ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 рокуСправа № 912/2460/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Колодій С.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 92/2460/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Аніка", м. Полтава

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград

про стягнення 20 633,04 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Логвіненко А.А., довіреність № б/н від 18.01.2012 р.;

від відповідача - участі не брали.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Аніка" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості по договору поставки від 23.10.2014 р. № 2664 в сумі 20 633,04 грн., з яких: 14 681,70 грн. основний борг, 2 226,43 грн. пеня, 734,08 грн. штраф, 111,24 грн. 3% річних, 2 879,59 грн. інфляційні втрати, в зв'язку з невиконанням відповідачем умов вказаного договору щодо оплати поставленого товару.

Позивач в судовому засіданні 16.07.2015 р. позовні вимоги підтримав, на виконання вимог ухвали суду надав витребувані докази.

Відповідач в судовому засіданні участь не приймав, не виконав вимог ухвали суду, хоча належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 02082699.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

23.10.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Аніка" (Постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір поставки № 2664, згідно умов якого Постачальник зобов'язався згідно обумовлених (усно чи письмово) заявою поставляти та передавати у власність Покупця продукцію торгових марок "Бісквіт-Шоколад", "Оболонь", "Олімп", а також продукцію інших торгових марок та виробників, а Покупець зобов"язався приймати продукцію та здійснювати її оплату на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Згідно пунктів 3.3 Договору Покупець зобов"язаний здійснювати оплату за продукцію торгівельної марки "Бісквіт - Шоколад" на умовах відстрочки платежу строком до семи календарних днів з моменту поставки, продукцію торгівельної марки "Оболонь" на умовах відстрочки платежу строком до семи календарних днів з моменту поставки продукції, Продукцію торгівельної марки "Олімп" на умовах відстрочки платежу строком до чотирнадцяти календарних днів з моменту поставки продукції. Продукція інших торгівельних марок та виробників оплачується Покупцем на умовах відстрочки платежу строком до семи календарних днів.

Даний Договір вступає в силу з моменту його укладення та діє до 31.12.2014 року. В випадку, якщо ні одна із сторін, за тридцять робочих днів до закінчення строку дії Договору, не заявить про його припинення (п. 7.1 Договору).

Так, Постачальник здійснив поставку Товару на загальну суму 14 681,70 грн., що підтверджується вибутковими накладними № КР012854 від 24.02.2015 р. на суму 2874,41 грн., № КР012656 від 24.02.2015 р. на суму 784,68 грн., № КР012832 від 24.02.2015 р. на суму 2388,80 грн., № КР014555 від 03.03.2015 р. на суму 631,57 грн., № КР017798 від 17.03.2015 р. на суму 4400,95 грн., № КР017755 від 17.03.2015 р. на суму 3601,29 грн. та довіреностями на отримання ТМЦ, перелік та копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 10-18, 37).

Відповідач свої зобов'язання по повній та своєчасній оплаті отриманого Товару не виконав, несплачений залишок станом на 09.06.20145 року склав 14 681,70 грн.

В зв"язку з чим, 09.06.2015 р. на адресу відповідача було направлено претензію, яка отримана особисто відповідачем 11.06.2015 р. та залишена останнім без відповіді (а.с. 35-36).

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої обов'язки по Договору поставки виконав належним чином, що підтверджується видатковими накладними на поставлений товар, підписаними зі сторони відповідача уповноваженою особою за довіреністю на отримання матеріальних цінностей та скріплений печатками сторін. Зазначені документи були підписані відповідачем без будь-яких зауважень. Таким чином, відповідач своїми діями у повному обсязі прийняв умови Договору поставки.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором поставки. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору поставки, відповідачем господарському суду надано не було.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору поставки та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 14 681,70 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано 3% річних за період з 10.03.2015 по 22.06.2015 у сумі 111,24 грн. та інфляційні втрати за період з березня 2015 по травень 2015 у сумі 2 879,59 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних в сумі 111,24 грн. та інфляційних втрат в сумі 2 879,59 грн. (а.с.4), судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 10.03.2015 р. по 22.06.2015 р. в розмірі 2 226,43 грн., а також штрафу в розмірі 734,08 грн.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.3 Договору у випадку несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, покупець зобов"язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі 2% від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочки.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що в разі прострочення оплати отриманого товару більш ніж на десять календарних днів з моменту закінчення строку оплати, встановленого даним Договором, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченої продукції.

Судом враховано, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.12 року про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 13.12.11 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Відповідальність за порушення строків виконання зобов'язання у формі пені та штрафу прямо передбачена ст. 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок розміру штрафу та пені, судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 5% штрафу (14 681,70 грн.*5%=734,08 грн.) за прострочення оплати від вартості неоплаченої продукції та пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За результатами розгляду справи судові витрати у справі покладаються на Відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (25005, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Аніка" (36002, м. Полтава, вул. Лесі Українки, 20А, ідентифікаційний код 36514834) заборгованості в сумі 20 633,04 грн., з яких: 14 681,70 грн. основний борг, 2879,59 грн. втрати від інфляції, 111,24 грн. 3% річних, 734,08 грн. штраф, 2226,43 грн. пеня, а також 1827,00 грн. судового збору.

Наказ видати стягувачу після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.07.2015 р.

Суддя С. Б. Колодій