ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р.Справа № 5023/1170/12

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Бринцев О.В.

судді: Аюпова Р.М. , Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичних осіб: 1. ОСОБА_2, м. Харків, 2. ОСОБА_3, м. Харків, 3. ОСОБА_4, м. Харків, 4. ОСОБА_5, м. Харків, 5. ОСОБА_6, м. Харків, 6. ОСОБА_7, м. Харків, 7. ОСОБА_8, м. Харків, 8. ОСОБА_9, м. Харків, 9. ОСОБА_10, м. Харків, 10. ОСОБА_11, м. Харків, 11. ОСОБА_12, м. Харків, 12. ОСОБА_13, м. Харків, 13. ОСОБА_14, м Харків, 14. ОСОБА_15, м. Харків, 15. ОСОБА_16, м. Харків, 16. ОСОБА_17, м. Харків, 17. ОСОБА_18, м. Харків, 18. ОСОБА_19, м. Харків, 19. ОСОБА_20, м. Харків, 20. ОСОБА_21, м. Харків, 21. ОСОБА_22, м. Харків, 22. ОСОБА_23, м. Харків, 23. ОСОБА_24, м. Харків, 24. ОСОБА_25, м. Харків, 25. ОСОБА_26, м. Харків, 26. ОСОБА_27, м. Харків, 27. ОСОБА_28, с. Комунар, 28. ОСОБА_29, м. Харків, 29. ОСОБА_30, м. Харків, 30. ОСОБА_31, м. Харків, 31. ОСОБА_32, м. Харків, 32. ОСОБА_33, м. Харків, 33. ОСОБА_34, м. Харків, 34. ОСОБА_35, м. Харків, 35. ОСОБА_36, м. Харків
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект", м. Харків; відповідача-2: Харківського міського управління юстиції у Харківській області, м. Харків;
про про стягнення 7.413.600,71 грн.
за участю представників:

позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_37 за довіреністю від 06.07.2015 р.;

відповідача-1: Прокопченко С.В., довіреність від 13.01.2015 р.;

решта учасників судового процесу не з"явились

ВСТАНОВИВ:

03.03.2012р. Фізичні особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ін. звернулися до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача-1 ТОВ «Інститут Харківпроект» про стягнення загальної суми у розмірі - 5.418.583,45 грн., в т.ч. по 9.323,92 грн. кожному з позивачів частки в прибутку, одержаного товариством у 2010 році; по 145.492,75 грн. кожному з позивачів вартості належної їм частки у майні товариства станом на грудень 2010р.

Протягом строку розгляду справи позовні вимоги позивачами неодноразово змінювались. Так, 04.05.2012р. позивачами подано заяву (уточнену) про збільшення позовних вимог за вхідним №1516, в якій вони просять суд стягнути з відповідача загальну суму у розмірі - 6.637.245,30 грн., в т.ч. частки в прибутку, одержаного товариством у 2010 році по 30.200,01 грн. кожному з позивачів крім ОСОБА_38, яка просить 28.312,32 грн.; та вартість часток у майні товариства станом на грудень 2010р. по 159.435,57 грн. кожному з позивачів Ця заява була прийнята до розгляду ухвалою суду від 07.05.2012 р. (т.VII а.с. 74-76).

18.02.2015р. позивачами вчергове подано уточнену позовну заяву (т.ХІІ а.с.1-27). Згідно цієї заяви позивачі просять стягнути з відповідача кошти у розмірі - 7.413.600,71 грн., в т.ч. по 30.200,01 грн. кожному з позивачів вартість належної пропорційної частки прибутку, одержаного товариством у 2010 році (окрім ОСОБА_38, якій - 28.312,32 грн.); по 159.435,57 грн. кожному з позивачів вартість належної їм пропорційної частки у майні товариства станом на грудень 2010 р.; по 10.113,73 грн. кожному з позивачів витрати інфляції за прострочку розрахунку при вибутті зі складу учасників товариства; по три відсотки річних від простроченої суми виплат. Крім того, позивачі просять суд зобов'язати відповідача-1 та відповідача-2 (Реєстраційну службу ГУЮ у Харківській області) поновити правовий статус позивачів щодо розміру їх часток у статутному (складеному) капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут "Харківпроект" у розмірі 0,303% в статуті товариства.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.2014 р. вказана заява була прийнята до розгляду.

