ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Справа № 910/14630/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А. Данилової М.В., Данилової Т.Б.
розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Госпкомобслуговування"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 29.04.2015
у справі№ 910/14630/13 Господарського суду міста Києва
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
доКомунального підприємства "Госпкомобслуговування"
простягнення 76 046,89 грн.
в судовому засіданні взяли участь представники :
- - позивачаОСОБА_4
- - відповідачане з'явився

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "Кобза", в якій просила суд стягнути з відповідача 76 046, 89 грн., з яких: 60 289, 73 грн. основного боргу за поставлену продукцію та 15 757, 16 грн. пені за прострочення оплати продукції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2013 замінено Комунальне підприємство "Кобза" його належним правонаступником - Комунальним підприємством "Госпкомобслуговування".

Дана справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 (суддя Цюкало Ю.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015 (головуючий Рябуха В.І., суддів: Калатай Н.Ф., Ропій Л.М.) позовні задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 60 289,73 грн. основного боргу та судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Комунальне підприємство "Госпкомобслуговування" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Комунальне підприємство "Госпкомобслуговування" не надіслало відзив на касаційну скаргу, що в силу положень статті 1112 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується та не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11.01.2005 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (постачальником; позивачем у справі) та Комунальним підприємством "Кобза" (покупцем; відповідачем у справі) укладено договір постачання товару № 7, за умовами якого постачальник зобов'язався постачати та передавати у власність (повне господарське відання) покупця певний товар (плодоовочеву продукцію, товари промислового виробництва, продовольчі товари), а покупець зобов'язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору. Кількість та асортимент кожної партії товару передбачається у накладній; сума поставки становить 800 000, 00 грн. Розрахунки за кожну партію товарів здійснюються протягом 30 банківських днів з моменту одержання товару.

30.11.2011 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, як кредитором, та Комунальним підприємством "Кобза", як боржником, було укладено договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якого сторони визначили, що станом на 01.10.2011 боржник має заборгованість перед кредитором за договором № 7 від 11.01.2005 про постачання товарів у сумі 60 289, 73 грн. Сторони також визначили, що з метою погашення заборгованості кредитор надає боржникові розстрочку у погашенні боргу, а боржник зобов'язується сплачувати суми заборгованості згідно наступного графіку платежів: січень 2012 року 15 072, 43 грн., лютий 2012 року 15 072, 43 грн., березень 2012 року 15 072,43 грн., квітень 2012 року 15 072, 43 грн. Кінцевий термін погашення заборгованості - 01 травня 2012 року та у разі несвоєчасного внесення плати за договором боржнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на час невиконання зобов'язання (пункти 1.2., 1.3. цього договору).

Згідно підписаного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Комунальним підприємством "Кобза" акта звіряння розрахунків станом на 31.08.2011 у останнього існує заборгованість перед позивачем в сумі 60 289, 73 грн. (т.1., а.с.48).

У зв'язку з проведенням реорганізації Комунального підприємства "Кобза" на підставі рішення Київської міської ради від 14.07.2011 № 406/5793 (т.1., а.с.169) та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.12.2011 № 2306 (т.1., а.с.170) шляхом приєднання до Комунального підприємства "Госпкомобслуговування", останнє є правонаступником всіх прав та обов'язків Комунального підприємства "Кобза".

31.03.2012 між Комунальним підприємством "Кобза", Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Комунальним підприємством "Госпкомобслуговування" складено та підписано акт узгодження суми заборгованості (основного зобов'язання), відповідно до якого сторони повністю узгодили, що у Комунального підприємства "Кобза" перед позивачем існує заборгованість в сумі 60 289, 73 грн. та повідомлено позивачу про зміну боржника. (т.1., а.с.47).

15.11.2012 розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2030 затверджено передавальний акт Комунального підприємства "Кобза" (т.1., а.с.116).

Визнавши встановленими зазначені обставини на підставі поданих до матеріалів справи доказів, суди попередніх інстанції дійшли висновку про те, що Комунальне підприємство "Госпкомобслуговування", як правонаступник Комунального підприємства "Кобза", є належним перед позивачем боржником по виконанню обов'язків з оплати отриманої останнім продукції. Факт обізнаності відповідача про існування боргу Комунального підприємства "Кобза" перед позивачем в сумі 60 289, 73 грн., підтверджується підписаним та скріпленим печаткою відповідача актом узгодження суми заборгованості (основного зобов'язання) від 31.03.2012.

Отже, зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару відповідач не виконав, у зв'язку з чим, у нього виникла заборгованість у сумі 60 289, 73 грн., що стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення боргу у вказаному розмірі та нарахованої пені за порушення строків оплати товару.

Колегія вважає висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову достатньо обґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 цього ж кодексу передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 712 названого кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться і у статті 265 Господарського кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

В частині першій статті 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Рішенням місцевого господарського суду стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 60 289, 73 грн. При цьому, підставою для відмови у стягненні пені став висновок суду про сплив позовної давності в цій частині вимог, про застосування якої було заявлено відповідачем під час розгляду справи. З таким висновком суду погодився і суд апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, судами попередніх інстанцій дана відповідна правова оцінка сукупності поданих до матеріалів справи доказів, у тому числі: акту узгодження сум заборгованості, акту звіряння розрахунків станом 31.08.2011 та договору про реструктуризацію заборгованості від 30.11.2011.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду у справі відповідають встановленим фактичним обставинам справи, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх зміни або скасування, відсутні.

Доводи, що викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків та пов'язані з вирішенням питання про достовірність поданих відповідачем доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015 у справі № 910/14630/13 залишити без змін.

Головуючий суддя В.А. Корсак

С у д д і М.В. Данилова

Т.Б. Данилова