ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа № 917/2589/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Бондаренко В.П. , суддя Россолов В.В.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача - Мельник В.В. (довіреність від 18.04.2014 р. № 24-93),

відповідача - Ставицька І.Б. (довіреність від 31.12.2014 р. № 01-11/16053) та Гуйван Д.П. (довіреність від 23.02.2015 р. № 10-74),

3-ої особи - Фесянова І.В. (довіреність від 24.10.2014 р. № 19/3713),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2905П/1-28) на рішення Господарського суду Полтавської області від 16 квітня 2015 року у справі № 917/2589/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Кременчукгаз", м. Кременчук Полтавської області,

про стягнення 46 600 924,42 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ПАТ "Полтаваобленерго" про стягнення 46 600 924,42 грн. по договору купівлі-продажу природного газу № 2640 від 29.09.2011 р., в т.ч.: 37 189 558,07 грн. основного боргу, 7 313 492,11 грн. інфляційних втрат та 2 097 874,24 грн. 3% річних.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ухвалою від 24.02.2015 р. залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПАТ "Кременчукгаз".

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.04.2015 р. у справі № 917/2589/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Безрук Т.М., суддя Киричук О.А, суддя Ківшик О.В.) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 37 189 558,07 грн. основного боргу, 7225584,03 грн. інфляційних втрат та 2 097 874,24 грн. 3% річних, з посиланням на помилковість розрахунку інфляційних втрат.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясуванням обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що надані позивачем в підтвердження позовних вимог акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 р. за спожитий у листопаді 2012 р. газ по договору № 2640 від 29.09.2011 р. на суму 16 006 651,01 грн. та акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2012 р. за спожитий у грудні 2012 р. газ по договору № 2640 від 29.09.2011 р. на суму 21 182 907,06 грн. не підписані фінансовим директором товариства, що суперечить вимогам п. 11.16.25 Статуту ПАТ "Полтаваобленерго". Тому відповідачем були надіслані позивачеві інші примірники (оформлені належним чином) актів приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 р. та від 31.12.2012 р. за отриманий природний газ протягом листопада-грудня 2012 р. із збільшеними обсягами спожитого газу. Проте позивач, в порушення вимог п. 3.4 договору № 2640 від 29.09.2011 р., підписані акти приймання-передачі природного газу не повернув відповідачеві, тому у відповідача не було правових підстав для здійснення остаточних розрахунків за спожитий газ.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.05.2015 р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.06.2015 р.

В судовому засіданні 23.06.2015 р., у зв'язку з відсутністю відзивів на апеляційну скаргу позивача та третьої особи та відсутністю в судовому засіданні представників позивача та третьої особи, з метою повного та всебічного розгляду справи, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладено на 14.07.2015 р.

Представники апелянта в судовому засіданні 14.07.2015 р. підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, представник позивача в судовому засіданні 14.07.2015 р. не погодився з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 9870 від 25.06.2015 р.) та представник третьої особи в судовому засіданні 14.07.2015 р. зазначив, що не являється стороною по договору № 2640 від 29.09.2011 р. та покладається на рішення суду щодо апеляційної скарги відповідача. Повідомив, що за даними обчислювача об'єму газу (коректора) протягом листопада 2012 р. від ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до об'єктів споживання ПАТ "Полтаваобленерго" через розподільні мережі ПАТ "Кременчукгаз" було про транспортовано 43558,00 тис. м.куб. природного газу та протягом грудня 2012 р. - 55122,000 тис. м.куб.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та ПАТ "Полтаваобленерго" (покупцем) укладений договір купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. № 2640 (т. 1 а.с. 13-18).

Згідно п. 1.1 цього договору продавець зобов'язаний передати у власність покупцю у 4 кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України) для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

У відповідності до п. 11.1 договору купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. № 2640, договір набув чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін та діє в частині реалізації газу з 01.10.2011 р. до 31.12.2012 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В розділі 2 договору купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. № 2640 сторонами узгоджено обсяги природного газу, які продавець має передати покупцеві, та передбачено можливість змінювати ці обсяги в установленому порядку.

Зокрема, в п. 2.1. зазначеного договору сторони визначили, що з 01.10.2011 р. по 31.12.2012 р. продавець передає покупцеві газ обсягом до 151819 тис. м.куб., в т.ч.: у листопаді 2012 р. - 1889 тис. м.куб. та у грудні 2012 р. - 18214 тис. м.куб.