Втім, під час вирішення справи по суті суд, оцінюючи вказану уточнену позовну заяву, приходить до висновку, що вона є заявою про одночасну зміну предмету та підстав позову. При цьому ця заява подана після початку розгляду справи по суті (див. т. ХІ а.с.175, 179), що суперечить приписам ч.4 ст..22 ГПК України (До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви).

Таким чином, виходячи з того, що уточнена позовна заява (т.ХІІ а.с.1-27) подана після початку розгляду справи по суті та за своїм змістом є фактично заявою про зміну предмету та підстав позову одночасно, суд, керуючись приписами ч.6 п.3.12 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №18 (у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову) суд відмовляє в задоволенні вимог уточненої позовної заяви (т.ХІІ а.с.1-27) і враховуючи, що позивачі не заявили про відмову від вимог зазначених у заяві (уточненій) про збільшення позовних вимог за вхідним №1516. від 04.05.2012р., розглядає позовні вимоги заявлені у вказаній заяві (т.VII а.с. 74-76).

При цьому суд зауважує, що залучення відповідача-2 Реєстраційної служби ГУЮ у Харківській області відбулося, як слідує зі змісту протоколу судового засідання ухвали від 18.02.2014р. (т.ХІІ а.с. 34,38), вже після подачі уточненої позовної заяви та стало наслідком її прийняття до розгляду. Отже, твердження про правомірність зміни предмету та підстав позову у зв'язку з тим, що внаслідок залучення відповідача-2 розгляд справи розпочався заново, не мають під особою правових підстав, оскільки не відповідають фактичній черговості подій.

В судовому засіданні 07.07.2015р. представник позивача ОСОБА_2 позовні вимог підтримує в повному обсязі. Крім того, представником подано клопотання про забезпечення виконання ухвали господарського суду від 28.04.2014р. про призначення у справі судової оціночної експертизи, у зв'язку з тим, що вона була оплачена.

Крім того позивач ОСОБА_3 через канцелярію суду подала клопотання про призначення судової оціночної експертизи з метою визначення дійсної ринкової вартості майна відповідача-1.

Вирішуючи ці клопотання суд виходить з наступного.

Згідно ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Разом з тим, у відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи (ч.3 ст.22 ГПК України).

Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тобто, в силу вказаних норм позивачі зобов'язані самостійно довести розмір вартості майна відповідача-1, розмір прибутку, одержаного ним у відповідному періоді, та розмір частки належній до виплати кожному з позивачів, а не створювати перешкоди суду у вирішенні спору по суті, заявляючи клопотання, спрямовані на усунення недоліків доказової бази позивачів та затягування розгляду справи.

В даному випадку судом учасникам судового процесу були створені належні умови, надано достатньо часу для обґрунтування своїх позовних вимог та надання відповідних доказів. Незважаючи на це позивачі покладені на них процесуальні обов'язки по доведенню власних позовних вимог не виконали. Доказів, які б достовірно підтверджували дійсний розмір вартості майна відповідача-1, позивачами з моменту порушення провадження у справі (05.03.2012р.) і до цього часу не надано. Заявлені позивачами клопотання є додатковим свідченням недоведеності позиції позивачів, а саме недостатності доказів на підтвердження розміру сум, які підлягають стягненню. Тобто, тягар доказування позивачами не витриманий.

За таких обставин чергове призначення за заявою позивачів експертизи у даній справі було б свідченням не бажання суду встановити об'єктивну істину у справі, а порушенням принципу змагальності процесу, принципу рівності сторін перед законом і судом та перекладанням тягаря доказування позиції позивачів на відповідача, що є неприпустимим.

Також суд зауважує, що опплата раніше призначеної судом експертизи здійснена несвоєчасно, неналежним платником (в наданій представником позивача квитанції неправильно вказаний платник (ПАТ «Мегабанк», ОСОБА_37 замість ОСОБА_2 та ін. позивачів) та за неправильними реквізитами (неправильно визначений номер експертного дослідження №9557 замість 1173 (т.ХІІІ а.с. 220)) демонструє неготовність позивачів брати участь на всіх етапах розгляду справи, та небажання утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи. Такі дії позивачів призвели до затягування справи і до зняття експертизи з виконання. При цьому суд зауважує, що господарський процесуальний кодекс не містить правових підстав для повторного направлення справи на експертизу вже знятої з виконання внаслідок невиконання стороною покладених на неї обов'язків.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні клопотань представника позивача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 про повторне направлення справи на експертизу та про призначення у справі судової оціночної експертизи.

