донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.07.2015р. справа №922/1362/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівРадіонової О.О. Зубченко І.В., Марченко О.А.
секретаря Склярук С.І.

від позивача:Пальчик М.О., представник за дов. №06-05-4/04 від 04.01.15р.
від відповідача:ОСОБА_6, фізична особа - підприємець. м.Сєвєродонецьк

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" м.Сєвєродонецьк, Луганська область Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м.Сєвєродонецьк, Луганська область

на рішення господарського суду Харківської області
від28.04.2015 року
у справі№922/1362/15 (суддя Прохоров С.А.)
за позовомДержавного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" м.Сєвєродонецьк, Луганська область
до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м.Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення боргу у сумі 33430,18 грн., 3% річних у сумі 1547, 92 грн., інфляційних у сумі 8612,22 грн. та пені у сумі 12 858,97 грн.
ВСТАНОВИВ:

06.03.2015 року Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" м.Сєвєродонецьк, Луганська область звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про стягнення боргу за поставку теплової енергії у вигляді гарячої води відповідачу в опалюваних сезонах з жовтня 2012р. по квітень 2013р., з жовтня 2013р. по квітень 2014р., з жовтня 2014р. по листопад 2014р. у розмірі 33430,18 грн., пені у сумі 12858,97 грн., 3% річних у сумі 1547,92 грн., інфляційних у розмірі 8612,22 грн.( а.с.4-12).

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.04.2015р. по справі № 922/1362/15 позовні вимоги задоволені частково (а.с.128-131).

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 на користь ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" вартість спожитої теплової енергії без достатньо правової підстави у розмірі 33430,18 грн., 3% річних у розмірі 1547,92 грн., інфляційних у розмірі 8612,22 та 1827,00 грн. судового збору. В частині стягнення пені у розмірі 12858,97 відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем щодо оплати отриманих послуг за використання теплової енергії у спірний період та обґрунтованість стягнення з посиланням на ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України. Щодо відмови у стягненні пені, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутні договірні відносини, а відтак стягнення пені відповідно до вимог чинного законодавства України є неможливим ( ст.ст.230,231 ГК України), тому позов в цій частині подано безпідставно та необгрунтовано.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. №28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд справ, підсудних господарським судам у районі АТО, здійснюється такими судами, зокрема, господарських справ, підсудних господарському суду Луганської області, - господарським судом Харківської області.

Згідно з Розпорядженням голови Вищого господарського суду України від 09.04.2015р. №19-р відновлена робота Донецького апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м.Харків, пр.Леніна,5 з 14.04.2015р..

Позивач, Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" м.Сєвєродонецьк, Луганська область звернувся із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015р. у даній справі, в якій просив рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015р. у справі № 922/1362/15 в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення пені у розмірі 12858,97 грн. скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с.136-140).

Апелянт вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволені пені є незаконним та підлягає скасуванню у зв"язку з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, скаржник вказує на те, що у відповідача перед позивачем виникає грошове зобов"язання з оплати заборгованості зі спожитих комунальних послуг (централізованого опалення) з підставі, встановлених статтею 11 ЦК України і статтею 174 ГК України. Також апелянт вказує на те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання".

На думку апелянта, оскільки господарський договір є не єдиною підставою для виникнення відповідного грошового зобов"язання з оплати спожитих комунальних послуг, то сама відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) не перешкоджає застосуванню до відповідача відповідальності у вигляді пені у разі несвоєчасного здійснення ним платежів за комунальні послуги (централізоване опалення), враховуючи, що така відповідальність передбачена безпосередньо актами цивільного законодавства, а саме приписами п.10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ч. 5 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" та спеціальним Законом України "Про відповідальність суб"єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Відповідач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_6 звернувся із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015р. у даній справі, в якій просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015р. у справі № 922/1362/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Так, апелянт вказує на те, що при винесенні рішення суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення не відповідає обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначив, що справа була розглянута без його участі, незважаючи на те, що позивач направляв на адресу, де розташоване опалюване нежитлове приміщення АДРЕСА_1 відповідні претензії, проте він не отримував позовну заяву та відповідні ухвали суду щодо розгляду даної справи.

Крім того, скаржник вважає, що судом не розглядалися обставини, встановлені п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630.

Апелянт вважає, що позивач одноособово при визначенні розміру заборгованості за спожиту теплову енергію застосував норми, які не є обов"язковими для даного виду правовідносин, внаслідок чого було значно завищена сума заборгованості, яка підлягає стягненню та прийняте незаконне рішення, яка підлягає скасуванню.

Позивач надіслав на адресу Донецького апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу від 09.07.2015р. № 06-05/1-143, який колегією суддів розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи.

Апелянт, відповідач у справі надав суду апеляційної інстанції доповнення до апеляційної скарги, які судовою колегією розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, скасувавши рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" є юридичної особою ( ідентифікаційний код 00131050), що підтверджено Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, та Витягом з ЄДРПОУ ( а.с.89-92).

Підприємство здійснює виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії (ліцензія НКРЕ від 04.08.2011р. № 1414); транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (ліцензії Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 19.02.2010р. № 46).

