ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.15р. Справа № 904/9308/14

За позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області (м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" (м. Дніпропетровськ)

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0006 га, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Єрмоленко М.М. - головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу

(довіреність № 01-14/5/04вих від 12.01.2015)

від відповідача: Кійко О.А. - представник (довіреність від 11.02.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Дніпродзержинська міська рада Дніпропетровської області (далі - позивач) звернулася до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" (далі - відповідач), в якій просить суд звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0006 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул.Бесєдова, яку використовує відповідач, повернувши її позивачу за актом приймання-передачі, з приведенням вказаної земельної ділянки у придатний для використання стан, шляхом демонтажу тимчасової споруди (кіоску) 2,0м х 3,0м по реалізації хлібобулочних виробів, за рахунок боржника.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, актом обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 22.07.2014 встановлено, що відповідач використовує вказану земельну ділянку самовільно, без достатньої правової підстави, за відсутністю документів, що посвідчують право на земельну ділянку, без згоди власника землі - Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, всупереч вимогам Земельного кодексу України та статей 319, 321 Цивільного кодексу України. Вказані обставини є підставою для звернення із позовом про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0006 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова, шляхом демонтажу металевої тимчасової споруди (кіоску) 2,0м х 3,0м, за рахунок боржника. Так, позивач посилається на те, що встановивши на вказаній земельній ділянці кіоск, відповідач здійснив самовільне зайняття земельної ділянки та обмежив право власності позивача на доступ, вільне володіння, користування та розпоряджається своїм майном. У позовній заяві позивач посилається на приписи Положення про самоврядний контроль за використанням та охороною земель комунальної власності м. Дніпродзержинська, затвердженого рішенням Дніпродзержинської міської ради № 949-43/VІ від 29.11.2013, норми Законів України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI від 17.02.2011, "Про державний контроль за використанням та охороною земель" № 963-ІV від 19.06.2003, "Про охорону земель" №962-IV від 19.06.2003.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ніколенко М.О.) від 26.11.2014 порушено провадження у справі та призначено її розгляд в засіданні на 16.12.2014.

В судовому засіданні 16.12.2014 оголошено перерву до 20.01.2015.

Ухвалою суду від 20.01.2015 продовжено строк розгляду спору до 09.02.2015 та розгляд справи відкладено на 05.02.2015, у зв'язку з необхідністю витребування документів по справі.

Ухвалою суду від 05.02.2015 призначено колегіальний розгляд справи та відповідно до розпорядження голови суду № 53 від 06.02.2015 визначено колегію у складі трьох суддів: головуючий суддя Ніколенко М.О., судді - Петрова В.І., Кармазіна Л.П., розгляд справи призначено в засіданні на 03.03.2015.

Ухвалою суду від 03.03.2015 розгляд справи відкладено на 17.03.2015, у зв'язку з неподанням витребуваних судом документів.

В судовому засіданні 17.03.2015 оголошено перерву до 26.03.2015.

Ухвалою суду від 26.03.2015 продовжено строк розгляду спору до 25.04.2015 та розгляд справи відкладено на 15.04.2015, у зв'язку з неподанням позивачем витребуваних судом документів.

Ухвалою суду від 15.04.2015 позов залишено без розгляду, на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з неподанням позивачем витребуваних судом документів, які є необхідними для вирішення спору по суті.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2015 у справі № 9049308/14 скасовано, а справу передано на розгляд господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до довідки господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2015 про автоматичний розподіл справ між суддями, розгляд справи призначено судді Фещенко Ю.В.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2015 прийнято справу до провадження та її розгляд призначено в засіданні на 25.06.2015.

Так, у позовній заяві позивач вказує, що відповідачем здійснюється господарська діяльність у м. Дніпродзержинську без оформлення документів на землекористування та з метою запобігання втрат місцевого бюджету є необхідність у витребуванні інформації щодо суб'єкта господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул.Бесєдова.

Так, ухвалою суду від 04.06.2015 зобов'язано Дніпродзержинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в строк до 24.06.2015 надати інформацію щодо суб'єкта господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова.

У судове засідання 25.06.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування. Так, представник позивача у судовому засіданні 25.06.2015 просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.06.2015 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, долученому до справи 24.06.2015 (вх. суду 40710/15 від 24.06.2015), а саме:

- акт обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 22.07.2014 складений за відсутності повноважних представників відповідача та не надсилався на його адресу;

- відповідач не є власником тимчасової споруди, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул.Бесєдова. При цьому, акт обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 22.07.2014 не містить будь-якої інформації про власника або користувача тимчасової споруди, суб'єкта господарювання, що здійснює реалізацію хлібобулочних виробів;

- лист Дніпродзержинського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 6229 від 16.04.2014 не є належним доказом встановлення особи власника тимчасової споруди та наявності права власності, в розумінні статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, а висновки, викладені в листі, ґрунтуються лише на припущеннях і не підтверджуються жодним доказом;

- відповідач не має у власності будь-яких тимчасових споруд, а, отже, не міг здійснити їх розміщення на спірній земельній ділянці;

- відповідач не здійснює безпосередню реалізацію виробленої продукції кінцевим покупцям через магазини, тимчасові споруди (кіоски), тощо. Реалізація виробленої продукції здійснюється за оптово-відпускними цінами на підставі укладених договорів поставки з суб'єктами господарювання, які здійснюють її продаж кінцевим покупцям.