Решта позивачів правом на участь представників у судовому засіданні не скористалися, причину неявки не повідомили, витребуваних судом документів не надали. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за відповідною адресою, повідомлення про вручення відповідних поштових відправлень та факт розміщення ухвал суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості якого відповідно до ст.ст. 2, 5 Закону України «Про доступ до судових рішень» є відкритими та офіційними.

Відповідач-1 ТОВ «Інститут Харківпроект» позов визнає частково: по 460,27 грн. кожному з позивачів (крім ОСОБА_38) вартості частки в майні товариства та по 73,08 грн. частки в прибутку товариства за 2010р. Проти позовних вимог ОСОБА_38 заперечує повністю, вважаючи, що її право на момент звернення із позовом до суду ще не було порушено. Проти решти позовних вимог відповідач-1 заперечує з підстав вказаних у письмових поясненнях від 15.06.2015 р. вх.№ 24267 (т.ХІV а.с.59-69). Відповідач-1 вказує, що розрахунок заявлених до стягнення сум здійснено позивачами із використанням даних статуту ТОВ "Інститут Харківпроект" в редакції від 10.12.2007р. яка на момент виходу вже втратила свою чинність. Тому позивачами безпідставно був застосований для розрахунку вартості частки майна товариства, розмір частки у статутному капіталі в розмірі 0,303% (яка визначена статутом в редакції від 10.12.2007 р.), в той час, коли на момент виходу зі складу засновників відповідно до діючої в грудні 2010 р. редакції статуту від 21.05.2010 р., частка позивачів у статутному капіталі товариства складала 0,002%. Крім того, відповідач-1 вказує на те, що позивачами при розрахунку неправильно визначено вартість частки майна товариства - лише з урахуванням активів, без урахування пасивів, хоча з даними балансу ТОВ "Інститут Харківпроект" зобов'язання товариства станом на грудень 2010 р. складали 3.368.000,00 грн. Неправильно, також, стверджує відповідач-1 позивачами визначений розмір часток у прибутку - замість прибутку одержаного товариством у році виходу учасників зі складу товариства, до розрахунку включений також прибуток, одержаний за попередні роки.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву від 28.04.2015 р. №б/н (вх.№ 14385 від 28.04.2015 р., т.ХІІ а.с.124-127) просить відмовити в позові про зобов'язання відповідача-1 та відповідача-2 поновити правовий статус позивачів щодо розміру їх часток у статутному (складеному) капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут "Харківпроект" у розмірі 0,303% в статуті товариства, в частині вирішення спору щодо інших позовних вимог покладається на розсуд суду.

Під час розгляду справи в судових засіданнях від 11.02.2014р. від 24.03.2014р., від 01.04.2014р. оголошувались перерви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд установив наступне.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 та інші позивачі в період з 24.12.2010р. по 28.12.2010р. (ОСОБА_3 05.09.2011р., т.І а.с.72) подали заяви про вихід зі складу учасників ТОВ "Інститут Харківпроект" та про виплату належної їм частки в майні та в прибутку товариства. Загальний розмір нарахованих до виплати сум становив за підрахунками позивачів 5.418.583,45 грн., в т.ч. по 9.323,92 грн. кожному з позивачів частки в прибутку, одержаного товариством у 2010 році; по 145.492,75 грн. кожному з позивачів вартості належної їм частки у майні товариства станом на грудень 2010р.

Відповідачем-1 ТОВ "Інститут Харківпроект" зазначені вимоги позивачів задоволені не були, заявлені до сплати кошти не сплачені.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Право учасника товариства з обмеженою відповідальністю на вихід зі складу учасників товариства, одержання частини прибутку товариства та отримання вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства передбачено ст.ст. 116, 148 ЦК України, ст. 88 ГК України та ст. 10 Закону України "Про господарські товариства".

Статтею 148 ЦК України та ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Таким чином, позивачі в силу викладеного та у відповідності до вимог ст.4-3 та ст.33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) зобов'язані довести за допомогою належних та допустимих доказів факт виходу позивачів зі складу учасників відповідача-1, розмір вартості майна відповідача-1, розмір прибутку, одержаного ним у відповідному періоді, та розмір частки належній до виплати кожному з позивачів.

Позивачами цей тягар доказування не витримано, доказів, які б підтверджували розмір вартості майна та прибутку з яких розраховані позовні вимоги позивачами не надано.

