РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015Справа №922/1817/15

За позовомКомунального підприємства "Харківські теплові мережі"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Промснаб"
простягнення 53 800,71 грн.
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -Соляник О.Ю дов. №38-565/19 від 23.02.2015р.
від відповідача -не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (надалі - "Підприєство") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснаб" (надалі - "Товариство") про стягнення 53 800,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання вимог договору на постачання теплової енергії №716 від 01.03.2003 позивач поставив теплову енергію, а відповідач грошові зобов'язання по оплаті поставленої енергії належним чином не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 39 804,73 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційні витрати у розмірі 6 844,53 грн., 3% річних у розмірі 706,97 грн. та пені у розмірі 6 444,48 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.03.2015 порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 16.04.2015

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.04.2015 справу №922/1817/15 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва справу №908/637/15-г передано на розгляд судді Яковенко А.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 справу №922/1817/15 прийнято до свого провадження суддею Яковенко А.В. та призначено розгляд вказаної справи на 03.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 розгляд справи відкладено до 22.06.2015 у зв'язку із неявкою представників відповідача.

Представник позивача у судове засідання 22.06.2015 з'явився, надав пояснення по справі та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 22.06.2015 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань не подали.

У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» від 18.09.97р. №02-5/289 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/20804/13.

В судовому засіданні 22.06.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2003 між Підприємством, як енергопостачальною організацією та Товариством, як споживачем, укладено договір про постачання теплової енергії № 716 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1. якого, енергопостачальна організацій бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Сторонами не оспорювалася правомірність зазначеного договору, а тому в силу встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, цей договір постачання є дійсним, а його положення беруться судом до уваги при розгляді спору.

Згідно п. 2.1. договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону;

- гаряче водопостачання - протягом року;

- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Пунктом 6.1. договору визначено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатах якого підписується акт відпуск-получення теплової енергії (п. 6.2. договору).

Як визначено п. 6.5. договору, споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Договір набуває чинності з дня його підписання та дії до 31.12.2003. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п. 10.1, 10.4. договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.4. Договору).

Додатком 4 від 01.12.2011 до Договору визначено перелік об'єктів теплопостачання, серед яких магазин продовольчих товарів загальною площею 235, 20 кв.м за адресою: вулиця Морозова, 1.

Споживання теплової енергії Відповідачем за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 1 в період, за який нарахована заборгованість, підтверджується актом на підключення споживача до мережі теплової енергії № 171/265 від 16.10.2013 та актом відключення споживача від мережі теплової енергії № 171/441 від 14.04.2014.

За спожиту теплову енергію позивачем на адресу відповідача направлялись рахунки за спожиту теплову енергію, однак останні сплачувались відповідачем не в повному обсязі, у зв'язку з чим за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року утворилась заборгованість в сумі 39 804,73 грн.

Станом на день розгляду справи в суді відповідач боргу не сплатив, належних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суду не надав.

Надавши належну правову кваліфікацію відносинам сторін, дослідивши правові норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу, різновидом якого є договір поставки товару, яким виступає теплова енергія та її види. До договору поставки застосовуються загальні положення про договір купівлі-продажу, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Сторони досягли суттєвих умов договору відносно його предмету, ціни, строку, встановили тарифи, порядок розрахунків, а тому згідно вимог ст.ст. 627, 638, 655, 692, 712, 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), приписів ст.ст. 180, 181, 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, яка кореспондується з частиною першою ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої ст. 692 Цивільного кодексу України, передбачено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товарозпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Згідно частини першої ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою ст. 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно частини першої ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Пунктом 6.3. Договору Сторони передбачили, що споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб'єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Разом з цим судом враховано, що Закон України "Про теплопостачання" N 2633-VI був прийнятий 02 червня 2005 р. і на час укладення спірного договору (01.03.2003) не діяв.

Відповідно до п. 1.2. Договору обидві сторони зобов'язались керуватись Правилами користування тепловою енергією, затвердженими наказом Міненерго України і Державним комітетом з будівництва, архітектури і житлової політики України від 28.10.1999 № 307/262.

Згідно пп. 11.2.1 п. 11.2. Правил користування тепловою енергією, затверджених наказом Міненерго України і Державним комітетом з будівництва, архітектури і житлової політики України від 28.10.1999 № 307/262 (які на час укладення договору № 716 про постачання теплової енергії від 01.03.2003 були чинними), споживач теплової енергії зобов'язаний оплачувати спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Однак відповідачем, в порушення умов договору, зобов'язання щодо внесення платежів за спожиту теплову енергію належним чином не виконувалось, з огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з останнього боргу в сумі 39 804,73 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При цьому судом взято до уваги, що акт звірки є суто бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами: договором, накладними, рахунками тощо. В матеріалах справи містяться: розрахунок боргу за теплову енергію за жовтень 2013 року по лютий 2015 року; копії рахунків-фактур за спожиту теплову енергію разом з копіями списків поштових відправлень та фіскальних чеків про направлення цих рахунків на адресу відповідача, що є підтверджженням зазначених сум в розрахунку заборгованості за кожен календарний місяць розрахункового періоду, за який утворилась заборгованість.

Відповідно до частини першої ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга ст. 34 ГПК України).

Встановлення обставин, які входять до предмету доказування в даній справі та правова оцінка доказів здійснюється судом на підставі ст. 43 ГПК України, відповідно до якої ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом на підставі внутрішнього переконання, ґрунтуючись на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено неналежне виконання з боку відповідача зобов'язання за договором № 716 про постачання теплової енергії від 01.03.2003, а також наявну перед позивачем заборгованість.

Відтак, зважаючи на встановлені факти та вимоги зазначених вище правових норм, а також, враховуючи, що позивачем доведено свої позовні вимоги, а відповідачем в установленому порядку їх не спростовано, належних доказів на заперечення обставин, повідомлених позивачем, не надано, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості за договором № 716 про постачання теплової енергії від 01.03.2003 нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 39 804,73 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 6 448,48 грн., інфляційних у розмірі 6 844,53 грн. та 3% річних у розмірі 706,97 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у загальний період з 18.11.2013 по 24.03.2015.

Відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Згідно з п. 7.2.3 Договору в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 6 444,48 грн. за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання з 18.11.2013 по 24.03.2015, нарахованої по кожному місяцю окремо, проте суд здійснює перерахунок пені, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а тому нарахування пені припиняється по кожному платежу через шість місяців з моменту виникнення заборгованості. Тобто, пеня нараховується за перші шість місяців прострочення, а не за весь період прострочення до подачі позову.

Отже, з урахуванням викладеного за перерахунком суду, правомірним є стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 2 939,40 грн.

В іншій частині заявленої до стягнення пені (3 505,08 грн.) необхідно відмовити, оскільки вона обрахована невірно (без врахування положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 706,97 грн. та інфляційні у розмірі 6 844,53 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у загальний період з 18.11.2013 по 24.03.2015.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства заборгованості у розмірі 39 804,73 грн., пені у розмірі 2 939,40 грн., інфляційних у розмірі 6 844,53 та 3% річних у розмірі 706,97 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 3 505,08 грн. необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промснаб» (03110, м. Київ, вул. Солом'янська, 3; ідентифікаційний код 24124416) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11; ідентифікаційний код 315571) заборгованість у розмірі 39 804,73 грн., пеню у розмірі 2 939,40 грн., 3% річних у розмірі 706,97 грн., інфляційних у розмірі 6 844,53 грн. та судовий збір у розмірі 1 707,97 грн.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

6. Дата складання повного рішення 22.07.2015.

Суддя А.В. Яковенко