РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015Справа №910/17464/14

За позовом Державного підприємства "Адміністрація річкових портів"

до Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України

за участю Прокуратури м. Києва

про повернення майна із управління та стягнення 223 258,69 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

За участю представників:

від прокурора: Дергунов Д.С. за посвідченням № 004715 від 20.09.12.

від позивача: Себулов О.В. за довіреністю №м 01/05-226Д від 03.06.15.

від відповідача: Кішинський Д.Г. за довіреністю № 01-02/218 від 24.12.14.

від третьої особи: Сечко А.В. за довіреністю № 3188/15/14 від 16.06.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" про стягнення заборгованості за договором управління майном від 09.02.2006 р. в частині оплати вигоди від майна, переданого в управління у розмірі 205 159, 58 грн., інфляційного збільшення в розмірі 8 667, 91 грн., 3 % річних в розмірі 1 253, 01 грн. та пені в розмірі 8 078, 19 грн.; зобов'язання Публічне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" повернути Державному підприємству "Адміністрація річкових портів" з управління за актом прийому-передачі державне майно - вантажний причал № 6 інв. 20040; вантажний причал № 3 інв. № 20070, вантажний причал № 2 інв. 20069; вантажний причал № 1 інв. № 20068; причал пункту приймання фекалій інв. № 20035, яке знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Проектна, 1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.14. порушено провадження у справі № 910/17464/14 та призначено її до розгляду у судовому засіданні за участю представників сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.14. залучено Міністерство інфраструктури України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.14. позов задоволено частково, зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" повернути Державному підприємству "Адміністрація річкових портів" із управління державне майно, а саме: вантажний причал № 6 інв. 20040; вантажний причал № 3 інв. № 20070, вантажний причал № 2 інв. 20069; вантажний причал № 1 інв. № 20068; причал пункту приймання фекалій інв. № 20035, яке знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Проектна, 1; присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" на користь Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" 38 454 грн. 59 коп. основного боргу, 501 грн. 59 коп. 3 % річних, 4 153 грн. 99 коп. інфляційних втрат та 34 734, 74 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р. рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.14. у справі № 910/17464/14 залишено без змін.

03.03.15. Господарським судом міста Києва видано наказ на виконання рішення від 03.11.14. у справі № 910/17464/14.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.15. постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.02.15. та рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.14. у справі № 910/17464/14 скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

05.05.2015 р. матеріали справи № 910/17464/14 надійшли до Господарського суду міста Києва та передані на розгляд судді Пригунової А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.15. суддею Пригуновою А.Б. прийнято дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 10.06.15.

Розпорядженням № 04-23/643 від 05.06.15. було призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу № 910/17464/14 передано на розгляд судді Ващенко Т.М.

Ухвалою від 08.06.15. суддею Ващенко Т.М. прийнято справу № 910/17464/14 до свого провадження, розгляд справи призначено на 07.07.15.

09.06.15. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

07.07.15. від позивача через відділ діловодства суду надійшли пояснення та додаткові матеріали по справі.

В судовому засіданні 07.07.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 15.07.15.

15.07.15. від третьої особи через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі.

В судовому засіданні 15.07.15. представники позивача, третьої особи та прокуратури підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.07.15. проти задоволення позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/17464/14.

В судовому засіданні 15.07.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.02.06. між Державним підприємством "Адміністрація річкових портів" (надалі - позивач, Установник управління) та Дочірнім підприємством "Миколаївський річковий порт" Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот", правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (відповідач, Управитель), було укладено договір управління майном (надалі - Договір), з подальшими змінами та доповненнями, внесеними Додатковими угодами.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Установник управління передає Управителеві на певний строк державне нерухоме майно (далі Майно) в управління, а Управитель зобов'язується за плату (далі Плата), здійснювати від свого імені управління майном в інтересах Установника управління.

Пунктом 1.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 27.01.11. про внесення змін до договору управління майном б/н від 09.02.06.), визначено перелік майна, яке є предметом цього договору, зокрема, п. 12 - споруди (причали): складається з споруди причалу № 6 генеральних та наволочних грузів довжиною 135,0 п/м (інв. № 20040); споруди причалу № 3 генеральних та наволочних грузів довжиною 139,0 п/м (інв. № 20070); споруди причалу № 2 генеральних та наволочних грузів довжиною 157,5 п/м (інв. № 20069); споруди причалу № 1 генеральних та наволочних грузів довжиною 183,0 п/м (інв. №. 20035) споруда причалу пункту приймання фекалій загальною площею 62,2 кв.м. (інв. № 20035). Майно, що передається в управління за цим договором не є цілісним майновим комплексом.

