ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р.Справа № 922/4428/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Лобову Р.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Куп'янський молочноконсервний комбінат" м. Куп'янськ
до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України м. Харків
про визнання недійсним рішення
за участю представників сторін:

Представник позивача - Недашковський В.М., дов. від 24.12.2014 року.

Представник відповідача - Тевелєва Ю.В., дов. від 10.04.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Куп'янський молочноконсервний комбінат" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (відповідач) про визнання недійсним рішення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 195-р/к від 28.08.2014 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.11.2014 р. (суддя Доленчук Д.О.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2014 р. у справі № 922/4428/14 скасовано та прийнято нове рішення, яким задоволені позовні вимоги, визнано недійсним рішення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 195-р/к від 28.08.2014 р.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2015р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 та рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2014 у справі № 922/4428/14 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

28.04.2015р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області справу призначено для розгляду судді Аюповій Р.М.

Ухвалою господарського суду від 30.04.2015р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 03.06.2015р. о 10:45.

Ухвалою господарського суду від 16.06.2014р. продовжено строк розгляду спору за межами двомісячного терміну, в порядку ст. 69 ГПК України, до 13.07.2015р.

У судовому засіданні 13.07.2015р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав письмові пояснення та докази по справі (вх. №№ 27011, 27773), які судом долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні 13.07.2015р., проти позову заперечував, з підстав, викладених у доповненнях до відзиву на позов (вх. №№ 27802, 28057), які судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.07.2015р. сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

Рішенням Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.08.2014 року №195-р/к по справі № 3/02-138-14 (надалі - Рішення №195-р/к) визнано, що Публічне акціонерне товариство "Куп'янський молочноконсервний комбінат" за результатами діяльності в 2013 році та станом на серпень 2014 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку закупівлі молока для промислової переробки у населення в межах населених пунктів с. Колодязне, с. Гракове, с. Мечнікове, с. Токарівка, с. Вільшана, с. Першотравневе, с. Новоєгорівка, с. Западне, с. Гряниківка, с. Воробіївка, с. Тавільжанка, смт. Дворічна, с. Фігульовка, с. Петро-Іванівка, с. Митрофанівка, с. Кутьківка, Дворічанського району Харківської області, с. Анапольє, с. Гарбузове, с. Петропавлівка, с. Юрченкове, с. Білий колодязь, с. Лозове, с. Василівка, с. Захарівка, с. Іванівка Вовчанського району Харківської області, с. Богуславка, с. Загризове, с. Нова Кругляківка, с. Чернещина, с. Ізюмське, с. Піски-Радьківські, с. Макіївка, смт. Борова Борівського району Харківської області, с. Петропавлівка, с. Синьківка, с. Подоли, м. Куп'янськ, с. Моначинівка, с. Просянка, с. Гусинка, с. Кондрашівка, с. Велика Шапківка, с. Пісчане, с. Тарасівка, с. Кислівка, с. Іванівка, с. Ягідне, с. Орлянка Куп'янського району Харківської області, с. Калиново, с. Рогозяна, с. Савинці, с. Раковка, с. Залиман, с. Довгалівка, с. Веселе, с. Новоселівка, с. Українка, с. Слабунівка, с. Теплянка, с. Петрівське, с. Пазиївка, с. Вишневе, с. Борщівка, с. Бригадирівка, с. Жовтневе, с. Успенське, с. Асіївка, с. Шевелівка, с. Гусарівка, с. Червона Гусарівка, с. Яковенкове Балаклійського району Харківської області.

Також, Рішення №195-р/к визнано, що Публічне акціонерне товариство "Куп'янський молочноконсервний комбінат", знизивши закупівельні ціни на молоко для промислової переробки у населення, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку закупівлі молока для промислової переробки у населення в межах населених пунктів с. Колодязне, с. Тракове, с. Мечнікове, с. Токарівка, с. Вільшана, с. Першотравневе, с. Новоєгорівка, с. Западне, с. Гряниківка, с. Воробіївка, с. Тавільжанка, смт. Дворічна, с. Фігульовка, с. Петро-Іванівка, | с. Митрофанівка, с. Кутьківка Дворічанського району Харківської області, с. Петропавлівка, с. Синьківка, с. Подоли, м. Куп'янськ, с. Моначинівка, с. Просянка, с. Гусинка, с. Кондрашівка, с. Велика Шапківка, с. Пісчане, с. Тарасівка, с. Кислівка, с. Іванівка, с. Ягідне, с. Орлянка Куп'янського району Харківської області, с. Калиново, с. Рогозяна, с. Савинці, с. Раковка, с. Залиман, с. Довгалівка, с. Веселе, с. Новоселівка, с. Українка, с. Слабунівка, с. Теплянка, с. Петрівське Балаклійського району Харківської області, с. Чернещина, с. Ізюмське, с. Піски-Радьківські, с. Макіївка, смт. Борова Борівського району Харківської області, шляхом встановлення таких цін придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно зі статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 цього Закону, вирішено накласти на Публічне акціонерне товариство "Куп'янський молочноконсервний комбінат" штраф у розмірі 68000,00 грн. Також, рішенням №195- р/к зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Куп'янський молочноконсервний комбінат" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 резолютивної частини Рішення №195-р/к, шляхом встановлення економічно обґрунтованої ринкової вартості закупівлі молока для промислової переробки у населення, про що повідомити відділення у 1-місячний термін з дня отримання рішення по цій справі.

