ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"10" липня 2015 р. Справа № 911/5155/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас», м. Бровари

до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», м. Київ

за участю прокуратури Київської області

про визнання недійсним договору та усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

прокурор - Літковець Ю.А. посвідчення №031878 від 02.02.2015;

позивач - Ленчицька предст. дов. б/н від 06.07.2015;

відповідач - Лисенко В.О. предст. дов. №221 від 20.03.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Броварський завод пластмас» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (відповідач) про визнання недійсним договору іпотеки від 6 серпня 2009 року та усунення перешкод у користуванні майном нерухомим майном, що належить Публічному акціонерному товариству «Броварський завод пластмас» та є предметом спірного договору, шляхом виключення з реєстру заборон запису від 6 серпня 2009 року за №857.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що укладений між позивачем та відповідачем договір іпотеки від 6 серпня 2009 року суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку», а тому, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу має бути визнаний недійсним у судовому порядку. Внаслідок визнання недійсним оскаржуваного іпотечного договору позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном, що належить Публічному акціонерному товариству «Броварський завод пластмас», шляхом виключення з реєстру заборон запису від 6 серпня 2009 року за №857, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. при укладанні іпотечного договору між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та Публічним акціонерним товариством «Броварський завод пластмас» від 6 серпня 2009 року за №586.

Рішенням господарського суду Київської області від 25.12.2014, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015, у справі №911/5155/14 позовні вимоги задоволено частково визнано недійсним іпотечний договір, укладений 6 серпня 2009 року в частині предмету іпотеки " 1". В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2015, рішення господарського суду Київської області від 25.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 у справі №911/5155/14 скасовано, справу №911/5155/14 направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області в іншому складі суду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.05.2015 справу №911/5155/14 прийнято до провадження (суддя О.В. Щоткін), призначено до розгляду на 08.06.2015 та зобов'язано сторони надати в наступне судове засідання письмові пояснення з урахуванням вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 22.04.2015.

08.06.2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення, надані ним по суті спору та заява про застосування строків позовної давності.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.06.2015 року розгляд справи було відкладено на 22.06.2015 року.

В судових засіданнях 22.06.2015 року та 06.07.2015 року оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 06.07.2015 року та на 10.07.2015 року відповідно.

01.07.2015 року через канцелярію суду від першого заступника прокурора Київської області надійшло повідомлення про вступ у справу в порядку передбаченому ст. 29 ГПК України, з метою представництва інтересів держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

10.07.2015 року через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення, надані ним по суті спору.

Крім того, через канцелярію суду від позивача надійшло клопотанням в порядку статті 4-6 ГПК України, в якому він просить суд призначити колегіальний розгляд справи №911/5155/14, мотивуючи це складністю справи.

З приводу заявленого клопотання суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою та п'ятою ст. 4-6 ГПК України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Склад колегії суддів для розгляду конкретної справи визначається у порядку, встановленому частиною третьою ст. 21 ГПК України. За змістом зазначеної норми Закону суддя може (але не зобов'язаний) призначити колегіальний розгляд справи, виходячи з її складності, в цьому випадку склад колегії суддів визначається автоматизованою системою документообігу суду.

Розглянувши подане клопотання, суд не вбачає підстав для призначення колегіального розгляду справи у складі трьох суддів та передачі справи на автоматизовану систему документообігу для визначення конкретного складу судової колегії. Справа № 911/5155/14 не є справою особливої складності, відповідно має розглядатися, згідно до частини першої ст. 4-6 ГПК України суддею одноособово.

Згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статі 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

В судовому засіданні 10.07.2015 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

встановив:

06 серпня 2009 р. між Закритим акціонерним товариством "Броварський завод пластмас", назва якого була змінена на Публічне акціонерне товариство "Броварський завод пластмас" (іпотекодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк", назва якого була змінена на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (іпотекодержатель) був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. 6 серпня 2009 року та зареєстровано в реєстрі за №856.

