РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2015Справа №910/6636/15-г
За позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»

про стягнення 58046 грн. 16 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Желінська Т.М. - представнки за довіреністю № 486/22 від 31.12.2014;

від відповідача: Майданік В.В. - представник за довіреністю № 1215-НЮ від 28.04.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Центренерго» з вимогами до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення 58046 грн. 16 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 22.05.2013 між сторонами було укладено Договір № 2036103 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, на підставі якого відповідач відкрив позивачу особовий рахунок № 2036103 та додатковий особовий рахунок № 6410072 для списання провізної плати, додаткових зборів, плати за користування вагонами і контейнерами, штрафу, пені на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування, вагонами, контейнерами, тощо. Позивач зазначив, що у вересні 2014 року відповідач стягнув з рахунку позивача грошові кошти у розмірі 4058 грн. 16 коп., а у жовтні 2014 - грошові кошти у розмірі 53988 грн. 16 коп. Однак, як стверджує позивач, вказані грошові кошти були безпідставно стягнуті відповідачем, оскільки такі послуги як: за маневрову роботу, збір за зберігання вантажу у вагонах, за зважування, за повідомлення вантажовласника по телефону, за користування вагонами відповідачем позивачу не надавались. Крім того, позивач зазначив, що документи, на підставі яких відповідач здійснив списання грошових коштів у загальному розмірі 58046 грн. 16 коп., складені відповідачем в односторонньому порядку. За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно набуті ним кошти у загальному розмірі 58046 грн. 16 коп. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 порушено провадження у справі № 910/6636/15-г, розгляд справи призначено на 12.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 06.07.2015.

У судовому засіданні 06.07.2015 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що перевезення вантажу відбувалось відповідно до положень Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.01.1998. При цьому, відповідач вказав на те, що ним було правомірно проведено перевірку вагонів на станції Хутір Михайлівський, оскільки це є вимушеною мірою для забезпечення безпеки руху, з огляду на що всі вчинені відповідачем дії були правомірними. Крім того, відповідач зауважив, що ним не було взято до уваги заперечення позивача, здійснені ним на накопичувальних картках, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

У судовому засіданні 06.07.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 10.07.2015.

07.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові заперечення на відзив відповідача, в яких позивач, зокрема зазначив, що Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення визначає умови перевезення вантажів, а не умови розрахунків. При цьому, позивач зазначив, що він добросовісно виконав обов'язки одержувача - своєчасно вивантажив вантаж та повернув очищені вагони залізниці; у чому полягає необґрунтованість відмови в оплаті нарахованих сум відповідачем не зазначено, не доведено виникнення обов'язку з оплати у позивача та не надано підтверджуючих документів щодо цього. Крім того, позивач зауважив, що Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення взагалі не містить чіткого визначення особи, з якої проводиться стягнення та самого порядку стягнення понесених відповідачем витрат по перевезенню, непередбаченими тарифами, як наприклад, витрати по виправленню навантаження. Разом з тим, позивач наголосив на тому, що ним було підписано накопичувальні картки із запереченнями, а тому відповідач не мав права списувати грошові кошти у розмірі 58046 грн. 16 коп. із попередньої оплати. У такому випадку стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.

08.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли доповнення до відзиву, в яких відповідач, зокрема, зазначив, що відповідно до інформації, яка зазначена у накладних, вантаж слідував на адресу позивача, а отже, саме позивач є вантажоодержувачем, а тому, відповідно до статті 12 Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення, саме позивач повинен сплатити відповідачу витрати, пов'язані з перевіркою вантажу.

У судовому засіданні 10.07.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.07.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 10.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.2013 між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (залізниця) та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (вантажовласник) укладено Договір № 2036103 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору, вантажовласник має право отримувати від залізниці послуги, передбачені статутом залізниць України, даним договором, діючими Правилами перевезень, затвердженими наказом Міністерства транспорту України, діючим тарифним керівництвом № 1, затвердженим наказом Міністерства транспорту України та іншими нормативно-правовими актами та документами розпорядчого характеру, що регулюють питання, пов'язані з перевезенням та проведенням розрахунків.

