ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Справа № 910/5935/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Полянського А.Г.

суддів: Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 03.06.2015
у справі Господарського суду№ 910/5935/15-г м. Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
доМоторного (транспортного) страхового бюро України
простягнення 4 168,20 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:Юр'єва М.В., дов. від 12.03.2015; Хруленко М.В., дов. від 12.07.2015;
відповідача:Роменський Р.Д., дов. від 31.12.2014; Боярська Г.П., дов. від 30.12.2014;

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути на його користь з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) 4 168,20 грн.

Позовні вимоги Товариство, посилаючись на норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обґрунтовувало тим, що на підставі договору факторингу від 24.09.2012 № 1/24-09/2012 воно набуло право вимоги грошового зобов'язання, що виникло у Рішки Д.С. до Приватного акціонерного товариства "Українська екологічна страхова компанія" (далі - Страхова компанія) внаслідок нездійснення йому страхового відшкодування. Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 15.02.2013 у справі № 5011-46/12625-2012 затверджено реєстр кредиторів Страхової компанії та визнано грошові вимоги Товариства за договором факторингу від 24.09.2012 № 1/24-09/2012. Постановою Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 у названій справі Страхову компанію було визнано банкрутом та встановлено відсутність у нього майна або інших активів, за рахунок яких було б можливо виконати її зобов'язання перед Товариством, у зв'язку із чим обов'язок щодо виконання вказаних зобов'язань має бути покладено на МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.04.2015 (суддя Прокопенко Л.В.) позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 (колегія суддів: Рябуха В.І., Калатай Н.Ф., Ропій Л.М.) рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2015 залишено без змін.

Вказані судові рішення прийнято з мотивів, викладених Товариством у позовній заяві.

МТСБУ звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 і рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2015 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Викладені у касаційній скарзі вимоги МТСБУ обґрунтовує посиланням на обставини справи, окремі положення договору факторингу від 24.09.2012 № 1/24-09/2012, приписи ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, ст. 60 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст. ст. 38, 41, 46, 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 20.3, 41.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та окремі роз'яснення пленуму Верховного Суду України, зазначаючи про недоведеність належними і допустимими доказами обставин відсутності майна у Страхової компанії та передчасність пред'явлення Товариством даного позову до МТСБУ.

Товариство скористалось правом, наданим ст. 1112 ГПК України та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу МТСБУ, у якому просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2015 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 - без змін. Викладені у відзиві вимоги Товариство обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням фактичних обставин справи та у відповідності до законодавства України і судової практики розгляду аналогічних спорів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга МТСБУ підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи встановлено, що:

- між Страховою компанією (страховик) та Феденком Євгеном Олександровичем (страхувальник) було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/0353323, яким застраховано автомобіль "Mersedes-Bens 416 CDI Sprinter", державний номер ВМ 7386 АІ;

- за наслідками дорожньо-транспортної пригоди Страхова компанія здійснила розрахунок страхового відшкодування потерпілій особі Рішці Д.С., проте, його виплату не провела;

- 24.09.2012 між фізичною особою - підприємцем Кругляк О.С. (цесіонарій) та Рішкою Д.С. (цедент) було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, яким Рішка Д.С. відступила фізичній особі-підприємцю Кругляк О.С. усі права вимоги, що виникли у цедента у зв'язку із фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля "Mersedes-Bens 416 CDI Sprinter", державний номер ВМ 7386 АІ, відповідальність водія якого згідно з полісом № АВ/0353323 застраховано у Страховій компанії;

- на підставі укладеного 24.09.2012 між Товариством (фактор) та фізичною особою-підприємцем Кругляк О.С. (клієнт) договору про надання фінансових послуг факторингу (далі - Договір факторингу), Товариство набуло право грошової вимоги, що виникло у Рішки Д.С. до Страхової компанії внаслідок нездійснення нею страхового відшкодування;

- відповідно до п 1.4. Договору факторингу зобов'язаними особами є: особа, визнана винною у скоєнні ДТП, цивільно-правову відповідальність якої було застраховано Страховою компанією; Страхова компанія; МТСБУ у порядку передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів";

- ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 15.02.2013 у справі № 5011-46/12625-2012 затверджено реєстр кредиторів Страхової компанії та визнано грошові вимоги Товариства за Договором факторингу. Постановою Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 у вказаній справі Страхову компанію визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Задовольняючи на підставі ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позов Товариства господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що його позовні вимоги до МТСБУ є правомірними та обґрунтованими, оскільки наявність заборгованості Страхової компанії, яка є учасником МТСБУ, перед Товариством підтверджується матеріалами справи, у неї недостатньо коштів та майна для виконання своїх зобов'язань, у зв'язку із чим її визнано банкрутом.

