ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2015 р.Справа № 922/3284/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Наш дім-2011", м. Харків
про стягнення 2479,70 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Антипова С.Л.

відповідача - Заєць А.М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року АК "Харківобленерго" (позивач) звернулось до господарського суду з позовом до ОСВББ "Наш дім-2011" (відповідач) в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за електричну енергію у розмірі 5947,35 грн., суму 3% річних у розмірі 8,83 грн., пеню у розмірі 174,36 грн. та 381,31 грн. інфляційних. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору про постачання електричної енергії №4-2190С, укладеного між сторонами 15.09.2010 року. Витрати по оплаті судового збору позивач просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 08.06.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд був призначений на 22.06.2015 року об 11:40 год. 22.06.2015 року розгляд справи був відкладений до 15.07.2015 року до 10:00 год.

15.07.2015 року представник позивача надав суду заяву, в якій вказує на те, що відповідачем 18.06.2015 року платіжним дорученням № 354 частково сплачена заборгованість за електричну енергії та ПДВ у розмірі - 2000,00 грн., та 26.06.2015 року платіжним дорученням № 355 у сумі 432,15 грн. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, код 00131954, суму заборгованості за електричну енергію в розмірі 1915,20 грн. (де 1596 грн. - тарифна складова та 319,20 грн. - ПДВ 20 %); на п/р 5 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, код 00131954 - суму трьох відсотків річних - 8,83 грн., пеню в розмірі - 174,36 грн., індекс інфляції - 381,31 грн.

Як роз'яснено у п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Дослідивши надану заяву та матеріали справи, суд розцінює подану позивачем заяву, як заяву про зменшення розміру позовних вимог та враховуючи те, що відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, приймає надану заяву до провадження та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення", результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

В судовому засіданні 15.07.2015 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, наданому до суду 25.06.2015 року. Зокрема, посилався на те, що сума нарахувань за квітень 2015 року включена позивачем до вимог необґрунтовано, оскільки з 26.03.2015 року прилади загального користування позивачем були відключені, а заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено фактичними даними, 15.09.2010 року між сторонами був укладений договір про постачання електричної енергії №4-219ОС.

Відповідно до розділу 1 договору постачальник (позивач) продає електричну енергію споживачу (відповідач) для забезпечення потреб електроустановок споживача дозволеної потужністю, зазначеної у додатку № 3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 9.4 договору, він набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2010 року. Крім того, умовами даного пункту передбачено, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік.

Даний договір, відповідно до п. 9.4, пролонгований на 2015 рік.

Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору, відповідно до додатку 1 "Договірні величини споживання" та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Пунктом 2.2.1 Договору передбачений обов'язок відповідача виконувати його умови, а пунктом 2.3.3 обов'язок щодо своєчасної оплати позивачу вартості електричної енергії та інших нарахувань згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до додатку № 2 до спірного договору, розрахунковий період встановлено споживачу з 25 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Згідно з п. 5 додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Відповідно до п. 5 додатка 2 до договору споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділенні відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі вказаного договору, позивач здійснював постачання електричної енергії відповідачу, але останній неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо оплати отриманої електричної енергії, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за квітень 2015 року в розмірі 1915,20 грн. (1596,00 грн. тарифна складова та 319,20 грн. - ПДВ 20%).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Отже, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання щодо оплати поставленої електричної енергії за квітень 2015 року в розмірі 1915,20 грн. (1596,00 грн. тарифна складова та 319,20 грн. - ПДВ 20%).

Крім цього, позивачем до стягнення заявлено 174,36 грн. пені за березень 2015 року, 8,83 грн. 3% річних за квітень 2015 року та 381,31 грн. інфляційних втрат за квітень 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд виходив з наступного.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У п. 4.2.1 договору сторони погодили, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 174,36 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу три відсотки річних в сумі 8,83 грн. за квітень 2015 року та збитки від інфляції в розмірі 381,31 грн. за квітень 2015 року.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 8,83 грн. та інфляційних втрат в розмірі 381,31 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 173, 174, 179, 275 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 601, 629 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Об'єднання співвласників Багатоквартирного будинку "Наш дім-2011" (м. Харків, пр. Гагаріна, 181, , п/р ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ):

- на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, код 00131954, суму заборгованості за електричну енергію в розмірі 1915,20 грн. (де 1596,00 грн. - тарифна складова та 319,20 грн. - ПДВ 20 %);

- на п/р 5 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», м. Київ, МФО 380805, код 00131954 - суму трьох відсотків річних - 8,83 грн., пеню в розмірі - 174,36 грн., індекс інфляції - 381,31 грн. та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.07.2015 р.

Суддя О.В. Погорелова