Таким чином, відповідач наголошував на тому, що є неналежним відповідачем у справі.

Враховуючи те, що станом на час проведення судового засідання відповіді від Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області не надходило, у судовому засіданні 25.06.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, у оголошувалась перерва до 20.07.2015.

Так, у судовому засіданні 25.06.2015 з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, а також надання об'єктивної оцінки доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом було зобов'язано сторін надати наступні документи:

- позивача зобов'язано надати належні докази щодо особи, яка здійснює підприємницьку діяльність за адресою: м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова;

- відповідача зобов'язано надати довідку про те, що ТОВ "Катеринославхліб" не здійснюється підприємницька діяльність за адресою: м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул.Алтайської та вул. Бесєдова.

Також ухвалою суду від 25.06.2015 було повторно зобов'язано Дніпродзержинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в строк до 24.06.2015 надати інформацію щодо суб'єкта господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова.

Так, від Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області 15.07.2015 надійшов лист, в якому вона повідомляє, зокрема, що станом на 10.07.2015:

- інформація, необхідна для обчислення і справляння плати за землю Товариством з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" за користування земельною ділянкою площею 0,0006 га, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова до Дніпродзержинської ОДПІ не надходила;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" не перебуває на обліку в Дніпродзержинській ОДПІ, як платних плати за землю;

- облік платників податків у Дніпродзержинській ОДПІ ведеться цілісно та не передбачає створення вибірок з бази даних суб'єктів господарювання по місцезнаходженню платника податків, окрім даних про конкретного платника податків на рівні районної ДПІ.

У судове засіданні 20.07.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені відзиві на позов.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Фахівцями відділу самоврядного контролю департаменту комунальної власності та земельних відносин міської ради за участю працівника відділу планування, забудови міста та зовнішньої реклами був складений акт обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 22.07.2014, в якому зазначено наступне:

- на земельній ділянці площею 0,0006 га, розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова, на відстані 25,0 м від вулиці Алтайської та 13,0 м від проспекту Аношкіна, розташовано тимчасову споруду по реалізації хлібобулочних виробів ТОВ "Катеринославхліб" розміром 2,0м х 3,0м;

- документи щодо землекористування на момент обстеження не оформлено, що є порушенням вимог земельного законодавства. Рішення про надання земельної ділянки в користування не приймалось, земельна ділянка зайнята самовільно.

Отже, позивач дійшов висновку про самовільне зайняття відповідачем спірної земельної ділянки. З огляду на викладене, Дніпродзержинська міська рада звернулась до суду із позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем складено два акти про обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 22.07.2014 (а.с.8) та від 13.02.2015 (а.с.77), про час і місце їх складання відповідач був повідомлений завчасно (а.с.11,79-80), але у обстеженні участі не прийняв і не надав з цього приводу ніяких пояснень.

У актах міститься фототаблиця торгівельного комплексу, з якої вбачається, що товар продається під торговою маркою відповідача (а.с.9,78).

З приводу складання вказаних актів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 188 Земельного Кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом, яким є Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Крім державного контролю за використанням та охороною земель законодавством передбачено і самоврядний контроль за використанням та охороною земель який покладено на сільські, селищні, міські, районні та обласні ради (стаття 189 Земельного Кодексу України), вказані положення кореспондуються зі статтею 20 Закону України "Про охорону земель". Порядок здійснення контрольних повноважень органами місцевого самоврядування визначається насамперед Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Зокрема, пунктом "б" частини 1 статті 33 Закону виконавчим органам рад надані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель.

Так, 29.11.2013 Дніпродзержинською міською радою прийнято рішення № 949-43/VI "Про затвердження Положення про самоврядний контроль за використанням та охороною земель комунальної власності м. Дніпродзержинська (далі - Положення) (а.с.13-14).

Відповідно до пункту 1.2. Положення визначено, що об'єктом самоврядного контролю за використанням і охороною земель є землі комунальної власності територіальної громади міста.

Основними завданнями самоврядного контролю за використанням і охороною земель комунальної власності міста є, зокрема, забезпечення додержання фізичними та юридичними особами вимог земельного законодавства України та умов використання земель територіальної громади міста, визначені у правовстановлюючих документах на землю (пункт 1.3. Положення).

У розділі ІІ вказаного Положення визначено повноваження самоврядного контролю, до яких, зокрема, належить здійснення контролю за використанням та охороною земель в частині оформлення фізичними та юридичними особами документів на землекористування (пункт 2.1.).

Крім того, відповідно до пункту 3.2.1. Положення посадові особи відділу самоврядного контролю мають право складати акти обстеження стану та дотримання умов використання земельних ділянок та за фактом виявлення порушень земельного законодавства надавати копії актів та матеріалів обстежень до контролюючих, правоохоронних органів.