Позивач не погодився з зазначеним рішенням Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в зв'язку з чим, звернуся до господарського суду Харківської області з вимогою про визнання даного рішення недійсним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента або якщо він не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (ч. 2 ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Частиною першою ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживанням монопольним становищем, як то передбачено п. 1 частини другої цієї ж статті, визнається, зокрема, встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

У п. 2 ст. 50 цього ж Закону передбачено, що зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб'єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень віднесено до повноважень названого Комітету. За приписами частини четвертої цієї ж статті здійснення відповідних повноважень іншими органами державної влади не допускається.

У цьому проявляється особливий статус АМКУ, як державного органу, діяльність якого покликана забезпечити державний захист конкуренції у підприємницькій діяльності.

У п. 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15 зазначено, що у вирішенні спірних питань, пов'язаних з визначенням органами Антимонопольного комітету України монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на певних ринках товарів, господарським судам слід мати на увазі таке.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання включає застосування, як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища (п. 15.1 постанови № 15 від 26.12.2011).

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 № 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку (п. 15.5 постанови № 15 від 26.12.2011).

У пункті 15.4 цієї Постанови Пленум Вищого господарського суду України встановив, що установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання вклю чає застосування, як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Відповідно до п.11 ст.7 Закону України від 26.11.93р. № 3659-XII "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Порядок визначення монопольного становища суб'єктів господарювання на ринку регулюється Законом України "Про Антимонопольний комітет України", Законом України "Про захист економічної конкуренції" та Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 р. № 49-р (далі -Методика).

Ринок товару (товарний ринок) - сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція (ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Ринковою владою, у розумінні Методики, є здатність суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання) визначати чи суттєво впливати на умови обороту товару на ринку, не допускати, усувати, обмежувати конкуренцію, зокрема підвищувати ціну та підтримувати її понад рівень ціни, що існував би за умов значної конкуренції.

Ознаками ринкової влади, згідно з абзацом 2 п. 10.3 розділу 10 Методики, є:

- здатність суб'єкта (суб'єктів) господарювання, який (які) не є єдиним (єдиними) виробником (постачальником) відповідного товару (товарної групи), диктувати свої умови при продажу товару (товарної групи), укладенні договору про поставки, нав'язувати споживачу невигідні умови;

- здатність суб'єкта (суб'єктів) господарювання шляхом монополізації ринку постачання виробничих ресурсів обмежувати конкуренцію, витісняти з ринку інших підприємців, які виробляють відповідні товари (товарні групи) із застосуванням цих виробничих ресурсів, або створювати бар'єри вступу на ринок;

- здатність суб'єкта (суб'єктів) господарювання скорочувати або обмежувати випуск товарів (товарних груп) і постачання їх на ринок збуту з метою отримання однобічної користі при купівлі або продажу товарів (товарних груп), при укладанні договорів і угод про постачання товарів (товарних груп), а інші суб'єкти господарювання, які є його конкурентами, не здатні компенсувати утворений дефіцит товарів (товарних груп);

- здатність суб'єкта (суб'єктів) господарювання підвищувати ціни на товари (товарні групи) і підтримувати їх на рівні, що перевищує рівень, обумовлений конкуренцією на ринку.

Cкасовуючи Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 та рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2014 у справі № 922/4428/14, Вищий господарський суд України у Постанові від 08.04.2015р. по даній справі зазначив, що судами не було з'ясовано причини того, що ціни на закупівлю молока у населення були в середньому на 11,7 % вищими, ніж в тих населених пунктах, де відповідно до рішення № 195-р/к ПАТ "Куп'янський молочноконсервний комбінат" визнано таким, що займає монопольне (домінуюче) становище.