Позивач, звертаючись з позовною заявою про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію посилався на ті обставини, що він здійснював постачання теплової енергії відповідачу в приміщення, яке належить відповідачу на праві власності, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності від 23.06.2011р. та витяг з БТІ) (а.с.57-58).

Відповідач, фізична особа - підприємець ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що підтверджено Свідоцтвом про державне реєстрацію фізичної особи - підприємця та випискою з ЄДРПОУ ( а.с.55-56).

З матеріалів справи вбачається, що позивач листами від 21.09.2011р. № 16-6-920, від 27.01.2013р. № 08-06-1322 звертався до відповідача з пропозиціями укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, направляв на його адресу відповідні проекти договорів, але договір між сторонами укладено не було ( а.с.59-67).

Як зазначає позивач, в опалювальні періоди з жовтня 2012р. по квітень 2013р., з жовтня 2013р. по квітень 2014р., з жовтня 2014р. по листопад 2014р.здійснювалася поставка теплової енергії у вигляді гарячої води відповідачу у приміщення фотографії, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з опалювальною площею 109,4 кв.м на потреби централізованого опалення на загальну сумі 44 847,51 грн.

Вартість 1 Гкал теплової енергії складала:

- з 01.04.2012 р. по 31.12.2013 р. - 970,02 грн. згідно наказу по підприємству "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам" від 21.03.2012 р. № 70, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 16.03.2012 р. № 136 (а.с.68-69);

- з 01.01.2014 р. по 31.03.2014 р. - 900,67 грн. згідно наказу по підприємству "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам" від 14.01.2014 р. № 8, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 31.12.2013 р. № 485 (а.с.70-71);

- з 01.04.2014 р. - 1085,63 грн. згідно наказу по підприємству "Про введення тарифу на теплову енергію для бюджетних установ та інших споживачів" від 31.03.2014 р. № 53, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 31.03.2013 р. № 231(а.с.72-73);

- з 01.06.2014 р. по 30.11.2014 р. - 1204,47 грн. згідно наказу по підприємству "Про введення тарифів на теплову енергію для бюджетних установ та інших споживачів" від 18.06.2014 р. № 72, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 23.05.2014 р. № 587 (а.с.77).

Опалювальний сезон 2012-2013 р. було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про поетапну подачу тепла на об"єкти охорони здоров"я, дитячі дошкільні заклади, школи, об"єкти житлового фонду, культури, об"єкти сім"ї, молоді та спорту" від 11.10.2012 р. № 1307 з 16.10.2012 р. Завершено опалювальний сезон на підставі розпорядження міського голови "Про завершення опалювального періоду 2012-2013 р." від 03.04.2013 р. № 135 з 04.04.2013 р.(а.с.78-79).

Опалювальний сезон 2013-2014 р. було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про поетапну подачу тепла на об"єкти охорони здоров"я, дитячі дошкільні заклади, школи, об"єкти житлового фонду, культури, об"єкти сім"ї, молоді та спорту" від 25.09.2013 р. № 777 з 15.10.2013 р. Завершено опалювальний сезон на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про завершення опалювального періоду 2013-2014 р." від 25.03.2014 р. № 205 з 07.04.2014 р.(а.с.80-81).

Опалювальний сезон 2014-2015 р. було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про початок опалювального сезону 2014-2015 р." від 10.10.2014 р. № 590 з 12.10.2014 р.(а.с.82).

Факт постачання теплової енергії до приміщення відповідача підтверджується актами про включення теплоустановок в даному будинку від 27.10.2012 р. № 000000537, від 13.10.2013 р. № 000001727, від 27.10.2014 р. № 0507 (а.с.83-85).

Обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується згідно теплового навантаження з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді відповідно до абзацу 2 п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 р. № 1198.

Проте, відповідач зобов"язання з оплати отриманих послуг сплатив частково у сумі 11 417,33грн., тому за відповідачем рахується борг у сумі 33430,18 грн.

Враховуючи ту обставину, що нежитлове приміщення відповідача розташоване на першому поверсі багатоквартиного житлового будинку АДРЕСА_1, зазначений житловий будинок обладнаний системою централізованого опалення, яка гідравлічно та теплотехнічно об"єднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, позивач наполягає на тому, що відсутність договору не є підставою для звільнення споживача від оплати заборгованості з поставленої теплової енергії, а цивільні права та обов"язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обов"язки.

Крім боргу, позивач наполягає на стягненні з відповідача пені у розмірі 12858,97 грн., 3% річних у сумі 1547,92 грн., та інфляційних у розмірі 8612,22 грн.

Позивач обрунтовує позовні вимоги з посиланням на норми ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625 ЦК України, ст.173,193 ГК України, Закону України "Про відповідальність суб"єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" № 686 від 20.05.1999р.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005р. № 2633-1У (далі - Закон № 2633), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-1У (далі -Закон № 1875), Правилами користування тепловою енергією затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198.