Згідно з п. 2.1.3 Договору, вантажовласник має право отримувати від залізниці перелік витрат, податкові накладні, первинні документи, що підтверджують факт виконання робіт або надання послуг, накладні, накопичувальні картки, відомості плати за користування вагонами та квитанції різних зборів (ГУ-57).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору, залізниця зобов'язана для централізованих розрахунків відкрити вантажовласнику особовий рахунок 2036103 і код вантажовідправника, одержувача 3371. Для проведення поточних розрахунків, пов'язаних з перевезенням вантажів та сплати додаткових послуг (плата за користування вагонами, збори за подачу й збирання вагонів та інші додаткові послуги) залізниця відкриває для вантажовласника додатковий особовий рахунок з присвоєнням коду платника 6410072.

Згідно з п. 2.2.2 Договору, залізниця зобов'язана приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження/вивантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, в тому числі за вільними тарифами, перелік яких зазначається в додатку до цього Договору.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору, залізниця зобов'язана здійснювати розрахунки (безготівкові та готівкові) з вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами,Ю вести облік нарахованих і сплачених сум та на вимогу надавати вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Трипілля-Дніпровське.

Згідно з п. 2.2.6 Договору, залізниця зобов'язана списувати з додаткового особового рахунку 6410072 відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи, пеню) на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами та ін.

Відповідно до п. 2.4.2 Договору, вантажовласник зобов'язаний здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткових послуг шляхом перерахування коштів на рахунок єдиного технологічного центру по обробці перевізних документів ДТГО «Південно-Західна залізниця».

Відповідно до п. 3.1 Договору, вантажовласник здійснює попередню оплату залізниці шляхом перерахування коштів на рахунок № 04 в АБ «Експрес-Банк» м. Києва, МФО 322959, код 04713033. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. Послуги вантажовласнику за цим договором надаються за умови наявності коштів на його особовому рахунку. Для проведення поточних розрахунків, пов'язаних з перевезенням вантажів та сплати додаткових послуг вантажовласник зобов'язується здійснювати попередню оплату по коду платника 6410072.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Судом встановлено, що у вересні 2014 році відповідачем було стягнуто з рахунку позивача грошові кошти у розмірі 4058 грн. 16 коп. за усунення нерівномірного завантаження у вагоні № 67661066 з вугіллям (накладна № 52387156) на залізничній станції Нижньодніпровськ Вузол, що засвідчено актом загальної форми № 2158 від 15.09.2014 (копія знаходиться в матеріалах справи).

Вказана сума грошових коштів була включена до накопичувальної картки № 17090329, яка підписана одержувачем вантажу із запереченнями. Однак, незважаючи на наявність заперечень у накопичувальній картці кошти були списані залізницею, що підтверджується відміткою залізниці на накопичувальній картці та випискою із особового рахунку ТехПД 1 ДТГО «Південно-західна залізниця» (перелік № 20140917 від 17.09.2014, копія якого знаходиться в матеріалах справи).

Судом встановлено, що у жовтні 2014 році відповідачем стягнуто з рахунку позивача грошові кошти у загальному розмірі 53988 грн. 16 коп. відповідно до переліків № 20141002 від 02.10.2014, № 20141009 від 09.10.2014, № 20141008 від 08.10.2014 та № 20141011 від 11.10.2014.