При цьому, саме орган Антимонопольного комітету України має довести безпідставність посилання заінтересованої особи на інші чинники, що можуть позначатися на поведінці суб'єкта господарювання (зокрема, на специфіку відповідного товарного ринку; тривалість та вартість зберігання товару; час та вартість доставки; витрати на реалізацію товару тощо).

З приводу зазначеного, дослідженням матеріалів справи, судом встановлено, що, причини того, що ціни на закупівлю молока в одних населених пунктах були вищими, ніж в інших населених пунктах, полягають у тому, що є різними витрати на доставку молока, на що головний вплив має загальний пробіг за маршрутом.

Так, ціни на закупівлю молока у населення розраховувалися економістами підприємства позивача, з урахуванням витрат на доставку молока по кожному окремому маршруту.

При розрахунку ціни молока на кожному маршруті позивач враховувались такі показники:

- обсяг цистерни;

- експлуатаційні витрати;

- середній обсяг доставки за 1 рейс;

- загальний пробіг за маршрутом;

- коефіцієнт завантаження транспорту;

- витрати на доставку;

- витрати на доставку 1 тони.

Розрахунок витрати на доставку молока на маршруті проводився на основі даних хронометражу обстеження довжини маршруту та вартості експлуатаційних витрат автомобіля та підтверджуються наступними документами:

- Структура експлуатаційних витрат на 1 км пробігу автомобіля;

- Акт тарування цистерн;

- Відомості про обсяги доставленої сировини за липень 2013р.;

- Хронометраж обстеження довжини маршруту.

Відповідно до наданих позивачем до господарського суду поясненнях, витрати на доставку молока у липні 2013 р. на маршруті агента-приймальника Смаглюк В.М. по населених пунктах Куп'янського району були найнижчими та складали 298,00 грн. (розрахунок вказаної суми проведений на основі даних хронометражу обстеження довжини маршруту та вартості експлуатаційних витрат автомобіля), а тому ціни на закупівлю молока в населених пунктах по цьому маршруту у липні 2013 році були вищими, ніж в інших населених пунктах.

При розрахунку цін позивачем було враховано, що у липні 2013 році агент-приймальник Смаглюк В.М. збирала молоко на маршруті по населених пунктах Куп'янського району на автомо білі ГАЗ-5312, з обсягом цистерни 3,7т., експлуатаційні витрати якого на 1 км. пробігу в липні 2013р. складали, згідно розрахунку 3,50 грн., середній обсяг доставки за 1 рейс у липні 2013 на даному маршруті, згідно з даними бухгалтерського обліку склали 0,661 т., загальний пробіг за маршрутом 85 км.

Тому коефіцієнт завантаження транспорту складав 18%, та розраховувався наступним чином: 0,661т/3,7т.*100%= 18%;

витрати на доставку складали: 85км х 3,50 грн. = 298,00 грн.

витрати на доставку 1 тони складали: 298,00 грн. х 0,661 т = 450 грн., тому ціна молока складала 2270 грн., а ціна 1 тони молока, з урахуванням доставки складала: 2270грн. + 450грн. = 2720 грн.

Витрати на доставку молока у липні 2013 р. на маршруті агента-приймальника Стеганцевої О.М. по населених пунктах Дворічанського району були вище та склали 483 грн., а тому ціни на закупівлю молока в населених пунктах по цьому маршруту у липні 2013 році були нижчими, ніж в Куп'янському районі на маршруті агента-приймальника Смаглюк В.М.

При розрахунку цін позивачем було враховано, що у липні 2013 році агент-приймальник Стеганцева О.М. збирала молоко на маршруті по населених пунктах Дворічанського району на авто мобілі ГАЗ-5312 з обсягом цистерни 3,7т., експлуатаційні витрати якого на 1 км. пробігу в липні 2013р. складали, згідно розрахунку 3,50 грн., середній обсяг доставки за 1 рейс у липні 2013 на даному маршруті, згідно з даними бухгалтерського обліку склав 0,828 т, загальний пробіг за маршру том 138 км.

Тому коефіцієнт завантаження транспорту складав: 0,828т/3,7т х 100% = 23%,

витрати на доставку складали: 138км*3,50грн. = 483грн.

витрати на доставку 1 тони складали: 483 грн. / 0,828 т. = 583 грн., тому ціна молока складала 2170 грн., а ціна 1 тони молока, з урахуванням доставки, складала: 2170грн.+583грн. = 2753 грн.

