КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Справа№ 911/1293/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Агрикової О.В.

ОСОБА_1

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:ОСОБА_2, за довіреністю;

відповідача:ОСОБА_3, за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду Київської області від 02.06.2015

у справі № 911/1293/15 (головуючий суддя: Черногуз А.Ф.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД"

про відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 02.06.2015 у справі № 911/1293/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом Київської області не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 по справі № 911/1293/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: ОСОБА_5 (головуючий), ОСОБА_6, ОСОБА_7

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу 911/1293/15. Розгляд апеляційної скарги призначений на 20.07.2015.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному та перебування судді Шевченко Е.О у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/1293/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу до провадження.

20.07.2015 представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити.

20.07.2015 представник відповвдача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду Київської області від 02.06.2015 у справі № 911/1293/15 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

01.09.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 1477-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 4,00 кв.м. у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та позначені в додатку № 2 і додатку № 3 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 31.08.2012 (п. 2.1. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 31.08.2012 до договору суборенди від 01.09.2010 № 1477-фф суборендар передав, а орендар прийняв обумовлене договором майно загальною площею 4,00 кв.м., сторони претензій одна до одної не мали.

22.09.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 2138-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 30,00 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46 у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та позначені в додатку № 2 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 31.08.2013 (п. 2.1. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.11.2011 до договору суборенди від 22.09.2011 № 2138-фф орендар передав, а суборендар прийняв обумовлене договором майно загальною площею 30,00 кв.м.

Відповідно до акту прийому-передачі від 31.12.2012 до договору суборенди від 22.09.2011 № 2138-фф суборендар передав, а орендар прийняв обумовлене договором майно загально площею 21,00 кв.м., сторони претензій одна до одної не мали.

01.09.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 2548-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 4,00 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46 у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та позначені в додатку № 2 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 31.08.2013 (п. 2.1. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.09.2012 до договору суборенди від 01.09.2012 № 2548-фф орендар передав, а суборендар прийняв обумовлене договором майно загальною площею 4,00 кв.м.

Додатковою угодою від 31.08.2013 до договору сторони від 01.09.2012 № 2548-фф сторони змінили строк дії останнього та встановили його до 08.10.2013.

09.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 3365-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 4,00 кв.м. у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та вказані в додатку № 2 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 08.09.2016 (п. 2.1. договору).

11.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (суборендар) було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 3705-фф, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 5,00 кв.м. у торговельному об'єкті орендаря згідно із доданою схемою, розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Г.Сталінграду, 46, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю суборендаря та вказані в додатку № 2 до даного договору.

Строк дії договору встановлено до 08.09.2016 (п. 2.1. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 11.04.2014 до договору суборенди від 11.04.2014 № 3705-фф орендар передав, а суборендар прийняв обумовлене договором майно загальною площею 5,00 кв.м.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що:

- за весь час існування орендних правовідносин між сторонами, ним сумлінно виконувались умови договорів оренди, зокрема, щодо сплати орендної плати своєчасно та у повному обсязі. Позивач зазначає, що недобросовісність відповідача виявилася у тому, що незважаючи на триваючий характер правовідносин між сторонами, ним перманентно вносились пропозиції щодо зміни розміру орендної плати, про що сторонами було складено та підписано низку додаткових угод до договорів оренди (як то додаткова угода від 01.01.2011 до договору суборенди № 1477-фф від 01.09.2010; додаткова угода від 22.09.2011 до договору суборенди № 2138-фф від 22.09.2011; додаткова угода від 27.12.2012 до договору суборенди № 2548-фф від 01.09.2012; додаткова угода від 01.09.2012 до договору суборенди № 2548-фф від 01.09.2012).

- за період оренди, останній був змушений звільняти орендоване приміщення за актом приймання-передачі (міститься в матеріалах справи) на період ремонту у приміщенні з 11.04.2014 по 17.04.2014, що призвело, по-перше, призвело до того, що він не міг використовувати орендоване приміщення для своєї підприємницької діяльності, по-друге, до додаткових витрат з демонтажу обладнання, а також із зміною кольору фасаду торгового обладнання (виконаних ФОП ОСОБА_8В.), на якому наполягав відповідач у зв'язку із зміною дизайну приміщення. На підтвердження вказаних обставин, позивачем надано лист б/н від 06.03.2014, лист б/н від 30.03.2014, а також договір на виконання робіт № 12/03/14 від 12.03.2014, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_8, а також додаткова угода № 1 від 31.03.2014 до договору на виконання робіт № 12/03/14 від 12.03.2014, додаткова угода № 2 від 03.04.2014 до договору на виконання робіт № 12/03/14 від 12.03.2014, а також відповідні специфікації та акти виконаних робіт до договору. Крім того, позивач зазначає, що при переукладенні договору суборенди та підписанні договору суборенди № 3705-фф від 11.04.2014 відповідачем було зазначено площу орендованого приміщення 5,00 кв.м., що не відповідає фактичним обставинам, а також зазначено такий розмір і у акті приймання-передачі приміщення.