Відповідно до п. 1 іпотечного договору, предметом іпотеки є комплекс, що розташований за адресою: Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 53, а саме: будівля цеху пресованих виробів інв. №847, загальною площею 9816,1 кв.м.; будівля цеху ливарних виробів інв. №257, загальною площею 4703,7 кв.м.; цех труб ПВХ: будівля цеху виробництва труб ПВХ інв. №108, загальною площею 1532,8 кв.м.; будівля цеху екструзії інв. №102, загальною площею 7554,3 кв.м.; цех ПВХ пластикату: будівля цеху інв. №1029, загальною площею 12715,6 кв.м.; склад сировини цеху ПВХ інв. №11120, загальною площею 71,9 кв.м.; приміщення швейної дільниці інв. №1032, загальною площею 164,0 кв.м.; ремонтно-будівельна дільниця: будівля посту охорони на автостоянці інв. №7800, загальною площею 8,6 кв.м.; приміщення для утримання собак інв. №10901, загальною площею 8,8 кв.м.; інструментальний цех: будівля цеху інв. №104, загальною площею 2674,4 кв.м.; приміщення дільниці гальваніки інв. №2590, загальною площею 413,0 кв.м.; будівля цеху ремонтно-механічного цеху інв. №105, загальною площею 2147,0 кв.м.; будівля цеху дільниці електропостачання інв. №3703, загальною площею 283,4 кв.м.; трансформаторна підстанція інв. №3704, загальною площею 173,2 кв.м.; дільниця тепловодопостачання: бойлерна інв. №3201, загальною площею 42,8 кв.м.; насосна пожежогасіння інв. №3295, загальною площею 38,8 кв.м.; насосна станція інв. №1026, загальною площею 113,6 кв.м.; холодильна станція інв. №3294, загальною площею 303,0 кв.м.; будівля транспортного цеху інв. №1935, загальною площею 269,4 кв.м.; складське господарство: царговий склад тари інв. №500003, загальною площею 198,4 кв.м.; склад сировини з листової сталі інв. №500004, загальною площею 454,4 кв.м.; склад сировини з листової сталі інв. №500005, загальною площею 250,0 кв.м.; напіварочний склад із листової сталі інв. №500008, загальною площею 650,0 кв.м.; склад готової продукції інв. №500009, загальною площею 195,0 кв.м.; напіварочний склад із листової сталі інв. №500010, загальною площею 364,4 кв.м.; цегляна одноповерхова будівля інв. №500011, загальною площею 21,0 кв.м.; арочний склад інв. №10202, загальною площею 479,4 кв.м.; будівля цеху інв. №107, загальною площею 150,1 кв.м.; склад ВМТПШОМа інв. №10276, загальною площею 352,3 кв.м.; склад сировини інв. №10076, загальною площею 57,3 кв.м.; склад сировини інв. №10264, загальною площею 296,5 кв.м.; заводоуправління: побутові приміщення інв. №7740, загальною площею 5316,2 кв.м.; будівля ІЛК інв. №1054, загальною площею 4925,2 кв.м.; їдальня: будівля їдальні інв. №7741, загальною площею 664,8 кв.м.; приміщення холодильної камери інв. №7779, загальною площею 31,9 кв.м.; приміщення медпункту інв. №7765, загальною площею 182,3 кв.м. (далі - предмет іпотеки " 1").

Вказані вище об'єкти нерухомості належать Публічному акціонерному товариству "Броварський завод пластмас" на підставі договору про поділ комплексу від 14 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Базир Н. М. за №854. Право власності зареєстроване за іпотекодавцем в Комунальному підприємстві Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації" 22 липня 2009 року.

Відповідно до п. 2 іпотечного договору, предметом іпотеки є гуртожиток, загальною площею 4883,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, буд. 3-Б, що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 липня 2009 року серії ССІ за № 515820, виданого 22 липня 2009 року Виконавчим комітетом Броварської міської ради, на підставі рішення від 21 січня 2003 р. за №28 та рішення від 14 липня 2009 р. за №341, право власності зареєстроване за іпотекодавцем в Комунальному підприємстві Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації" 22 липня 2009 року (далі - предмет іпотеки "2").

Нерухоме майно було передано в іпотеку з усіма його приналежностями.

Відповідно до п. 1.1 договору, іпотекодавець з метою забезпечення виконання позичальниками основного зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки.

Після укладення цього договору, за повідомленням іпотекодержателя, предмет іпотеки підлягає державній реєстрації в державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно п. 1.5 договору, узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 115076525,00 грн. згідно акту огляду та погодження вартості від 6 серпня 2009 року.

Відповідно до п. 1.6 договору, в період дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця.

Як вбачається з позовної заяви, позивач, посилаючись на Висновок експертного будівельно-технічного дослідження Центру судових експертиз Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» від 18 березня 2013 року за № 10/13, просить визнати вищезазначений іпотечний договір недійсним, враховуючи те, що предмет іпотеки є окремими об'єктами нерухомості, які мають різні розміри, інвентарні номери та цільове призначення, а не одним окремим індивідуально визначеним об'єктом нерухомості.