Витрати на доставку молока у липні 2013 р. на маршруті агента-приймальника Дані О.В. по населених пунктах Куп'янського району були вище та склали 613 грн., а тому ціни на закупівлю молока в населених пунктах по цьому маршруту у липні 2013 році були нижчими, ніж в Куп'янському районі на маршруті агента-приймальника Смаглюк В.М.

При розрахунку цін позивачем було враховано, що у липні 2013 році агент-приймальник Дані О.В. збирала молоко на маршруті по населених пунктах Куп'янського району на автомобілі ГАЗ-5312 з обсягом цистерни 3,9 т., експлуатаційні витрати якого на 1 км. пробігу в липні 2013р. скла дали, згідно розрахунку 3,50 грн., середній обсяг доставки за 1 рейс у липні 2013 на даному марш руті згідно з даними бухгалтерського обліку склав 0,692 т, загальний пробіг за маршрутом 175км.

Тому коефіцієнт завантаження транспорту складав: 0,692т / 3,9т х 100%= 18%

витрати на доставку складали: 175км*3,50грн. = 613грн.

витрати на доставку 1 тони складали: 613 грн./0,692т. = 885 грн., тому ціна молока складала 2170 грн., а ціна 1 тони молока, з урахуванням доставки, складала: 2170грн.+885грн. = 3055 грн.

Витрати на доставку молока у липні 2013 р. на маршруті агента-приймальника Мельникової Л.В. по населених пунктах Борівського та Ізюмського районів були вище та склали 908 грн., а тому ціни на закупівлю молока в населених пунктах по цьому маршруту у липні 2013 році були ни жчими, ніж в Куп'янському районі на маршруті агента-приймальника Смаглюк В.М.

При розрахунку цін позивачем було враховано, що у липні 2013 році агент-приймальник Ме льникова Л.В. збирала молоко на маршруті по населених пунктах Борівського та Ізюмського ра йонів на автомобілі ГАЗ-5312 з обсягом цистерни 3,9 т., експлуатаційні витрати якого на 1 км. пробігу в липні 2013р. складали, згідно розрахунку 3,50 грн., середній обсяг доставки за 1 рейс у .липні 2013 на даному маршруті згідно з даними бухгалтерського обліку склав 0,853 т, загальний пробіг за маршрутом 261км.

Тому коефіцієнт завантаження транспорту складав:0,853т/3,8т х 100% = 22%;

витрати на доставку складали:261км х 3,50 грн. = 908грн.

витрати на доставку 1 тони складали:908 грн./0,853т. = 1065 грн., тому ціна молока складала 2170 грн., а ціна 1 тони молока, з урахуванням доставки, складала: 2170грн.+1065грн. = 3235 грн.

Витрати на доставку молока у травні 2014 р. на маршруті агента-приймальника Смаглюк В.М. по населених пунктах Куп'янського району були найнижчими та склали 338 грн., а тому ціни на закупівлю молока в населених пунктах по цьому маршруту у травні 2014 році були вищими, ніж в інших населених пунктах.

При розрахунку цін позивачем було враховано, що у травні 2014 році агент-приймальник Гожа М.М. збирав молоко на маршруті по населених пунктах Куп'янського району на автомобілі ГАЗ-5312 з обсягом цистерни 3,7 т., експлуатаційні витрати якого на 1 км. пробігу в травні 2014р. складали згідно розрахунку 3,98 грн., середній обсяг доставки за 1 рейс у травні 2014 на даному маршруті згідно з даними бухгалтерського обліку склав 0,792 т, загальний пробіг за маршрутом 85км.

Тому коефіцієнт завантаження транспорту складав: 0,792т/3,7т*100% = 21%;

витрати на доставку складали:85км х 3,98грн. = 338грн.

витрати на доставку 1 тони складали: 338грн. / 0,792т. = 427 грн., тому ціна молока складала 2370 грн., а ціна 1 тони молока, з урахуванням доставки, складала: 2370грн. + 427грн. = 2797 грн.

Витрати на доставку молока у травні 2014 р. на маршруті агента-приймальника Ульянченко Є.В. по населених пунктах Дворічанського району склали 521 грн., а тому ціни на закупівлю мо лока в населених пунктах по цьому маршруту у травні 2014 році були нижчими, ніж в Куп'янському районі.