За встановлених обставин справи колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується із висновками господарських судів попередніх інстанцій про доведеність обставин наявності заборгованості Страхової компанії перед Товариством на спірну суму. Разом із тим висновок судів про те, що у неї недостатньо коштів та майна для її погашення, у зв'язку з чим ця заборгованість підлягає стягненню з МТСБУ відповідно до ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" колегія суддів вважає передчасним і такими, що не відповідає в повній мірі обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, постановою Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 у справі № 5011-46/12625-2012 Страхову компанію визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, тоді як, ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 15.02.2013 у вказаній справі було визнано грошові вимоги Товариства до Страхової компанії за Договором факторингу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон) банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Наслідки визнання боржника банкрутом визначено статтею 38 Закону, пунктами 2 та 9 частини першої якої зокрема встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, а виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом третім Закону "ЛІКВІДАЦІЙНА ПРОЦЕДУРА".

В силу положень частини першої та другої статті 41 Закону задоволення вимог кредиторів боржника забезпечує ліквідатор у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження:

- приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження;

- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

- проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута;

- пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості;

- вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

- продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

За приписами частин першої-третьої статті 46 Закону після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Правовий аналіз наведених вище положень Закону свідчить про те, що факт відсутності майнових активів у визнаного банкрутом боржника, та неможливість у зв'яжу із цим здійснити розрахунок за його зобов'язаннями може підтверджуватись затвердженими ухвалою господарського суду звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом, складеними за результатами проведення комплексу дій щодо пошуку, інвентаризації, оцінки майна боржника та задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної ст. 45 Закону.

В свою чергу з матеріалів справи вбачається, що висновки судів попередніх інстанцій щодо встановлення факту відсутності у боржника активів зроблено на момент визнання Страхової компанії банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, без з'ясування обставин ліквідації Страхової компанії та без дослідження належних і допустимих в розумінні статті 34 ГПК України доказів, що свідчить про невідповідність таких висновків наведеним положенням Закону та їх передчасність.

Згідно з пунктом "ґ" статті 41.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи передчасність висновків господарських судів щодо відсутності у Страхової компанії майна або інших активів для погашення наявної перед Товариством заборгованості колегія суддів Вищого господарського суду України вважає також передчасним і задоволення судами попередніх інстанцій позовних вимог Товариства про стягнення спірної суми з МТСБУ.

При цьому колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується із правовою позицією господарського суду апеляційної інстанції про те, що відсутність ліквідаційного балансу ліквідатора Страхової компанії не є перешкодою для покладення на МТСБУ обов'язку відшкодувати Товариству спричинену шкоду на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки однією з умов відшкодування МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, встановлених пунктом "ґ" статті 41.1 цього закону, є доведеність факту недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ.

Виходячи зі змісту ст.ст. 47, 33, 43 ГПК України, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення місцевого господарського суду і постанова суду апеляційної інстанції прийняті при неповному встановлені усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору у даній справі, внаслідок чого неможливо дійти достовірних висновків щодо обґрунтованості заявлених до МТСБУ позовних вимог.

Відповідно до частини першої ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом (розділом XII1 "ПЕРЕГЛЯД СУДОВИХ РІШЕНЬ У КАСАЦІЙНОМУ ПОРЯДКУ" ГПК України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права виправити помилки, допущені господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 та рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2015 у справі № 910/5935/15-г підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 та рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2015 у справі № 910/5935/15-г скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Суддя Г.А. Кравчук

Суддя Г.М. Мачульський