З огляду на що, на думку позивача, при укладенні іпотечного договору сторонами не було дотримано вимог п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», а саме: при здійснення опису предмету іпотеки не вказано реєстраційних даних (розмірів, інвентарних номерів та цільового призначення кожного окремого об'єкту нерухомості), достатніх для його ідентифікації, що є підставою для визнання недійсним спірного договору.

Крім того, позивач просить суд усунути перешкоди в користування нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору від 06.08.2009.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що господарському суду необхідно з'ясувати всі обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, зокрема витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 23372893 від 22.07.2009.

Частиною 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Суд, розглянувши докази наявні в матеріалах справи, а також враховуючи вказівки викладені в постанові Вищого господарського суду України від 22.04.2015, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови, зокрема, якщо нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5, право власності на об'єкти нерухомості (будівлі, споруди, приміщення), у тому числі право спільної власності, підлягають державній реєстрації, яка здійснюється реєстраторами бюро технічної інвентаризації.

Приписами ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, комплекс, що є предметом Іпотечного договору та був переданий ПАТ «Броварський завод пластмас» в іпотеку ПАТ «ВіЕйБі Банк» був виділений в натурі та зареєстрований у відповідному Бюро технічної інвентаризації як окремий об'єкт нерухомого майна, що підтверджується витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до витягу із реєстру прав власності на нерухоме майно № 23372893 та Договору про поділ комплексу від 14 липня 2009 року, на момент укладання спірного іпотечного договору, комплекс, що переданий в іпотеку був складним об'єктом нерухомого майна, що складався із декількох будівель, які мають єдину адресу та єдиний реєстраційний номер знаходився у власності ПАТ «Броварський завод пластмас» як окремий об'єкт нерухомості.

Крім того, відповідно до умов спірного іпотечного договору, предметом іпотеки-2 є гуртожиток, загальною площею 4883,7 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська область, м.

Бровари, бул. Незалежності, буд. 36, який належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії CCI № 515820, виданого 22 липня 2009 року Виконавчим комітетом Броварської міської ради, на підставі рішення № 28 від 21 січня 2003 року та рішення № 341 від 14 липня 2009 року, право власності на який зареєстроване за іпотекодавцем в Комунальному підприємстві Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» 22 липня 2009 року, про що зроблено запис у книгу № 1/4, номер запису: 1304, реєстраційний номер 27851842.

Таким чином, предмет іпотеки-2 також було виділено як окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомості та оформлено шляхом видачі Іпотекодавцю Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії CCI № 515820 від 22 липня 2009 p.

З огляду на вказані обставини, суд прийшов до висновку, що передача таких об'єктів нерухомості в іпотеку була проведена з дотриманням вимог законодавства України чинного, на дату укладення оскаржуваного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України встановлено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Аналогічна правова позиція зазначена в абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 року.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити істотні умови, зокрема, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що в іпотечному договорі зазначені усі істотні умови, які були передбачені чинним законодавством України, станом на дату укладення оскаржуваного іпотечного договору.

З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав визнавати недійсним іпотечний договір від 06.08.2009, у зв'язку з не дотриманням сторонами під час його укладання вимог п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи те, що необхідною умовою для визнання недійсним договору, є наявність факту порушення таким договором прав та/або інтересів позивача, а відсутність такого порушення є підставою для прийняття рішення про відмову в позові, суд прийшов до висновку що в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним іпотечного договору від 06.08.2009 слід відмовити.

Також позивач заявив позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом виключення з реєстру заборон запису від 6 серпня 2009 року за №857, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. при укладанні спірного іпотечного договору.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним, тобто вказаний договір є припиненим з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до п. 71 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року за № 868, державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що на момент винесення рішення, права та законні інтереси позивача щодо не зняття заборони відчуження нерухомого майна, накладеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. у зв'язку з укладанням іпотечного договору від 6 серпня 2009 року за № 856 не порушені. Позивач, також, не надав суду будь-яких доказів того, що відповідач своїми діями створює перешкоди у користуванні належним йому майном.

Таким чином, позовна вимога Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виключення з реєстру заборон запису від 6 серпня 2009 року за №857, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. при укладенні іпотечного договору від 6 серпня 2009 р. за №856 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, слід зазначити, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

З огляду на те, що судом встановлено, що факт порушення права позивача відсутній, позовна давність не може бути застосована.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним іпотечного договору від 06.08.2009 та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виключення з реєстру заборон запису від 6 серпня 2009 року за №857 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 32-34, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дата підписання повного тексту рішення: 21.07.2015р.

Суддя О.В. Щоткін