При розрахунку цін позивачем було враховано, що у травні 2014 році агент-приймальник Ульянченко Є.В. збирав молоко на маршруті по населених пунктах Дворічанського району на ав томобілі ГАЗ-5312 з обсягом цистерни 3,7т., експлуатаційні витрати якого на 1 км. пробігу в тра вні 2014р. складали згідно розрахунку 3,98 грн., середній обсяг доставки за 1 рейс у травні 2014 на даному маршруті згідно з даними бухгалтерського обліку склав 0,572 т, загальний пробіг за маршрутом 131км.

Тому коефіцієнт завантаження транспорту складав:0,572т / 3,7т х 100% = 16%,

витрати на доставку складали:131км * 3,98грн. = 521грн.,

витрати на доставку 1 тони складали:521грн. /0,572т. = 912 грн., тому ціна молока складала 2270 грн., а ціна 1 тони молока з урахуванням доставки складала: 2270грн.+912грн. = 3182 грн.

Витрати на доставку молока у травні 2014 р. на маршруті агента-приймальника Стеганцевої О.М по населених пунктах Дворічанського району склали 637грн., а тому ціни на закупівлю моло ка в населених пунктах по цьому маршруту у травні 2014 році були нижчими, ніж в Куп'янському районі.

При розрахунку цін позивачем було враховано, що у травні 2014 році агент-приймальник Стеганцева О.М. збирала молоко на маршруті по населених пунктах Дворічанського району на автомобілі ГАЗ-5312 з обсягом цистерни 3,7 т., експлуатаційні витрати якого на 1 км. пробігу в травні 2014р. складали згідно розрахунку 3,98 грн., середній обсяг доставки за 1 рейс у травні 2014 на даному маршруті згідно з даними бухгалтерського обліку склав 0,671 т, загальний пробіг за маршрутом 160км.

Тому коефіцієнт завантаження транспорту складав: 0,671т/3,8т*100% = 18%;

витрати на доставку складали: 160км * 3,98грн. 637грн.,

витрати на доставку 1 тони складали:637грн./0,671т. = 949 грн., тому ціна молока складала 2270 грн., а ціна 1 тони молока з урахуванням доставки складала: 2270грн.+949грн. = 3219 грн.

Витрати на доставку молока у травні 2014 р. на маршруті агента-приймальника Коваленко B.C. по населених пунктах Боровського району склали 1091грн., а тому ціни на закупівлю молока в населених пунктах по цьому маршруту у травні 2014 році були нижчими, ніж в Куп'янському районі.

При розрахунку цін позивачем було враховано, що у травні 2014 році агент-приймальник Ко валенко B.C. збирала молоко на маршруті по населених пунктах Борівського району на автомобілі ГАЗ-5312 з обсягом цистерни 3,7 т., експлуатаційні витрати якого на 1 км. пробігу в травні 2014р. складали згідно розрахунку 3,98 грн., середній обсяг доставки за 1 рейс у травні 2014 на даному маршруті згідно з даними бухгалтерського обліку склав 0,538 т, загальний пробіг за маршрутом 274км.

Тому коефіцієнт завантаження транспорту складав: 0,538т/3,7т* 100%= 15%,

витрати на доставку складали: 274км * 3,98грн. = 1091грн.,

витрати на доставку 1 тони складали: 1091грн. / 0,538т. = 2027 грн., тому ціна молока складала 2270 грн., а ціна 1 тони молока з урахуванням доставки складала: 2270грн.+2027грн. = 4297 грн.

Витрати на доставку молока у травні 2014 р. на маршруті агента-приймальника Мельникової Л.В. по населених пунктах Борівського району склали 1166 грн., а тому ціни на закупівлю молока в населених пунктах по цьому маршруту у травні 2014 році були нижчими, ніж в Куп'янському районі.

При розрахунку цін позивачем було враховано, що у травні 2014 році агент-приймальник Мельникова Л.В. збирала молоко на маршруті по населених пунктах Борівського району на авто мобілі ГАЗ-5312 з обсягом цистерни 3,9 т., експлуатаційні витрати якого на 1 км. пробігу в травні 2014р. складали згідно розрахунку 3,98 грн., середній обсяг доставки за 1 рейс у травні 2014 на да ному маршруті згідно з даними бухгалтерського обліку склав 0,660 т, загальний пробіг за марш рутом 293 км.