Згідно зі статтею 13 Закону України № 1875 залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України № 1875 передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов"язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживач зобов"язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Згідно ст. 1 Закону України № 2633-1У теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Пунктом 4 ст. 19 Закону України № 2633-1У передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ст.24 Закону України "Про теплопостачання").

Стаття 19 Закону України № 1875 передбачає, що відношення між учасниками договірних відношень у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних началах.

Правила користування тепловою енергією затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 та визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії ( далі - Правила).

Пунктом 3 цих Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією (п. 4 Правил).

Відповідно до частини 1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п.2 ст.275 Господарського кодексу України, ст.1, п.4 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між Теплопостачальною організацією та Споживачем.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Абзацом 5 п. 5 зазначених Правил встановлено, що теплопостачальна організація укладає договори з власниками (балансоутримувачами) теплових мереж на транспортування теплової енергії за тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

До обов»язків споживача теплової енергії, зокрема, належить вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил ( абз.6 п. 40 Правил)

Таким чином, наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обов»язковою та такою, що передбачена Законом.

Проте, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-59цс13 від 30.10.2013р.

Відповідно до вимог ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до загальних умов виконання зобов"язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов"язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов"язань.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов"язання є правовідношенням, в якому одна сторона ( боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

За змістом частини першої ст. 901, частини першої ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, а замовник зобов"язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов"язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов"язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов"язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов"язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмет договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов"язанням.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов"язанням, в якому, серед інших прав і обов"язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов"язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

На протязі спірного періоду 2013-2014рр. позивачем на адресу відповідача направлялись претензії щодо оплати спожитої теплової енергії, які залишені відповідачем без задоволення.

Матеріалами справи підтверджено направлення на адресу відповідача рахунків за спірний період.

Суд першої інстанції, обгрунтовуючи стягнення боргу послався на норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України та дійшов висновку про стягнення вартості спожитої теплової енергії без достатньої правової підстави, проте колегія суддів не може погодитися з цим з огляду на вище наведене та вважає цей висновок суду неправильним.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу з відповідача у сумі 33430,18 грн. за отримані послуги з теплопостачання є правильним, але за мотивами, викладеними у постанові.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов"язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов"язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, перевіривши заявлені позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних у розмірі 8612,22 грн. та 3% річних у розмірі 1547, 92 грн. таким, що відповідає вимогам законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов"язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Як передбачено п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов"язаний сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб"єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" від 20.05.1999 р. № 686-XIV встановлено, що суб"єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної суми боргу.

Як вже було встановлено, договір між сторонами на постачання теплової енергії не укладався.

Отже, висновок суду першої інстанції про безпідставність позову в цій частині щодо стягнення пені у розмірі 12 858,97 грн., враховуючи відсутність договірних відносин між сторонами, колегія суддів вважає обгрунтованим та правильним.

Доводи апелянта, позивача у справі, колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє з огляду на вищенаведене.

Що стосується доводів апелянта 2, відповідача у справі, стосовно розгляду справи за його відсутності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Витягу з інформаційно-ресурсного центру Реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, місце проживання ОСОБА_6: АДРЕСА_2 (а.с.54). Ця адреса була вказана у позовній заяві.

Ухвала про порушення провадження у справі від 10.03.2015р. була направлена відповідачу за зазначеною адресою, що підтверджено відміткою на зворотньому боці ухвали (а.с.3). На адресу господарського суду Харківської області зазначена ухвала повернулася із поміткою "за закінченням терміну зберігання" ( а.с.119-121).

Ухвала суду про відкладення розгляду справи від 14.04.2015р. була також направлена сторонам, що підтверджено відміткою на зворотньому боці ухвали, яка була отримана особисто ОСОБА_6, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.117-118, 132).

Доводи апелянта, відповідача у справі, щодо неправильного застосування норм КТМ спростовуються наступним.

Позивач зазначив, що обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до абзацу другого пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198.

Даний алгоритм розрахунку не суперечить приписам п. 21 Правил № 630, якими установлено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Отже, розрахунок обсягу фактично спожитої відповідачем теплової енергії здійснений з максимально погодинним навантаженням у відповідності до вимог КТМ 204 України 244-94, "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько-побутові потреби в Україні", затверджених Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 14.12.1993р., з урахуванням даних опалювальної площі нежитлового приміщення - 109,4 кв.м та з урахуванням показників температури всередині приміщення середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості діб роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Посилання відповідача на договір від 21.07.1999р. № 229 з попереднім власником щодо об"єму теплової енергії судовою колегією відхиляються, оскільки не стосуються спірних правовідносин у даній справі.

Інші доводи апелянта, відповідача у справі, відхиляються колегією суддів за безпідставністю.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому повинно бути залишено без змін за мотивами, викладеними у постанові.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" м.Сєвєродонецьк, Луганська область та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 на рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015 року у справі №922/1362/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015 року у справі №922/1362/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді

І.В. Зубченко

О.А.Марченко

Надр.5 прим:1 -у справу; 1-позивачу;1 -відповідачу;1 -ДАГС;1-ГС Харьківс. обл.