КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2015 р. Справа№ 910/20345/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю представників:

від позивача: Орінко О.Л. - представник за довіреністю від 29.05.2015 року;

від відповідача: не з'явились,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014р.

у справі № 910/20345/14 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування"

про стягнення 6 414,42 грн. страхового відшкодування в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" 6 414, 42 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виконано умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплачено страхувальнику, у зв'язку з пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, внаслідок чого до позивача в порядку ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перейшло право вимоги (регресу) до осіб, відповідальних за завдані збитки, яким є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року у справі № 910/20345/14 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції за відсутності представника відповідача у першому судовому засіданні прийняв рішення по справі, чим позбавив останнього можливості надати суду висновок аварійного комісару № 83484 від 29.04.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2014 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року у справі № 910/20345/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Суховий В.Г. - головуючий, Жук Г.А., Мальченко А.О. та призначено розгляд скарги у справі на 22.12.2014 року.

У судове засідання 22.12.2014 року представник позивача не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 22.12.2014 року представник відповідача заявив клопотання про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 року відкладено розгляд справи до 27.01.2014 року.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2014 року у зв'язку із перебуванням головуючого судді Сухового В.Г. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Після повторного автоматичного розподілу справи № 910/20345/14, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Пономаренко Є.Ю. та Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2015 року справу № 910/20345/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Пономаренко Є.Ю., Руденко М. А. та призначено до розгляду на 24.02.2015 року.

Представник позивача у судове засідання 24.02.2015 року не з'явився, однак через відділ документального забезпечення суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.02.2015 року підтримав раніше подане клопотання про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи для встановлення характеру та обставин пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 року у справі призначено судову комплексну транспортно-трасологічну та автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

19.06.2015 року до відділу документального забезпечення суду надійшла справа № 910/20345/14 із повідомлення про неможливість надання висновку.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Пономаренка Є.Ю. на лікарняному, справу № 910/20345/14 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.07.2015 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, справу № 910/20345/14 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року, справу № 910/20345/14 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Представник позивача у судовому засіданні 15.07.2015 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення суду першої інстанції залишити баз змін.

Представник відповідача у судове засідання 15.07.2015 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, беручи до уваги достатність доказів, наявних в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 14.06.2013 року о 12 год. 40 хв. в місті Донецьку сталася ДТП за участю автомобіля "КІА" під керуванням Чумак Владислави Володимирівни, яка рухалася заднім ходом, не переконавшись в безпечності маневру, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем "Toyota", в результаті чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Чумак В.В. вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Постановою Київського районного суду міста Донецька від 15.07.2013 у справі №3/257/1876/13 притягнуто Чумак В.В. до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на винну особу штраф у сумі 340 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Toyota» державний реєстраційний номер АН4114КХ.

Пошкоджений автомобіль був застрахований на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ТП58602Га/13д від 14.03.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та Ловчиковим Володимиром Миколайовичем.

30.06.2013 ТОВ "Автогалс" виставило Ловчикову Володимиру Миколайовичу рахунок-договір №СФ-АГ-13/12179, відповідно до якого загальна сума відновлювального ремонту автомобіля "Toyota" становить 9 412,53 грн.

18.07.2013 ПАТ "СК "АХА Страхування" складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №1.002.13.07857/VESKO25511 на суму 9 412,53 грн., на підставі якого позивачем було перераховано ТОВ "Автогалс" страхове відшкодування у сумі 9 412,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 46 149 від 19.07.2013 року.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вина Чумак В.В. встановлена у судовому порядку (постановою Київського районного суду міста Донецька від 15.07.2013 у справі №3/257/1876/13), а тому вказані обставини не потребують додаткового доведення, а відтак, шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля "КІА", повинна відшкодовуватися власником вказаного автомобіля.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "КІА", як страхувальника на момент ДТП була застрахована ПАТ "Просто-Страхування" (поліс №АС/3831740, за яким ліміт по майну становить 50 000 грн., а франшиза - 510 грн.).