Тому коефіцієнт завантаження транспорту складав:0,660т/3,9т* 100% = 17%;

витрати на доставку складали:1166грн. (293км*3,98грн),

витрати на доставку 1 тони складали:1166грн. / 0,660т. = 1767 грн., тому ціна молока складала 2270 грн., а ціна 1 тони молока з урахуванням доставки складала: 2270грн. + 1767грн. = 4037 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач формував ціну на закупівлю молока в різних маршрутах, виходячи з витрати на доставку молока по конкретному маршруту.

За даними Департаменту агропромислового розвитку Харківської обласної державної адміні страції (лист від 23.09.2014 року №11-20/02/2121) закупівельні ціни на молоко, вироблене в госпо дарствах населення, відповідають рівню закупівельних цін, встановлених ПАТ "Куп'янський МКК".

Окрім цього, суд зазначає, що Пленум Вищого господарського суду України у пункті 15.5 Постанови від 26.12.2011 за №15 встановив, що суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних право вих норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів гос подарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 №49-р.

У пункті 15.4 цієї Постанови Пленум Вищого господарського суду України встановив, що становлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання вклю чає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встанов ленням об'єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (доміну ючого) становища.

Вищий господарський суд України у постанові від 17 листопада 2009 р. № 5/5/09 зазначив, що для правильного застосування у спірних правовідносинах наведених норм, а відтак і для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення - важливе значення мають, зокрема, часові та територіальні межі ринку, на якому підприємство здійснює господарювання та на якому, за висновками відділення АМК, підприємство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки вказане безпосередньо впливає на висновок щодо наявно сті або відсутності підстав для визнання рішення відділення АМК недійсним в розумінні на веденого припису частини першої статті 59 Закону.

Згідно п. 5.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп) здійснюється із переліку товарів, які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи), за показниками взаємозамінності

Відповідно до п. 6.1 Методики територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним.

Виходячи з підпункту 10.1.6 пункту 10.1 розділу 10 Методики установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання у випадку, коли визначається монопольне (домінуюче) становище кількох суб'єктів, включає встановлення ознак того, що:

- між зазначеними суб'єктами господарювання немає конкуренції або є незначна конкуренція;

- зазначені суб'єкти господарювання разом узяті не зазнають значної конкуренції або не мають жодного конкурента.

Відповідно до п. 10.3 розділу 10 Методики суб'єкт (суб'єкти) господарювання не зазнає(ють) значної конкуренції, якщо завдяки своїй ринковій владі має (мають) здатність не допускати, усувати чи обмежувати конкуренцію, зокрема обмежувати конкурентоспроможність інших суб'єктів господарювання, чи ущемляти інтереси інших суб'єктів господарювання чи споживачів.

Так, Вищий господарський суд України у Постанові від 08.04.2015р., зазначив, що відділення АМК в оскаржуваному рішенні, визначило територіальні межі ринку з порушенням приписів Методики, а саме: не було враховано, що територіальні межі ринку визначаються з урахуванням того, що саме споживачеві товару неможливо або невигідно придбавати товар за межами установленої мініма льної території.

Відповідно до підпункту б. 1 пункту б Методики територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої, з точки зору споживача, придбання товарів (товарної групи), що на лежать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним.

Виходячи з цього, межами ринку є Харківська, Донецька та Луганська області, оскіль ки, з точки зору позивача, за межами цієї території придбання молока є недоцільним для позивача

Як свідчать матеріали справи та не заперечувалось сторонами, позивач надавав відповідачеві документи та пояснення, з яких вбачається, що він закуповував молоко, крім зазначених 5 районів, також у Великобурлуцькому та Шевченківсь кому районах Харківської області, а також у Донецькій та Луганській областях, що не було відображено відповідачем у оскарженому рішенні.

У рішенні відповідача зазначено, що територіальні межі ринку визначено в межах тери торії лише 76 населених пунктів 5 районів Харківської області, тобто визначено територіальні межі, з точки зору виробників товару, а не споживачів товару, як того вимагає Мето дика.

Споживач - юридична чи фізична особа, яка здійснює діяльність з придбання товарів на ві дповідному товарному (товарних) ринку (ринках).

Тобто, споживачем є саме позивач.

Таким чином, відповідач визначив територіальні межі ринку з порушенням приписів Ме тодики.

Відповідач не підтвердив, на підставі яких доказів він дійшов висновку щодо економіч ної недоцільності отримання молокопереробними підприємствами аналогічного товару за межами зазначених у рішенні 76 населених пунктів 5 районів Харківської області (у тому числі у Великобурлуцькому та Шевченківському районах Харківської області, а також у Донецькій та Луганській областях, де позивач фактично закуповував молоко).

