ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.07.15р. Справа № 904/5101/15
За позовом Приватного акціонерного товариства "УКРЕНЕРГОРЕМОНТ", м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП ВТОРМЕТ", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 23 242, 00 грн. за договором поставки

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача: Мотуз О.В., довіреність № б/н від 18.04.15р.

від відповідача: Чигрина П.Ю., довіреність № б/н від 01.04.15р

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "УКРЕНЕРГОРЕМОНТ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП ВТОРМЕТ" (далі - відповідач) суму 23 242, 00 грн. заборгованості за порушення виконання зобов'язань за договором поставки №34/10 від 16.10.08р.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві вказує, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження наявності частини заборгованості, а з документів архівної установи неможливо встановити суми накладних, належність їх оформлення, підпис уповноваженої особи тощо.

Заявою від 17.07.2015 року відповідач просить суд застосувати строки позовної давності щодо стягнення з відповідача суми 23 242, 00 грн. заборгованості.

В судовому засіданні 22.07.2015 року від відповідача надійшло усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю перевірки даних позивача щодо проведення оплати заборгованості 26.06.2013 року на суму 1 000,00 грн.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

16.10.2008 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) було укладено договір постачання №34/10(далі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця лом чорних металів (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити його на умовах Договору, передбачених Договором (п.1.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

За умовами п.5.1 Договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до п.6.1 продавець надає покупцю на товар, що поставляється згідно Договору, наступні документи:

- податкові накладні;

- накладну на товар;

- походження металобрухту зазначається у приймально-сдаточному акті.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем поставлено відповідачу товар на суму 130 330,58 грн., частина якої підтверджується видатковими накладними з відбитками печаток та підписами представників підприємств обох сторін (а.с.22-71), проте частина видаткових накладних знищено за давністю зберігання згідно актів №8 від 18.01.12р. та №9 від 18.01.13р. про вилучення та знищення документів, внесених до Національного архівного фонду (а.с.72-74).

Відповідач оплатив поставлений товар частково на 108 693,08 грн., у зв'язку з чим розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 23 242,00 грн., що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2010р. - 01.11.2010р., листопад 2010р.-червень 2014р.(а.с.75, 76).

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму 23 242,00 грн., проте видатковими накладними підтверджується поставка на суму 21 635,50 грн. В обгрунтуванння поставки товару на суму 1 606,50 грн. позивач надає копії актів №8 від 18.01.12р. та №9 від 18.01.13р. про вилучення та знищення документів, внесених до Національного архівного фонду та копії актів звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2010р. - 01.11.2010р., листопад 2010р.-червень 2014р.

Згідно ч.ч. 1. 2 ст. 9 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на те, що надані позивачем акти №8 від 18.01.12р. та №9 від 18.01.13р. про вилучення та знищення документів, внесених до Національного архівного фонду та акти звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2010р. - 01.11.2010р., листопад 2010р.- червень 2014р., не є первинними документами, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування позовних вимог на суму 1 606,50 грн., тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, тоді як позовні вимоги на суму 21 635,50 грн. підтвердженні належними доказами та не спростовані відповідачем, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної даності, суд вважає необхідне відмовити у задоволенні вказаної заяви з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що в червні 2014 року відповідачем було підписано акт звіряння взаємних розрахунків. Таким чином, відповідачем було вчинено дії, якими строк позовної давності переривався та розпочався заново, а тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача щодо застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Разом з тим, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, заявлене відповідачем у судовому засіданні 22.07.2015 року, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за період листопад 2010 року-червень 2014 року (а.с.76), з якого вбачається, що 26.06.2013 року відповідачем частково погашено заборгованість перед позивачем на суму 1 000,00 грн.

З огляду на те, що вказаний акт звірки підписано представниками обох сторін, зауваження щодо його змісту у відповідача відсутні, а відтак факт проведення оплати на суму 1 000, 00 грн. є таким, що не потребує додаткових звірянь відповідачем, отже суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому відмовляє у задоволенні клопотання відповідача.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП ВТОРМЕТ" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Орджонкідзе, буд.2; ) на користь Приватного акціонерного товариства "УКРЕНЕРГОРЕМОНТ" (50004, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 10-річчя Жовтня, буд.37Б; ) суму 21 635,50 грн. (двадцять одна тисяча шістсот тридцять п'ять грн. 50 коп.) заборгованості, 1 700, 72 грн. (одна тисяча сімсот грн. 72 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний - 27.07.2015р.