По-перше, позивачами не доведено наявності у них часток у статутному капіталі в заявленому розмірі 0,303%. Як свідчать матеріали справи частки у такому розмірі позивачі мали згідно попередньої редакції статуту від 10.12.2007р. Станом на момент виходу зі складу учасників в грудні 2010 р. статут відповідача-1 діяв в редакції від 21.05.2010р. Згідно нього частка позивачів у статутному капіталі товариства складала 0,002%.

По-друге, позивачами не доведено розмір вартості майна товариства відповідача-1. З наданих позивачами розрахунків та з пояснень представника позивачів, наданих ним у судових засіданнях, вбачається, що під час розрахунку вартості частки в майні товариства позивачами взяті до уваги лише активи, і лише їх частина - нежитлові приміщення, розташовані за адресою м.Харків, пр-т. Леніна, 38.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст.190 ЦК України майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки".

Згідно ч.1 ст.66 ГК України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.139 ГК України, майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Згідно ч.3 п. 3.7. Рекомендацій Президії Вищого Господарського суду України від 28.12.2007 р. №04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" зобов'язання товариства та забезпечення майбутніх витрат і платежів товариства визначаються у статтях пасиву балансу за кодами 400, 410, 420, 440, 450, 460, 470, 500, 510, 520, 530, 540, 550, 560, 570, 580, 590, 600, 610.

Розрахунок позивачів крім вартості названого вище об'єкту нерухомого майна (до того ж визначеної неналежним чином (з урахуванням приміщень, які на дату виходу позивачів вже були відчужені відповідачем-1)) не враховує ні інших активів (основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо), ні жодних пасивів.

Між тим, відповідно даним балансу ТОВ "Інститут Харківпроект" пасиви, а саме зобов'язання товариства станом на грудень 2010 р. складали 3.368.000,00 грн.

Тобто, вказана сума повинна була бути врахована під час визначення розміру вартості майна товариства-1 шляхом зменшення суми активів на суму пасивів. Цього позивачами зроблено не було, а відтак зроблений позивачами розрахунок оцінюється суди критично і тому не може бути взятий до уваги.

По-третє, позивачами не доведено розмір належної до виплати частки в прибутку товариства.

Згідно ст.148 ЦК України та ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

Натомість позивачі, як вбачається з наданого ними розрахунку та пояснень представника позивачів, наданих ним у судових засіданнях, безпідставно розраховують належну їм частку прибутку на підставі даних про загальний нерозподілений прибуток за весь період існування товариства. Між тим з огляду на положення наведених вище статей Закону позивачі мають право на виплату частини прибутку отриманого товариством лише у 2010р.: при розрахунку суми прибутку, що належить виплатити кожному з позивачів, необхідно застосовувати різницю показника рядка 350 балансу "на кінець звітного періоду" та показника цього ж рядка "на початок звітного періоду". Така різниця відображатиме розмір нерозподіленого прибутку, отриманого підприємством саме у 2010 році. Розрахунку здійсненого таким чином позивачами не надано.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що твердження позивачів про розмір належних їм до сплати сум є необґрунтованими, оскільки розрахунок ціни позову виконаний неправильно і тому не може бути покладений в основу рішення.

Разом з тим, рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог унеможливлюється частковим визнанням позову відповідачем-1 та положеннями ч.1 ст.35 ГПК України, відповідно до якої обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відтак, згідно цієї норми є такими, що не потребують доказування заявлені до стягнення суми в межах, визнаних відповідачем-1. Останній, як зазначалося вище, визнає позовні вимоги із розрахунку на кожного з позивачів (окрім ОСОБА_38) у розмірі по 460,27 грн. вартості частки в майні товариства, та по 73,08 грн. частки в прибутку товариства за 2010р.

На підставі викладеного, враховуючи що обов'язок по сплаті вартості часток в майні товариства, та часток в прибутку товариства за 2010р. дійсно виник у відповідача-1 на підставі наведених вище правових норм у зв'язку із виходом позивачів зі складу учасників товариства, а розмір сум належних до сплати є встановленим відповідно до ч.1 ст.35 ГПК України у зв'язку з їх визнанням відповідачем-1, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково. Стягненню з відповідача-1 на користь позивачів (крім ОСОБА_38) підлягають суми по 460,27 грн. вартості частки в майні товариства, та по 73,08 грн. частки в прибутку товариства за 2010р.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_38 подала свою заяву у 2011 році на її користь згідно ст.148 ЦК України та ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" нараховується сума частки в прибутку одержаному відповідачем у 2011 році. Втім, згідно даних балансу відповідача-1 за 2011 рік (т.V а.с.128-129) в 2011 році прибуток у товариства відсутній (різниця рядку нерозподілений прибуток (непокритий збиток) має від'ємне значення (на початок звітного періоду 9.967 тис. грн., на кінець звітного періоду - 9.344 тис. грн.)). Таким чином, позовні вимог ОСОБА_38 в частині стягнення частки в прибутку відповідача-1 задоволенню не підлягають.

На відміну від цього частка в майні товариства належна ОСОБА_38 підлягає стягненню на загальних з іншими учасниками підставах (460,27 грн.), оскільки відповідачем-1 не доведено, що вартість майна товариства змінилася по відношенню до розміру вартості майна, визнаного ним стосовно вимог інших позивачів.

Заперечення відповідача-1 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_38 мотивовані тим, що її право на момент звернення із позовом до суду не було порушене судом відхиляються тому, що відповідний строк платежу хоча й не був пропущений відповідачем-1 на момент звернення цього позивача із позовом до суду, цей строк все одно сплив станом на момент вирішення справи по суті, а тому відповідне право підлягає захисту.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: з відповідача-1 на користь кожного з позивачів підлягають стягненню суми по 460,27 грн. вартості часток у майні товариства (всього 16.109,45 грн.) та на користь кожного з позивачів (крім ОСОБА_3.) підлягають стягненню частки по 73,08 грн. в прибутку товариства (всього 2.484,72 грн.). Тобто, в підсумку підлягає стягненню 18.594,17 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Заява про вжиття заходів по забезпеченню позову від 20.03.2012 р. вх. № 2678 (т.V а.с. 80-81) залишається судом без розгляду, як неоплачена судовим збором.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням заяви від 04.05.2012 р. вх. №1516 розмір судового збору за подачу даного позову виходячи зі ставки мінімальної заробітної плати встановленої на 01.01.2012р. (1.073,00 грн. х 60 = 64.380,00 грн.) становить 64.380,00 грн. Ця сума розподіляється між сторонами пропорційно задоволеним вимогам: на відповідача покладається 2% від ціни задоволених позовних вимог 371,88 грн. (18.594,17 грн./100 х 2 = 371,88 грн.). Враховуючи, що сума судового збору була від імені усіх позивачів сплачена ОСОБА_2 вказана сума 371,88 грн. підлягає стягненню на її користь. Решта судового збору сплаченого позивачами покладається на позивачів.

Розподіл сум сплачених за проведення експертизи не здійснюється, оскільки ГПК України та Закону України «Про судову експертизу» не передбачають можливості розподілу між сторонами справи сум сплачених за експертизу, яка не була фактично виконана у справі. А крім того, у зв'язку з тим, що у справі відсутні докази оплати вартості експертизи саме позивачами.

На підставі викладеного, з урахуванням ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 143, 190, ЦК України, ст. 66 ГК України, ст.54 ЗУ "Про господарські товариства", керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача на користь позивачів вартість належної їм пропорційної частки прибутку, одержаного товариством у 2010 році, а саме на користь:

1. ОСОБА_2 (НОМЕР_1): 73,08 грн.

2. ОСОБА_4 (НОМЕР_2): 73,08 грн.

3. ОСОБА_5 (НОМЕР_3): 73,08 грн.

4. ОСОБА_6 (НОМЕР_4): 73,08 грн.

5. ОСОБА_7 (НОМЕР_5): 73,08 грн.

6. ОСОБА_8 (НОМЕР_6): 73,08 грн.

7. ОСОБА_9 (НОМЕР_7): 73,08 грн.

8. ОСОБА_10 (НОМЕР_8): 73,08 грн.

9. ОСОБА_11 (НОМЕР_9): 73,08 грн.

10. ОСОБА_12 (НОМЕР_10): 73,08 грн.

11. ОСОБА_13 (НОМЕР_11): 73,08 грн.

12. ОСОБА_14 (НОМЕР_35): 73,08 грн.

13. ОСОБА_15 (НОМЕР_12): 73,08 грн.

14. ОСОБА_16 (НОМЕР_13): 73,08 грн.

15. ОСОБА_17 (НОМЕР_14): 73,08 грн.

16. ОСОБА_18 (НОМЕР_15): 73,08 грн.

17. ОСОБА_19 (НОМЕР_16): 73,08 грн.

18. ОСОБА_20 (НОМЕР_17): 73,08 грн.

19. ОСОБА_21 (НОМЕР_18): 73,08 грн.

20. ОСОБА_22 (НОМЕР_19): 73,08 грн.

21. ОСОБА_23 (НОМЕР_20):73,08 грн.

22. ОСОБА_24 (НОМЕР_21): 73,08 грн.

23. ОСОБА_25 (НОМЕР_22): 73,08 грн.

24. ОСОБА_26 (НОМЕР_23): 73,08 грн.

25. ОСОБА_27 (НОМЕР_24): 73,08 грн.

26. ОСОБА_28 (НОМЕР_25): 73,08 грн.

27. ОСОБА_29 (НОМЕР_34): 73,08 грн.

28. ОСОБА_30 (НОМЕР_26): 73,08 грн.

29. ОСОБА_31 (НОМЕР_27): 73,08 грн.

30. ОСОБА_32 (НОМЕР_28): 73,08 грн.

31. ОСОБА_33 (НОМЕР_29): 73,08 грн.

32. ОСОБА_34 (НОМЕР_30): 73,08 грн.

33. ОСОБА_35 (НОМЕР_31): 73,08 грн.

34. ОСОБА_36 (НОМЕР_32): 73,08 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів вартість належної їм пропорційної частки у майні товариства станом на грудень 2010 року, а саме на користь:

1. ОСОБА_2 (НОМЕР_1): 460,27 грн.

2. ОСОБА_3 (НОМЕР_33): 460,27 грн.

3. ОСОБА_4 (НОМЕР_2): 460,27 грн.

4. ОСОБА_5 (НОМЕР_3): 460,27 грн.

5. ОСОБА_6 (НОМЕР_4): 460,27 грн.

6. ОСОБА_7 (НОМЕР_5): 460,27 грн.

7. ОСОБА_8 (НОМЕР_6): 460,27 грн.

8. ОСОБА_9 (НОМЕР_7): 460,27 грн.

9. ОСОБА_10 (НОМЕР_8): 460,27 грн.

10. ОСОБА_11 (НОМЕР_9): 460,27 грн.

11. ОСОБА_12 (НОМЕР_10): 460,27 грн.

12. ОСОБА_13 (НОМЕР_11): 460,27 грн.

13. ОСОБА_14 (НОМЕР_35): 460,27 грн.

14. ОСОБА_15 (НОМЕР_12): 460,27 грн.

15. ОСОБА_16 (НОМЕР_13): 460,27 грн.

16. ОСОБА_17 (НОМЕР_14): 460,27 грн.

17. ОСОБА_18 (НОМЕР_15): 460,27 грн.

18. ОСОБА_19 (НОМЕР_16): 460,27 грн.

19. ОСОБА_20 (НОМЕР_17): 460,27 грн.

20. ОСОБА_21 (НОМЕР_18): 460,27 грн.

21. ОСОБА_22 (НОМЕР_19): 460,27 грн.

22. ОСОБА_23 (НОМЕР_20): 460,27 грн.

23. ОСОБА_24 (НОМЕР_21): 460,27 грн.

24. ОСОБА_25 (НОМЕР_22): 460,27 грн.

25. ОСОБА_26 (НОМЕР_23): 460,27 грн.

26. ОСОБА_27 (НОМЕР_24): 460,27 грн.

27. ОСОБА_28 (НОМЕР_25): 460,27 грн.

28. ОСОБА_29 (НОМЕР_34): 460,27 грн.

29. ОСОБА_30 (НОМЕР_26): 460,27 грн.

30. ОСОБА_31 (НОМЕР_27): 460,27 грн.

31. ОСОБА_32 (НОМЕР_28): 460,27 грн.

32. ОСОБА_33 (НОМЕР_29): 460,27 грн.

33. ОСОБА_34 (НОМЕР_30): 460,27 грн.

34. ОСОБА_35 (НОМЕР_31): 460,27 грн.

35. ОСОБА_36 (НОМЕР_32): 460,27 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут "Харківпроект» (61166, м. Харків, пр. Леніна, 38, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) 371,88 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 13.07.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В. Бринцев Р.М. Аюпова О.В. Макаренко

/Справа № 5023/1170/12