З системного аналізу Методики вбачається, що, якщо не встановлена частка позивача на ринку, то неможливо стверджувати про те, що він займає монопольне (доміную че) становище на ринку закупівлі молока.

Суд зазначає, що у спірному рішенні відповідача не наведений аналіз обсягу заготівлі молока згаданими у цьому рішенні підприємствами, у зв'язку з чим висновок про те, що позивач за результатами діяльності і на час перевірки займає монопольне (домінуюче) становище на ринку молока - є безпідставним.

Позивач надав відповідачеві докази існування значної конкуренції на ринку молока, що підтверджувалося розрахунком питомої ваги закупленого позивачем протягом 2013 року, який позивач зробив на підставі офіційних статистичних даних.

Так, відповідно до цього розрахунку, відсоток закупленого позивачем молока дуже незначний і він не перевищив, а в більшості випадків навіть не наблизився до показника 10%, що свідчить про відсутність факту домінування позивача на ринку закупівлі молока.

Підставою для включення суб'єкта господарювання до переліку підприємств, які займають монопольне становище на ринку, мають бути фактичні відомості, отримані в процесі вивчення ринку молока для промислової переробки в географічних межах певних районів.

Відповідно до Методики, органи АМКУ для отримання інформації про стан ринку використовують офіційні відомості.

Натомість, такі відомості не були досліджені та використані відповідачем.

З аналізу ринку закупівлі молока, здійсненого позивачем, зокрема, згідно зі статистичними даними, які містяться в експрес-випусках Головного управління статистики в Харківській області та листах від відділів статистики Куп'янського, Борівського, Балаклійського, Дворічанського районів в Куп'янському районі, станом на 31.12.2013 року, вбачається, що чисельність корів у господарствах становила 2131гол., Борівському - 1473гол., Балакліївському - 1943гол., Вовчанському - 2900гол., Дворічанському - 1806гол., Шевченківському - 2272 гол.

Згідно зі статистичними даними, які містяться в експрес-випусках Головного управління статистики в Харківській області про чисельність корів та виробництво молока господарствами було розраховано середній щомісячний розмір надоїв на 1 корову в Харківській області (кількість молока/кількість корів).

Виходячи з цього, було розраховано кількість виробленого молока по районах області.

Так, наприклад, в Куп'янському районі, станом на червень 2013року, кількість корів у господарствах становила 2138 голів, надой на 1 корову по області в цей період становив -542 кг в місяць, таким чином, виробництво молока в Куп'янському районі в червні 2013 року становило:2138 * 0,542т. = 1158,8 тон,

Згідно з даними бухгалтерського обліку підприємством позивача в червні 2013 року було закуплено в Куп'янському районі 57,7 тон молока, що становить: 57,7/ 1158,8 * 100= 5% від загального обсягу виробленого молока.

Аналогічно розраховані частки у закупівлі молока за підсумками 2013 року у розрізі районів.

Так, відповідно до порівняльної таблиці розрахунку часток позивача у закупівлі молока за підсумками 2013р. у розрізі районів має наступний вид:

Вовчанський район - частка позивача на ринку, розрахована на підставі офіційної статистичної інформації, складає - 2%;

Дворічанський район - 6%;

Балаклійський район - 7%;

Купянський район - 5%;

Борівський район - 2%.

Суд зазначає, дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідачем, під час винесення оскаржуваного рішення, було порушено приписи Методики, оскільки не складено перелік основних покупців молока, не визначено обсяг товару, що обертається на ринках, не розраховано частки всіх суб'єктів госпо дарювання на ринках, не визначено потенційних конкурентів ПАТ "Куп'янський МКК" на ринках закупівлі молока, не визначено бар'єри вступу на ринки.

Відповідно до п. 2.1.1, п. 3.1. Методики, визначення монопольного (домінуючого) стано вища суб'єктів господарювання включає в себе встановлення переліку суб'єктів господарювання.

Пунктом 2.1.9 Методики встановлено, що визначення монопольного (домінуючого) становища су б'єктів господарювання включає в себе складання переліку продавців, покупців товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати, придбавати той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку.

За даними моніторингу ринку молока та молочних продуктів України, проведеного спілкою молочних підприємств України, на підставі даних Держкомстату України, кількість лише зві туючих юридичних осіб, які здійснювали закупівлю молока по Харківській області, склала 18, і вона не включає фізичних осіб-підприємців.