Відповідно до п. 3.3 договору купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. № 2640, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п. 3.4 договору купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. № 2640, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, який підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Позивач в підтвердження обсягів поставленого відповідачеві природного газу по договору купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. № 2640 за період з жовтня 2011 року по грудень 2012 року надав акти приймання-передачі природного газу загальну суму 194 309 420,33 грн., в тому числі 37 189 558,07 грн. за листопад-грудень 2012 р., зокрема: акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 р. за спожитий у листопаді 2012 р. газ обсягом 12 226,284 тис. куб.м. на суму 16 006 651,01 грн. та акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2012 р. за спожитий у грудні 2012 р. газ обсягом 16 180,039 тис. куб.м. на суму 21 182 907,06 грн. (т. 1 а.с. 46, 48). Зазначені акти підписані уповноваженими представниками покупця, продавця та газорозподільної організації та скріплені їх печатками.

Апелянт безпідставно посилається на те, що надані позивачем акти приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 р. за спожитий у листопаді 2012 р. газ обсягом 12 226,284 тис. куб.м. на суму 16 006 651,01 грн. (т. 1 а.с. 46) та від 31.12.2012 р. за спожитий у грудні 2012 р. газ обсягом 16 180,039 тис. куб.м. на суму 21 182 907,06 грн. (т. 1 а.с. 48) не відповідають вимогам п. 11.16.25 Статуту ПАТ "Полтаваобленерго", оскільки відповідно до п. 3.3, 3.4 купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. № 2640 обов'язок щодо надання продавцеві актів приймання-передачі газу із зазначеними фактичними обсягами використаного газу, визначеними на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця, покладений саме на покупця.

При цьому матеріалами справи не підтверджено, що продавцем (позивачем у справі) були підписані акти зі збільшеними обсягами спожитого газу, його фактичної ціни та вартості, а саме: акт приймання-передачі природного газу обсягом 14 053,200 тис. куб.м. на суму 18 398 449,44 грн. від 30.11.2012 р. та акт приймання-передачі природного газу обсягом обсягом 18 597,746 тис. куб.м. на суму 24 348 169,07 грн. від 31.12.2012 р. (т. 1 а.с. 102, 104), оскільки зазначені акти не містять підпису уповноваженого представника продавця - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та не скріплені печаткою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як передбачено в п. 3.4 договору купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. № 2640. Тому ці акти не можуть бути прийняті в якості доказу збільшення обсягів спожитого відповідачем газу.

Крім того, надані відповідачем супровідні листи від 03.12.2012 р. № 04-67/13536 та від 03.01.2013 р. № 04-68/40 (т. 1 а.с. 103, 105) не можуть бути доказом надсилання вищезазначених актів на адресу позивача, оскільки належними доказами надсилання поштового листа та доданих до нього документів іншій стороні являється подані в оригіналі або засвідчені належним чином опис вкладення до зазначеного листа, розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), реєстр поштових відправлень, витяг з відповідного реєстру або розписка про вручення нарочним із зазначенням особи, якою прийнято копію позовної заяви і доданих до неї документів.

З наданих відповідачем квитанції кур'єрської служби доставки № 4485994 та списку № 22 згрупованих потових відправлень від 04.01.2013 р. (т. 1 а.с.161, 162) не вбачається інформації про зміст відправлень, що надсилалися по цій квитанції та списку, тому вони також не можуть бути свідчити про направлення позивачу актів зі збільшеними обсягами спожитого газу.

Відповідно до п. 6.1. по договору купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. № 2640, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем боргу за спожитий природний газ у листопаді-грудні 2012 р. на суму 37 189 558,07 грн.

На підставі зазначеного колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 37 189 558,07 грн. основного боргу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 7 313 492,11 грн. інфляційних втрат та 2 097 874,24 грн. 3% річних.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2 097 874,24 грн.

Перевіривши правильності нарахування позивачем інфляційних втрат, судова колегія встановила, що позивачем було нараховано інфляційні витрати за грудень 2012 р, в якому борг існував неповний місяць, а також нараховано інфляційні втрати інфляційні суми.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого Господарського Суду України від 10.07.2014 р. № 6, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 7 225 584,03 грн. Позовні вимоги про стягнення 87 908,08 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засада судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов'язаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 16 квітня 2015 року у справі № 917/2589/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 17.07.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.