Так, за переліком № 20141002 списані грошові кошти у розмірі 21860 грн. 50 коп. включено у накопичувальну картку № 02100389 за: - перевантаження надлишку вугілля на залізничній станції Хутір-Михайлівський з вагону № 54152202 (залізнична накладна № АХ133223) у вагон № 65751141 (залізнична накладна № 34924225), що відображено в акті загальної форми № 382 на суму 6918 грн. 59 коп. (з ПДВ) та комерційному акті Б003956/110/105, та з вагону № 62732979 (залізнична накладна № АХ175673, посилочна накладна № 34877803) у вагон № 67386219 (залізнична накладна № 34924480), що відображено в акті загальної форми № 381 на суму 7845 грн. 35 коп. (з ПДВ) та комерційному акті Б003955/109/104; - за усунення нерівномірного завантаження вагону № 62043443 (накладна № АХ133164) з вугіллям, посилочна накладна № 34875988, що відображено в акті загальної форми № 365 на суму 4302 грн. 72 коп., та вагонів № 57452062 та № 62189840 (залізнична накладна № АХ133114, посилочні накладні № 34875062 та № 34875070), що відображено в акті загальної форми на суму 10768 грн. 44 коп.; - за контрольні переважування, при яких виявлено нестачу вантажу, засвідчену актом загальної форми 378, за яким списано 7096 грн. 56 коп., вагонів № 60298668, № 60213659 по залізничних накладних № АС532340, посилочні накладні № 34893800, № 34893818, що підтверджується комерційними актами Б003958/112/106, Б003959/113/107; вагонів № 61267670, № 64652043, № 60088739, № 62658109, № 61215943, № 64016710 по залізничній накладній № АС532341, посилочні накладні № 34893941, № 34893933, № 34893925, № 34893917, № 34893909, № 34893883, № 34893891, що відображено в комерційних актах Б003960/114/108, Б003961/115/109, Б003962/116/110, Б003963/117/111, Б003964/118/112, Б003969/122/116, Б003970/123/117; вагонів № 64212657, № 64098015, № 53791893, № 62973102, № 63857478, № 66428244 по залізничній накладній № АС532330, посилочні накладні № 34893859, № 34893867, № 34893875, № 34893826, № 34893834, № 34893842, що відображено в комерційному акті Б003965/119/113, Б003966/120/114, Б003967/121/115, Б003972/125/119, Б003973/126/120, Б003974/127/121; вагону № 63203954 за залізничною накладною № АС532333.

За переліком № 201410009 відповідачем було списано грошові кошти у розмірі 16267 грн. 55 коп., які були включені до накопичувальної картки № 02100389 за: перевантаження надлишку вугілля з вагону № 55495006 (накладна № АХ133426, посилочна накладна № 34945691) у вагон № 67879957 (посилочна накладна № 34997932), що відображено в акті загальної форми № 393 та комерційному акті Б003979/132/123 (списано 9776 грн. 87 коп.); - за контрольні переважування вагонів на залізничній станції Хутір Михайлівський, по яких виявлено недостачу вантажу вагонів № 60178027, № 63866479 (накладна № АС532350, посилочні накладні № 3200622, № 3200614), що відображено в комерційних актах Б003992/145/133, Б003993/146/134 та акті загальної форми 395 на суму 3102 грн. 10 коп.; - вагонів № 64983455, № 67738401, № 64284888, № 62239843, № 61166302, № 66416843, № 60615829, № 60419512, № 60144144 (накладна № АС532345), що відображено в комерційних актах Б003983/135/124, Б003984/137/125, Б003985/138/126, Б003986/139/127, Б003987/140/128, Б003988/141/129, Б003989/142/130, Б003990/143/131, Б003991/144/132 та акті загальної форми № 396 на суму 6490 грн. 68 коп.

За переліком № 20141011 списано з рахунку позивача грошові кошти у розмірі 2567 грн. 04 коп., які включено до накопичувальної картки 11100432 на підставі акту загальної форми № 397 та комерційного акту Б003994/147/135 за виявлену нестачу вантажу у вагоні № 56986870 (накладна № АС532349, досилочна накладна 32012692).

За переліком № 20141008 з рахунку позивача списано 2523 грн. 48 коп., які включено у накопичувальну картку 08100417, що відображено в акті загальної форми № 387 та комерційному акті Б003978/131/122 за виявлену нестачу вантажу у вагоні № 62383559 (накладна № АС 532333, досилочна накладна № ЄТ939553).