Дослідженням матеріалів справи, судом встановлено, що, виходячи із даних Департаменту агропромислового розвитку Харківської обласної держав ної адміністрації та закладів ветеринарної медицини, відповідачем при венесенні спірного рішення не були враховані наступні су б'єкти господарювання, які здійснюють діяльність з придбання молока:

Дворічанський район - ПП "Дугінов", 00 "Мало-Роганський".

Балаклійський район - TOB "Молочний дім", СВК "Молоко Країна", ПАТ "Нововодолазький молокозавод", ПАТ "Лозівський молокозавод", TOB "С-Транс", ПАТ "Великобурлуцький сироробний завод"

Куп'янський район - МПП "Гетьманівський", СВК "Балмолоко екстра", СВК "Молоко-Країна",

Борівський район - ЗАТ "Пирятинський сирзавод", фізична особа-підприємець Стрілець В.І., фізична особа-підприємець Голованнік М.В., СТОВ "Добробут плюс", СФГ "Моноліт", СВК а/ф "Солоненське".

Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011р. №15 встановив, що вирішуючи питання про наявність або відсутність у діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем, господарському суду необхідно з'ясовувати, яким саме чином такі дії призвели чи могли призвести до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання і в чому конкретно полягають чи могли полягати відповідні негативні наслідки.

Судом встановлено, що відповідачем не з'ясовано та не відображено в спірному рішенні кваліфікуючої ознаки ч. 1 та ч. 2 ст. 13 Закону "Про захист економічної конкуренції" - негативного впливу дій позивача на конкуренцію або ущемлення інтересів суб'єктів господарювання.

В спірному рішенні відповідачем не наведено доказів отримання письмових скарг від населення щодо низьких закупівельних цін на молоко та інших проблем, що виникають в процесі закупівлі молока.

Відповідач безпідставно посилається на пункт 4.7 "Рекомендацій щодо виробництва і реалізації молока від корів, які утримуються у господарствах населення, відповідно до вимог ДСТУ 3662-97", який лише встановлює, що закупівельні ціни на молоко залежать від його ґатунку, вмісту жиру та білка, та з посиланням на базисні норми їх вмісту залежно від рівня закупівельної ціни регламентує порядок розрахунку закупівельної ціни на молоко в залежності від його ґатунку.

З огляду на те, що формування закупівельної ціни на молоко від приватних господарств відбувається на договірних засадах з урахуванням попиту, пропозиції та кон'юнктури ринку, приписами ч. 2 ст. 189, ч, 1ст. 190, ст, 192 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціні, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні або граничні відхилення від державних фіксованих цін; вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих. на які встановлено державні ціни.

При цьому, законодавство України не встановлює державних цін на молоко.

Зі спірного рішення не вбачається того, що ціни на молоко, яке купувалося позивачем, є зловживанням ним монопольним (домінуючим) становищем.

Так, суд вважає недоведеними твердження відповідача про те, що дії позивача по встановленню різних закупівельних цін на молоко для мешканців однієї області є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку молока шляхом застосування різних цін із продавцями.

Враховуючи обставини справи та надані докази, суд вважає, що відповідачем не були враховані певні фактори, які зумовили встановлення позивачем відповідних цін у населених пунктах, що безпосередньо і є об'єктивно виправданими причинами.

Встановлення різних закупівельних цін на молоко в межах одного району, області не можна вважати порушенням Закону "Про захист економічної конкуренції", оскільки встановлюючи однакові ціни, наступають певні негативні наслідки для підприємства.

Таким чином, відповідачем, під час винесення спірного рішення, не враховано усіх особливостей кон'єктури ринку збуту молочної продукції, усіх обставин справи в їх сукупності.

В умовах конкуренції на ринку товарів встановлюється рівноважна ціна, яка прямо залежить від фактично існуючих попиту та пропозиції. Збільшення попиту збільшує ціну пропозиції. З економічної точки зору ринок потребує вільного ціноутворення, надмірне втручання держави пригнічує стимули до бізнесу, інвестицій та інновацій, що унеможливлює визначення ціни на ринку в певній абсолютній величині та в кінцевому результаті пригнічує ринок товарів та негативно впливає на конкуренцію.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті спірного рішення відповідачем не було дотримано вимоги ст.ст. 1, 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", вимоги Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку.

За приписами ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Отже, ретельно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд зазначає про наявність підстав для визнання спірного рішення недійсним, у зв'язку з чим позов Публічного акціонерного товариства "Куп'янський молочноконсервний комбінат" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 195-р/к від 28.08.2014р.

Повне рішення складено 20.07.2015 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4428/14