- відповідач неправомірно та несвоєчасно звернувся до нього з повідомленням № 09/20-3991 від 03.09.2014 про дострокове розірвання договору №3705-фф від 11.04.2014 та вимогою про звільнення приміщення до 06.10.2014, що згодом була виконана позивачем, а приміщення повернуте за актом приймання-передачі від 30.09.2014 до договору №3705-фф від 11.04.2014. Крім того, сторонами долучено до матеріалів справи численні листи за період існування орендних відносин.

З урахуванням наведеного, позивачем нараховано відповідачу 58708,64 грн майнової шкоди, що складається з витрат на монтаж, демонтаж, зміну кольору фасаду обладнання, орендної плати за період з 11.04.2014 по 17.04.2014, надмірно сплачена орендна плата за орендоване приміщення, що є меншим ніж зазначено в договорі, штрафу за порушення строків повідомлення про одностороннє розірвання договору в порядку п. 7.3. договору.

Однак, вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Оскільки між сторонами по справі склались господарські правовідносини, то за змістом ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем добровільно було підписано додаткові угоди про зміну розміру орендної плати. Жодних доказів примушування позивача до такого підписання суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Щодо невідповідності площі орендованого приміщення, зазначеної в договору, реальній його площі, суд зазначає наступне. Так, позивачем було підписано спірний договір №3705-фф від 11.04.2014 та акт приймання передачі до нього. У вказаних документах зазначено площу спірного приміщення як 5,00 кв.м. Водночас, позивачем не надавалось жодних зауважень щодо змісту договору або акту та вказані документи були підписані останнім без жодних скарг щодо їх змісту, крім того, суду не надавалось жодних доказів, які б підтверджували реальний розмір спірного приміщення. Відтак, оскільки позивачем не було здійснено жодних заперечень при підписанні договору та акту приймання-передачі, та приміщення було прийнято в оренду без зауважень, судом твердження щодо невідповідності площі приміщення не приймаються та розцінюються як безпідставні.

Щодо здійснення демонтажу, монтажу, зміни кольору фасаду обладнання, то відповідачем було повідомлено про необхідність таких дій листом б/н від 06.03.2014 та листом б/н від 30.03.2014.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем не укладалось жодних додаткових угод або договорів, в зв'язку чим місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що самі вказані листи не мають імперативного характеру та не породжують обов'язків для позивача.

А бажання позивача здійснювати свою підприємницьку діяльність саме у спірному приміщенні, лише підтверджує його вільне волевиявлення при укладення договорів суборенди, а також при здійсненні демонтажу, монтажу, зміни кольору фасаду обладнання.

Оскільки, сторонами не укладалось договорів щодо демонтажу, монтажу, зміни кольору фасаду обладнання, а умовами договору суборенди останні не передбачені, то абсолютно безпідставним є твердження позивача, про обов'язок відповідача відшкодувати вартість таких послуг, а також про порушення відповідачем вимог антимонопольного законодавства.

Щодо вимоги про відшкодування орендної плати за період з 11.04.2014 по 17.04.2014 у який позивач не міг використовувати орендоване приміщення, то суд вважає її безпідставно та необґрунтованою, оскільки позивачем не надано жодних доказів понесення таких витрат.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, збитки - це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі.

Збитки визначають з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконано, а якщо вимогу не було задоволено добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

До обов'язкових умов цивільно-правової відповідальності належать причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Причинно-наслідковий зв'язок є простим (якщо між протиправною поведінкою та завданою шкодою немає інших юридично значущих обставин) та складним (якщо між завданою шкодою та протиправною поведінкою існують й інші обставини, які впливали на її заподіяння). Причому протиправна поведінка особи лише тоді є причиною збитків, коли вона безпосередньо пов'язана із збитками.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 у справі N 42/266-6/492).

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Проте, колегія суддів відмічає, що скаржник в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та заперечення, а також не наведено елементів складу цивільного правопорушення.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 02.06.2015 у справі № 911/1293/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 02.06.2015 у справі № 911/1293/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1293/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.В. Агрикова

ОСОБА_1