Згідно з п. 1.4. Договору майно, зазначене у п. 1.2. цього Договору, належить Установнику управління на праві повного господарського відання і передача майна за цим Договором не тягне за собою передачу права власності на нього Управителю (п. 1.5. Договору).

Відповідно до п. 1.8. Договору (в редакції додаткової угоди від 27.01.11. про внесення змін до договору управління майном б/н від 09.02.06.), базовий розмір вигоди від передачі майна в управління встановлюється в сумі 298027,95 грн. без ПДВ, ПДВ - 59605,59 грн. є фіксованим протягом дії цього договору. Щомісячний розмір вигоди складає 24835,66 грн. без ПДВ, ПДВ - 4967,13 грн., та перераховується управителем до 15 числа місяця, наступного за звітним Установнику управління на його банківський рахунок.

У відповідності до п. 1.9. Договору розмір вигоди від управління майном щомісячно збільшується (або зменшується) на офіційно встановлений індекс інфляції, що обраховується наростаючим підсумком з місяця підписання акту приймання-передачі майна в управління.

Згідно із п. 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди від 27.01.11. про внесення змін до договору управління майном б/н від 09.02.06.), плата за управління майном, що належить до сплати Управителю, встановлюється в розмірі 0,5% від щомісячного розміру вигоди, зазначеної в п. 1.8 цього договору (149,01 грн. з урахуванням ПДВ) на місяць, та підлягає сплаті Установником управління на користь Управителя щомісячно в грошовій формі до 20 числа місяця, наступного за звітним. Розмір щомісячної плати є постійним протягом дії договору.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. Договору прийом-передача майна здійснюється комісією у складі уповноважених представників сторін. Повернення майна здійснюється протягом 5 робочих днів з моменту закінчення строку дії договору.

Пунктом 4.1. Договору в редакції додаткової угоди від 27.01.11. про внесення змін до договору управління майном б/№ від 09.02.06. встановлено, що строк дії цього Договору починає перебіг з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації та діє до 09.01.14.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1029 Цивільного кодексу України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

У відповідності до ч. 1 ст. 1036 цього ж Кодексу, строк управління майном встановлюється у договорі управління майном. Якщо сторони не визначили строку договору управління майном, він вважається укладеним на п'ять років.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, зв'язку з неповерненням переданого в управління державного майна відповідачем, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилається на наявність рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.13. по справі № 910/13850/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" до Міністерства інфраструктури України, Фонду державного майна України, Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" та Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про встановлення сервітуту, відповідно до якого позовні вимоги задоволено повністю та, в тому числі, судом вирішено встановити Публічному акціонерному товариству "Судноплавна компанія "Укррічфлот" сервітут щодо об'єктів нерухомого майна, у зв'язку із чим, за твердженням відповідача, у нього відсутні будь-які підстави сплачувати на користь позивача вигоду від користування майном, що передане в управління, а сам договір управління є таким, що не створює будь-яких правових наслідків для відповідача.

Щодо вимог про витребування у відповідача нерухомого майна, останній вказує, що такі вимоги є незаконними, оскільки полягають у намірі позивача створити перешкоди у реалізації відповідачем свого права сервітуту на вказане майно. Тобто, вимога позивача про витребування майна у відповідача є способом ухилення позивача від виконання рішення суду про встановлення сервітуту, що набрало законної сили і є обов'язковим для виконання.

Зібраними у матеріалах справи доказами підтверджується, що Додатковою угодою від 01.09.10. про внесення змін до Договору управління майном б/н від 09.02.06., та Додатковою угодою від 27.01.11. про внесення змін до Договору управління майном б/н від 09.02.06., пункт 4.1. Договору викладено в редакції, згідно якої строк дії цього Договору починає перебіг з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації та діє до 09.01.14.

Дійсність Додаткової угоди від 27.01.11. встановлена рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.07.2011 у справі № 5016/1704/2011(6/112) за позовом Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" до Дочірнього підприємства "Миколаївський річковий порт" АСК "Укррічфлот" про визнання дійсною додаткової угоди від 27.01.11. про внесення змін до договору управління майном, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.10.12.

При цьому, пунктом 4.2. Договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору після закінчення його строку, договір вважається продовженим на такий самий строк і на таких самих умовах за умови обов'язкового погодження органом управління державним майном.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, органом управління державним майном, що є предметом даного Договору, не надавало будь-яких погоджень на продовження строку дії Договору.

Вказане, зокрема, підтверджується поясненнями Міністерства інфраструктури України від 12.02.15 р., та не спростовується наданими учасниками судового розгляду справи доказами.

Таким чином, на виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 28.04.15. у даній справі, судом встановлено, що сторони Договору передбачали обов'язкове погодження продовження строку дії такого Договору, відтак, за відсутності такого погодження, строк дії Договору закінчився 09.01.14. (п. 4.1. Договору).