Судом встановлено, що у всіх вищеперелічених накопичувальних картках зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов'язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) позивачем були викладені заперечення щодо сплати вказаних у них грошових коштів. Однак, не зважаючи на заперечення позивача, відповідачем були списані грошові кошти у загальному розмірі 58046 грн. 16 коп. з рахунку позивача, що підтверджується відміткою відповідача на накопичувальних картках та виписками із особового рахунку ТехПД 1ДТГО «Південно-Західна залізниця (переліками), належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, для захисту своїх прав особа може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту права, який передбачено законом, що регулює відносини сторін або договором між сторонами.

Приписами частини 1 статті 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положенням частин 1, 2 статті 14 Цивільного кодексу України. цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до § 3 ст. 9 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.01.1998, відправник несе відповідальність за правильність написів, наклейок або бирок, нанесених на вантажні місця або прикріплених до них, а також за правильність наклейок, поміщених їм на вагони. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неповного або неточного зазначення відомостей, поміщених їм у написах, наклейках або бирках, а також за їх відсутність.

Згідно з § 1 ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.01.1998, відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної.

Відповідно до § 2 ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.01.1998, перевірка змісту вантажу в шляху проходження може бути проведена лише за умови, якщо вона викликана митними та іншими правилами, а також цілями забезпечення безпеки руху поїздів і схоронності вантажу в шляху проходження.

Якщо в результаті перевірки вантажу, зробленої на шляху прямування або на станції призначення, з'ясувалося, що відомості, зазначені в накладній відправником, не відповідають дійсності, то станція, яка виробляла перевірку, повинна про це скласти комерційний акт відповідно до статті 18 і зробити відмітку про акті в накладній у графі "Комерційний акт". В цьому випадку сума витрат, пов'язаних з перевіркою, вписується в накладну і стягується з відправника, якщо перевірка проводилася дорогою відправлення, або з одержувача, якщо перевірка проводилася дорогою призначення.

Згідно з § 4 ст. 13 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.01.1998, залізниці повинні бути відшкодовані понесені нею витрати з перевезень, у тому числі, не передбачені застосовуваними тарифами, як, наприклад, витрати по виправленню навантаження, витрати по перевантаженню, пов'язані з виправленням навантаження, витрати по виправленню тари і упаковки, які необхідні для збереження вантажу, витрати по укриттю вантажу брезентами і за користування самими брезентами в тому випадку, коли таке укриття не належить до обов'язку залізниці. Ці витрати повинні бути встановлені окремо для кожної відправки та підтверджені відповідними документами.

Зазначені витрати вносяться залізницею в накладну і стягуються з відправника, якщо витрати виникли на залізниці відправлення, або з одержувача, якщо вони виникли на залізниці призначення. Якщо ці витрати виникли на транзитній залізниці, вони стягуються з відправника або одержувача в залежності від того, хто з них оплачує провізні платежі за перевезення по даній транзитній дорозі. У випадках, коли провізні платежі на транзитній залізниці сплачує відправник або одержувач через платника (експедиторську організацію, фрахтового агента та ін.), які мають договір з транзитної залізницею на оплату провізних платежів, ці витрати стягуються з платника (експедиторської організації, фрахтового агента і ін.) за внутрішніми правилами, що діють на транзитних залізницях.

Згідно з § 7ст. 21 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.01.1998, якщо під час перевезення або видачі вантажу з вини відправника або одержувача виникнуть перешкоди до його перевезенні або видачі, то залізниці оплачуються всі витрати, понесені нею через затримку перевезення або видачі. Якщо ж перешкоди до перевезення або видачі виникли не з вини відправника або одержувача, то залізниці оплачуються всі витрати, що виникли в результаті того, що відправник або одержувач на запит залізниці у зв'язку з перешкодами до перевезення і видачі не надав вказівок у строки, встановлені в § 3 цієї статті, або ж надані ними вказівки були неможливими для виконання.