Відповідно до Положення про відділ самоврядного контролю департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради основними завданнями відділу є, зокрема, виявлення порушень земельного законодавства та організація заходів щодо державної реєстрації прав на земельні ділянки (пункт 2.6.).

Крім того, відповідно до пункту 4.3. вказаного положення відділ має право складати акти обстеження стану та дотримання умов використання земельних ділянок та за фактом виявлення порушень подавати матеріали контролюючих та правоохоронних органів.

Отже, судом встановлено, що акти обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 22.07.2014 та від 13.02.2015 складені уповноваженими на це особами, а отже є належним доказом факту самовільного зайняття спірної земельної ділянки в розумінні статей 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, пунктом "а", частини 2 статті 83 Земельного кодексу України встановлено, що всі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених законом.

Відповідно до пункту 10 статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить надання дозволу на розміщення на території об'єктів благоустрою будівель і споруд соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та в оренду врегульовано статтею 123 та статтею 124 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 - частини 4 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення або формування нових земельних ділянок.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди), шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статті 125 та 126 Земельного кодексу України передбачають, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, в порушення вимог наведених норм матеріального права, щодо земельної ділянки площею 0,0006 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова відсутні правовстановлюючи документи на її зайняття.

Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Так, у справі міститься запит Департаменту комунальної власності Дніпродзержинської міської ради до податкової інспекції щодо суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює торгівлю, але відповіді на нього не надано (а.с.43). У зв'язку з чим, ухвалами суду від 04.06.2015 та від 25.06.2015 було зобов'язано Дніпродзержинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в строк до 24.06.2015 надати інформацію щодо суб'єкта господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова.

Так, від Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області 15.07.2015 надійшов лист, в якому вона повідомляє, зокрема, що станом на 10.07.2015:

- інформація, необхідна для обчислення і справляння плати за землю Товариством з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" за користування земельною ділянкою площею 0,0006 га, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова до Дніпродзержинської ОДПІ не надходила;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" не перебуває на обліку в Дніпродзержинській ОДПІ, як платних плати за землю;

- облік платників податків у Дніпродзержинській ОДПІ ведеться цілісно та не передбачає створення вибірок з бази даних суб'єктів господарювання по місцезнаходженню платника податків, окрім даних про конкретного платника податків на рівні районної ДПІ (а.с.160).

При цьому, у актах обстеження зазначено, що торгівельна точка, розташована на самовільно зайнятій земельній ділянці, належить саме відповідачу.

В свою чергу, відповідач у відзиві на позов зазначає, що не є власником тимчасової споруди, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул.Бесєдова, не має у власності будь-яких тимчасових споруд, а, отже, не міг здійснити їх розміщення на спірній земельній ділянці. Крім того, відповідач наголошує на тому, що він не здійснює безпосередню реалізацію виробленої продукції кінцевим покупцям через магазини, тимчасові споруди (кіоски), тощо. Реалізація виробленої продукції здійснюється за оптово-відпускними цінами на підставі укладених договорів.

Також до матеріалів справи долучено довідку відповідача, що підписана головним бухгалтером та директором, в якій зазначено, що ТОВ "Катеринославхліб" не має у власності будь-яких тимчасових споруд (кіосків) та на балансі його підприємства зазначене майно не знаходиться. Крім того, реалізацію виробленої продукції ТОВ "Катеринославхліб" здійснює виключно за оптово-відпускними цінами, шляхом укладення договорів купівлі-продажу з суб'єктами господарювання.

Враховуючи те, що предметом позову є зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0006 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, перехрестя вул. Алтайської та вул. Бесєдова, яку використовує відповідач, до предмету доказування у даній справі входить встановлення за допомогою належних і допустимих доказів факту користування відповідачем спірною земельною ділянкою на день звернення позивача з позовом до господарського суду і прийняття рішення у справі.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, господарський суд на підставі доказів встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін

До матеріалів справи позивачем додані листи-відповіді Відокремленого структурного підрозділу "Дніпродзержинське міське управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області" № 15-1-24/1-54 від 14.01.2015 (а.с.54), Управління надання муніципальних послуг та розвитку підприємництва № 01-02/66 від 21.01.2015 (а.с.55), Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області № 6229 від 16.04.2014 (а.с.10), які не містять доказів самовільного зайняття спірної земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності саме ТОВ "Катеринославхліб".

В даному випадку, акти обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 22.07.2014 та від 13.02.2015 також не є належним доказом фактичного самовільного зайняття земельної ділянки для ведення господарської діяльності відповідачем. Адже в цих документах відсутня будь-яка інформації про власника або користувача тимчасової споруди, суб'єкта господарювання, що здійснює реалізацію хлібобулочних виробів.

Таким чином, позивач не довів обґрунтованість пред'явлення позовних вимог саме до ТОВ "Катеринославхліб". Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись нормами статтями 1, 2, 4, 32, 33, 34, 36, 38, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко