.2015 р. Відповідач свої зобов'язання виконав не в повному обсязі, сплативши лише 295000 грн. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у відповідності до п. 7.2 договору № 17/12-2014 до стягнення заявлено 520733 грн. 09 коп. пені, нарахованої за період з 01.02.2015 р. по 25.05.2015 р. У відповідності до ст. 625 ЦК України до стягнення заявлено 29727 грн. 41 коп. річних процентів, нарахованих за період з 01.02.2015 р. по 25.05.2015 р.

Відповідач заявлені позовні вимоги визнав, про що зазначив у відзиві на позов. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. Підставами для зменшення розміру штрафних санкцій відповідач вказує скрутне фінансове становище товариства та несвоєчасний розрахунок за виконані підрядні роботи замовником - ДП «НАЕК «Енергоатом». Відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50% прийнявши до уваги ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив: 17.12.2014 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» (постачальник, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист» (покупець, відповідач по справі) укладено договір поставки товару № 17/12-2014, за умовами якого постачальник зобов'язується передати в установлений строк товар у власність покупця для використання його в своїй діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Пунктом 3.1 договору передбачено, що оплата по даному договору здійснюється згідно пред'явленим рахункам в безготівковій формі з застосуванням платіжних доручень з зарахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 17/12-2014 за видатковими накладними №1712/72 від 17.12.2014 р., 1812/48 від 18.12.2014 р., № 1912/55 від 19.12.2014 р. № 3112/107 від 31.12.2014 р., позивачем поставлено відповідачу товар на суму 33933591 грн. 14 коп., який прийнятий уповноваженою особою відповідача, про що свідчить підпис представника в зазначених накладних та довіреності № 244 від 17.12.2014 р. та № 245 від 31.12.2014 р. На оплату отриманого товару відповідачу пред'явлено рахунки-фактури № 1712/75 від 17.12.2014 р., № 712/48 від 18.12.2014 р., № 1912/55 від 19.12.2014 р., № 3112/107 від 31.12.2014 р., які дійсні до сплати до 31.01.2015 р.

Як вказує позивач, в порушення умов договору відповідач зобов'язання щодо здійснення оплати за отриманий товар виконав частково в сумі 295000 грн.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Вимоги про стягнення пені в розмірі 520733 грн. 09 коп., нарахованої за період з 01.02.2015 р. по 25.05.2015 р., позивач обґрунтовує п. 7.2 договору № 17/12-2014 від 17.12.2014 р., яким передбачено, що за несвоєчасну або не повну оплату товару покупець сплачує пеню в розмірі 0,1% вартості не перерахованої суми за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Доводи відповідача про застосування приписів ст.. 83 ГПК України судом відхиляються внаслідок наступного:

За визначенням приписів ст.. 549 ЦК України неустойка за своєю правовою природою є не тільки видом забезпечення виконання зобов'язань, а також може бути однією з форм цивільно-правової відповідальності або правовим наслідком порушення зобов'язання.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які виявляються у позбавленні його певних прав, або заміні невиконаного обов'язку новим обов'язком, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового, додаткового, оскільки кредитор відповідно до ст.. 617 ЦК України не має права на неустойку лише в разі, коли боржник не відповідає за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 83 Господарського процесуального Кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, тому зменшення розміру неустойки це право суду, а не його обов'язок, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан і ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд вважає, що відповідачем не надано доказів винятковості випадку для зменшення розміру пені.

З огляду на викладене судом встановлено підстави щодо стягнення пені за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання. Суд знаходить представлений розрахунок неустойки обґрунтованим, вимоги не суперечними ст. 232 ГК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язань по оплаті товару, заявлені позовні вимоги визнав. Розрахунок заявлених до стягнення 29797 грн. 41 коп. річних процентів, нарахованих за період з 01.02.2015 р. по 25.05.2015 р., судом перевірено. Суд вважає вимоги про стягнення річних процентів такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 29033 грн. 37 коп., нарахованих за вказаний період, внаслідок неправильно виконаного позивачем розрахунку.

Позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, ст. ст. 193, 231, 232 ГК України, ст. 526, 549, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 78, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "Спецзахист" (69035, м.Запоріжжя, вул. Заводська, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Брон плюс" (07403, Київська область, м. Бровари, вул. Кутузова, 131, ) 29033 (двадцять дев'ять тисяч тридцять три) грн. 37 коп. річних процентів, 520733 (п'ятсот двадцять тисяч сімсот тридцять три) грн. 09 коп. пені, 10995 (десять тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 33 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині відмовити.

Повне рішення складено 21 липня 2015 року.

Суддя І.А. Попова