З урахуванням викладеного, суд відзначає, що після закінчення строку дії Договору відповідач, у відповідності до положень п. п. 3.1., 3.2. Договору, зобов'язаний повернути Майно за відповідним Актом приймання-передачі.

Оскільки спірне майно станом на час розгляду даної справи відповідачем не повернуто, суд вважає заявлені позивачем вимоги про повернення майна з управління законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У той же час, суд звертає увагу сторін на те, що повернення майна з управляння жодним чином не може створити перешкоди у користуванні відповідачем майном на підставі рішення суду про встановлення сервітуту на таке майно.

Так, чинним законодавством України не передбачено необхідності підписання будь-яких актів передачі майна у користування на підставі сервітуту, або наявності будь-яких інших документів на підтвердження передачі майна у таке користування.

За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності підстав для повернення спірного майна з огляду на встановлення відповідного сервітуту.

Крім того, суд відзначає, що починаючи з дати набрання законної сили рішенням у справі 910/13850/13, відповідач зобов'язаний сплачувати річну плату за користування майном у розмірі 15 %. При цьому, наявність або відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за користування майном на підставі сервітуту, а також порядок та строки сплати відповідних сум, не являється предметом спору у даній справі та не може досліджуватись в межах даного судового провадження.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача за період з 16.01.14. по 18.07.14. заборгованості в розмірі 205 159,58 грн., втрат від інфляції в сумі 8667,91 грн., 3% річних в сумі 1353,01 грн. та пені у розмірі 8 078,19 грн., суд зазначає наступне.

Враховуючи, що строк дії Договору закінчився 09.01.14., законним та обґрунтованим є заявлення вимог про стягнення з відповідача заборгованості за період до 09.01.14., тобто, 7 072,19 грн. - залишку заборгованості за грудень 2013 року та 9 111,02 грн. - заборгованості за січень 2014 року (за 9 днів фактичного користування майном на підставі Договору, тобто, з 01.01.14. по 09.01.14. включно).

Таким чином, у зв'язку з відсутністю автоматичного продовження дії Договору, його положення не можуть застосовуватись до правовідносин між сторонами, що склались після закінчення його дії, відтак, решту вимог про стягнення з відповідача суми боргу суд вважає недоведеними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, тож у їх задоволенні належить відмовити.

Про цьому, у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлені у справі обставини, судом здійснено власний розрахунок 3 % річних та втрат від інфляції, за яким сума 3 % річних, нарахована у заявлений позивачем період (з 16.01.14. по 18.07.14.) на заборгованість за грудень 2013 року (7 072,19 грн.), складає 106,95 грн., сума інфляційних втрат - 833,79 грн. 3 % річних, нараховані у період з 16.02.14. по 18.07.14. на заборгованість за січень 2014 року (9 111,02 грн.), складає 114,57 грн., сума інфляційних втрат - 1 13,41 грн.

За таких обставин, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у загальному розмірі 221,052 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 847,20 грн. являються обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, тож підлягають задоволенню. У решті вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат належить відмовити.

Крім того, розглянувши вимоги про стягнення з відповідача за період з 16.01.2014р. по 18.07.2014р. пені в розмірі 8 078,19 грн., суд зазначає що, за правилами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У постанові від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", Пленум Вищого господарського суду України, з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, постановив надати роз'яснення за яких, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

З урахуванням того, що сторонами в договорі не визначено розміру та бази нарахування пені за несвоєчасне виконання управителем взятих на себе зобов'язань щодо сплати вигоди, тобто не конкретизовано виду відповідальності Управителя за порушення останнім п. 2.1. Договору, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення пені недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути майно з управління, а також стягнення 16 183,21 грн. заборгованості, 1 847,20 грн. інфляційних втрат, 221,52 грн. 3 % річних обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У решті позовних вимог належить відмовити у зв'язку з їх недоведеністю та невідповідністю фактичним обставинам справи.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 8; ) повернути Державному підприємству «Адміністрація річкових портів» (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 14; ) із управління державне майно, а саме: вантажний причал № 6 інв. 20040; вантажний причал № 3 інв. № 20070, вантажний причал № 2 інв. 20069; вантажний причал № 1 інв. № 20068; причал пункту приймання фекалій інв. № 20035, яке знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Проектна, 1.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 8; ) на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 14; ) 16 183 (шістнадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. 21 коп. заборгованості, 1 847 (одну тисячу вісімсот сорок сім) грн. 20 коп. інфляційних втрат, 221 (двісті двадцять одну) грн. 52 коп. 3 % річних та 34 237 (тридцять чотири тисячі двісті тридцять сім) грн. 57 коп. судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.07.15.

Суддя Т.М. Ващенко