Позивач стверджує, що грошові кошти у сумі 58046 грн. 16 коп. були списані відповідачем з особового рахунку позивача безпідставно та необґрунтовано. Суд з даним твердженням погоджується. Позивачем не замовлялися послуги по зважуванню вантажів, проведення маневрових робіт та зберігання вантажу. Документи, на підставі яких проводилося списання спірної суми, складені відповідачем у односторонньому порядку, без участі позивача і про складення таких документів позивач своєчасно та належним чи не був проінформований. Позивач не приймав участі і не підписував акти загальної форми, не отримував від відповідача повідомлень про затримку вагонів. В актах загальної форми не зазначено вид нерівномірності (завантаження поздовжнє, поперечне зміщення) спірних вагонів. Затримка вагонів, як і їх подача, була здійснена відповідачем поза волею позивача.

Вказані обставини відповідачем не спростовано.

Крім того, згідно з п.п.2, 3 Правил користування вагонами та контейнерами, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (вантажовласники) вносять плату. Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 (додаток 1). В даному випадку, залізницею не надані відомості плати за користування вагонами , як це передбачено п.4 Правил користування вагонами, таку відомість позивач не підписував, а залізницею позивачу вона не надавалася.

Суд наголошує на тому, що відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами необхідності здійснених ним перевірок вантажу у спірних вагонах під час перевезення.

Крім того, спірні накладні не оформлені відповідно до вимог Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.01.1998, зокрема у них відсутні відмітки про складання комерційного акту, суми грошових коштів, які списані з рахунку позивача, не зазначені у графах 59, 77, 81 накладних, а комерційні акти не підписано вантажоодержувачем.

Стягуючи з відповідача кошти за додаткові послуги, відповідач виходив з того, що відповідно до пункту 2.2.6 Договору між сторонами залізниця має право списувати з додаткового особового рахунку 6410072 відповідні суми (провізну плату, додаткові збори,плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи, пеню) на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і т. ін.

Зі змісту зазначеного пункту вбачається, що Договір встановлює тільки підстави списання коштів, але не передбачає порядку такого списання.

При цьому, суд наголошує на тому, що відповідно до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника.

Тобто, тільки за наявності підтвердження платника залізниця вправі списувати кошти з його рахунку, а якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати. У такому випадку стягнення коштів вирішується у претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.

Аналогічна правова позиція викладена у роз'ясненнях Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 та від 29.09.2008 № 04-5/225.

Відповідно до укладеного договору залізниці надано право списувати кошти рахунку позивача тільки за надані послуги та надані роботи. Підтвердження виконаних робіт та наданих послуг засвідчується підписом представника у накопичувальній картці. Тільки підпис представника у накопичувальній картці дає право залізниці списувати кошти з його рахунку.

Однак, накопичувальні картки підписані представником позивача із запереченнями.

Тому надані залізницею Трипільській ТЕС у даній справі копії документів свідчать про складання залізницею документів про надання послуг в односторонньому порядку, без участі позивача і поза його волею, а дії залізниці по списанню коштів без згоди власника з його рахунку є порушенням договірних зобов'язань, з огляду на що безакцептне списання відповідачем зазначених коштів із особового рахунку позивача суперечить встановленому законодавством порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.04.2014 у справі №910/18306/13, постанові Вищого господарського суду України від 11.09.2014 у справі № 910/1121/14 та у постанові Верховного Суду України від 17.01.2006 у справі №5/33(22/139).

При цьому, суд зазначає, що Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.01.1998 визначає умови перевезення вантажів, а не умови розрахунків, що підтверджується § 1 ст. 2 Угоди.

Слід зазначити, що § 4 ст. 13 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.01.1998 взагалі не містить чіткого визначення особи, з якої проводиться стягнення та самого порядку стягнення понесених витрат залізниці по перевезенню, не передбачених застосованими тарифами, як наприклад, витрат по виправленню навантаження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у відповідача для списання грошових коштів у загальному розмірі 58046 грн. 16 коп. з рахунку позивача, з огляду на що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення грошових коштів у розмірі 58046 грн. 16 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6; ідентифікаційний код: 04713033) на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 1; ідентифікаційний код: 22927045) грошові кошти у розмірі 58046 (п'ятдесят вісім тисяч сорок шість) грн. 16 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.07.2015

Суддя І.М. Отрош