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди) передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У зв'язку з тим, що цивільно-правову відповідальність осіб, які на законній підставі користуються автомобілем марки «КІА», державний номерний знак АН0517НЕ, застраховано відповідачем, що підтверджується полісом № АС/6761073, то саме відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу в порядку регресу в межах ліміту відповідальності.

Згідно із ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Вимогами ст. 36.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

11.03.2014 року позивач звернувся до відповідача із вимогою № 1789/26/ЦВ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу у сумі 9 412, 53 грн. та надав документи передбачені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, сума відшкодування, яка підлягає виплаті страхувальнику за договором страхування складається з матеріального збитку, пов'язаного з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначає, що був позбавлений можливості в суді першої інстанції подати висновок аварійного комісара № 83484 від 29.04.2014 року, відповідно до якого встановлено, що деякі пошкодження транспортного засобу не могли виникнути при ДТП, яке сталося 14.06.2013 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 2 998, 11 грн.

Враховуючи вказану вартість ремонтно-відновлювальних робіт за вирахуванням розміру франшизи (510, 00 грн.), відповідач сплатив страхове відшкодування позивачеві у сумі 2 488, 11 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13526 від 13.06.2014 року.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України "Про страхування").

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 34.1. вказаного Закону страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - відповідача.

Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та Ловчиковим Володимиром Миколайовичем на підставі укладеного між ними договору добровільного страхування наземного транспорту № ТП58602Га/13д від 14.03.2013 року належать до добровільного страхування.

Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та Ловчиковим Володимиром Миколайовичем договору добровільного страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, Закон України "Про страхування" не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

Таким чином, позивач при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, повинен керуватися нормами Закону України "Про страхування" та умовами укладеного між ним та Ловчиковим Володимиром Миколайовичем договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № ТП58602Га/13д від 14.03.2013 року.

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України у постановах від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13, від 21.01.2014 у справі № 910/11450/13, від 17.02.2015 у справі № 910/15581/14.

Відповідно до п. 25.10 договору добровільного страхування наземного транспорту № ТП58602Га/13д від 14.03.2013 року при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнення, матеріалів, що підлягають змінні без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення. (Наведена правова позиція викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 21.01.2014 № 910/11450/13).

Крім того, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (Лист ВСУ "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року).

Щодо висновку аварійного комісара № 83484 від 29.04.2014 року наданого відповідачем, то колегія суддів зазначає, що як вбачається із вказаного висновку на дослідження спеціаліста ставилося питання щодо встановлення характеру та обставин пошкодження транспортного засобу, а не встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, визнана позивачем як сума страхового відшкодування відповідно до страхового акта від 18.07.2013 року, становить 9 412, 53 грн. та ґрунтується на підставі рахунку № СФ-АГ-13/12179 від 30.06.2013 року, складеного організацією, яка здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля.

При цьому, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджується факту оскарження позивачем розміру страхового відшкодування.

Також позивачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, виплачено страхове відшкодування в розмірі 9 412, 53 грн., виходячи з фактичної вартості ремонту транспортного засобу, визначеної відповідно до документів станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наданий страховиком рахунок ТОВ «Автогалс» № СФ-АГ-13/12179 від 30.06.2013 року є належним доказом розміру збитків та відповідно не приймати його у суду підстав не має.

Крім того, для встановлення характеру пошкоджень транспортного засобу та розміру матеріальної шкоди, що завдана володільцю автомобіля внаслідок ДТП, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 року було призначено судову експертизу.

Однак, враховуючи те, що сторонами не було надано всіх необхідних документів для проведення експертизи, зокрема схеми місця ДТП або схематичного зображення пригоди, матеріали справи були повернуті до суду із повідомленням про неможливість надання судового висновку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що належних та допустимих доказів перебування транспортного засобу «Toyota» державний реєстраційний номер АН4114КХ в іншому ДТП, яке сталося до 14.06.2013 року, відповідач суду не надав.

Отже, колегією суддів встановлено, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вирахуванням франшизи та часткової сплати відповідачем страхового відшкодування складає 6 414, 42 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року у справі № 910/20345/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року у справі № 910/20345/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/20345/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко