ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 липня 2015 р. Справа № 903/585/15

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук Світлана Анатоліївна

за участю представників сторін:

від позивача: Гриценко І.Г. (представник за дов. №14/11/1 від 14.11.2014 р.);

від відповідача: н/з;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" до фермерського господарства "Волиньагроком" Слуцького Валентина Даниловича про стягнення 479 854,41 грн.

В судовому засіданні 22.07.2015 р. у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" звернулось в суд з позовом до фермерського господарства "Волиньагроком" Слуцького Валентина Даниловича про стягнення 479 854,41 грн.

Позов мотивує тим, що між сторонами укладений договір поставки № 03/02/1 від 03.02.2015 р.

Відповідно до видаткових накладних № Т-00000288 від 06.02.2014 р. на суму 9 033,00 грн., № Т-00000655 від 14.03.2014 р. на суму 2 745,00 грн., № Т-00000866 від 08.04.2014 р. на суму 20 148,00 грн., № Т-00001382 від 04.06.2014 р. на суму 9 358,50 грн., № Т-00001774 від 11.07.2014 р. на суму 18 384,00 грн., № Т-00001977 від 29.07.2014 р. на суму 31 959,00 грн., № Т-00002478 від 17.09.2014 р. на суму 16 773,00 грн., № Т-00002793 від 21.10.2014 р. на суму 76 362,92 грн., № Т-00003235 від 01.12.2014 р. на суму 135 020,57 грн., № Т-00003367 від 01.12.2014 р. на суму 19 252,50 грн., позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 339 036,49 грн.

Відповідач не належно виконав умови договору, а саме вартість поставленого товару оплатив частково, на суму 7 200,00 грн.

Беручи до уваги викладене, позивач просив суд стягнути з фермерського господарства "Волиньагроком" Слуцького Валентина Даниловича на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Танден-2002" 479 854,41 грн., з яких 331 836,49 грн. основна заборгованість, 81 002,19 грн. пеня, 20 558,62 грн. 10% річних та 46 457,11 грн. інфляційні втрати.

13.07.2015 р. надійшла зустрічна позовна заява фермерського господарства "Волиньагрокорм" Слуцького Валентина Даниловича до товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" про визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду від 16.07.2015 р. зустрічну позовну заяву фермерського господарства "Волиньагрокорм" Слуцького Валентина Даниловича до товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" про визнання договору недійсним повернуто без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Явка сторін обов'язковою не визнавалась. Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 22.07.2015 р. за відсутністю представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений ст. 69 ГПК України строк вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" та фермерським господарством "Волиньагроком" Слуцького Валентина Даниловича укладений договір поставки № 03/02/1 від 03.02.2015 р. (а.с. 26-27).

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно договору п. 1.1. постачальник зобов'язується передати у власність покупця білко-мінерально-вітамінні добавки, комбікорми (насипом або фасовані в мішку), премікси, інший товар за погодженням сторін, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим договором.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними № Т-00000288 від 06.02.2014 р. на суму 9 033,00 грн., № Т-00000655 від 14.03.2014 р. на суму 2 745,00 грн., № Т-00000866 від 08.04.2014 р. на суму 20 148,00 грн., № Т-00001382 від 04.06.2014 р. на суму 9 358,50 грн., № Т-00001774 від 11.07.2014 р. на суму 18 384,00 грн., № Т-00001977 від 29.07.2014 р. на суму 31 959,00 грн., № Т-00002478 від 17.09.2014 р. на суму 16 773,00 грн., № Т-00002793 від 21.10.2014 р. на суму 76 362,92 грн., № Т-00003235 від 01.12.2014 р. на суму 135 020,57 грн., № Т-00003367 від 01.12.2014 р. на суму 19 252,50 грн., позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 339 036,49 грн. (а.с. 28-46).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно вимог ст. ст. 655 та 692 ЦК України покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідач 12.02.2014 р. оплатив 5 000,00 грн., та 24.02.2014 р. оплатив 2 200,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку (а.с. 46-47).

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, зокрема, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Згідно ст. 193 ГК України та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Беручи до уваги підписання сторонами договору, не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, господарський суд, оцінюючи подані позивачем докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про підставність та обґрунтованість пред'явленого позивачем до відповідача позову, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 331 836,49 грн.

Згідно ст. ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (штрафу, пені). В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" перебіг періоду часу, за який нараховується пеня починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строк, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно п. 8.3. договору, у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що ставляться, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої до оплати суми.

Беручи до уваги дані норми, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 81 002,19 грн. пені, та 20 558,62 грн. 10% річних.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до даної норми позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 46 457,11 грн. інфляційних втрат.

Розмір та періоди нарахування пені, 10% річних та інфляційних втрат судом перевірено, а тому нараховані суми підлягають до стягнення з відповідача у повному обсязі.

01.07.2015 р. господарським судом отримано відзив на позовну заяву (а.с. 69-71). Згідно відзиву, відповідач заперечує проти суми та періодів нарахування пені та 10% річних. Проте судом здійснено власний розрахунок і встановлено, що розміри та періоди нарахування є вірними.

Пояснення відповідача про відсутності в матеріалах справи видаткових накладних спростовуються матеріалами справи (а.с. 28-46). Решта заперечень відповідача до уваги не беруться та розцінюються судом як необґрунтовані.

Оскільки, спір до суду доведений з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 9 597,09 грн. згідно ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фермерського господарства "Волиньагроком" Слуцького Валентина Даниловича (вул. Перемоги, 1, с. Пірванче, Горохівський район, Волинська область 45733, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" (вул. Кондратенка, 6а, м. Полтава, Полтавська область 36009, ) 479 854,41 грн. (чотириста сімдесят дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири гривні і сорок одну копійку), (з яких: 331 836,49 грн. сума основної заборгованості, 81 002,19 грн. пеня, 20 558,62 грн. 10% річних та 46 457,11 грн. інфляційні втрати), а також витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 9 597,09 грн. (дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто сім гривень і дев'ять копійок).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через господарський суд Волинської області до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено

22.07.2015

Суддя І. О. Гарбар