РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2015Справа №910/13996/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"
до Моторного (транспортного) страхового бюро України
про стягнення 7349,46 грн.

Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: Діденко І.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 7349,46 грн. у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком, на підставі Договору страхування наземного транспорту №LVL6A+02003663 від 23.02.2012 (далі - договір) виплачено страхувальнику - Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» страхове відшкодування, внаслідок чого до ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до відповідача про стягнення 7349,46 грн. страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 порушено провадження у справі №910/13996/15, розгляд справи призначено на 20.07.2015.

18.06.2015 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

13.07.2015 відповідач через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що завданням МТСБУ є захист саме потерпілих у ДТП, тоді як страховик, що здійснив виплату страхового відшкодування не є потерпілим. Крім того, згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Представник позивача в судове засідання 20.07.2015 з'явився та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.07.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2012 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах", як страховиком, та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», як страхувальником, було укладено Договір страхування наземного транспорту №LVL6A+02003663, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan», реєстраційний номер АА9318КТ, 2011 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

11.11.2014 о 10 год. 55 хв. в м. Львові по вул. Пластова, 7, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер АА9318КТ та автомобіля марки "Opel", реєстраційний номер ВС1495ЕН, а саме: Кордас С.В., керуючи автомобілем марки "Opel", реєстраційний номер ВС1495ЕН, рухаючись заднім ходом, не скористався допомогою інших осіб, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Nissan», реєстраційний номер АА9318КТ.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Кордасом Сергієм Володимировичем вимог пункту 10.9. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 08.12.2014 у справі №466/8045/14-п, Кордаса С.В. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

12.11.2014 володілець застрахованого автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер АА9318КТ, звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" із заявою про виплату страхового відшкодування за Договором страхування наземного транспорту №LVL6A+02003663 від 23.02.2012.

Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля «Nissan», реєстраційний номер АА9318КТ, №1746/14 від 14.11.2014, складеного оцінювачем Войтиком Я.М. (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №2665 від 18.12.2004, видане Фондом державного майна України), вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер АА9318КТ, що належить ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" складає 8463,96 грн.

У відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням умов договору №LVL6A+020 від 23.02.2012, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" 09.12.2014 складено та підписано страховий акт №И-2613, згідно з яким пошкодження транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер АА9318КТ, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 7349,46 грн. на рахунок ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

На підставі складеного страхового акту №И-2613 від 09.12.2014 позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором страхування наземного транспорту №LVL6A+02003663 від 23.02.2012, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 7349,46 грн. на рахунок ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №5116 від 10.12.2014.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль "Opel", реєстраційний номер ВС1495ЕН, яким спричинено ДТП, належить Кордасу Сергію Володимировичу та знаходився під його керуванням.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Вина Кордаса С.В. встановлена в судовому порядку, а тому вказані обставини не потребують додаткового доведення.

Крім того, відповідно до посвідчення серії ААБ №015326 від 29 травня 2013 року, Кордас Сергій Володимирович є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Позаяк, пунктом 13.1 статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) визначено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, в даному випадку, саме МТСБУ має відшкодовувати збитки, як особа, на яку відповідно до приписів чинного законодавства покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП Кордасом С.В.

Разом з цим, пунктом 35.1 статті 35 Закону встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 кожна особа має вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги після виплати страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність (МТСБУ), з вимогою виплати матеріального відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 №3-38гс12 у справі №23/279, яка в силу статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України та постанові Вищого господарського суду України від 28.01.2015 у справі №910/10956/14.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер АА9318КТ, в результаті його пошкодження при ДТП складає 8463,96 грн., а до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми - 7349,46 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а його посилання на положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як на підставу для відмови в позові, спростовується наступним.

Так, за змістом вищевказаної норми, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків та не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним сум.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року №3-49гс15 у справі №910/9494/14.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 8; ідентифікаційний код 21647131) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32; ідентифікаційний код 33248430) 7349 (сім тисяч триста сорок дев'ять) грн. 46 коп. витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.07.15

Суддя О.А. Грєхова