РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2015Справа №910/10431/15

За позовомФізичної особи-підприємця Ковальчука Григорія Васильовича
доТовариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариства з додатковою відповідальністю «Глобус»
пропро стягнення 62469 грн. 82 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Ковальчук Г.В. - паспорт;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Ковальчука Григорія Васильовича з вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення 62469 грн. 82 коп., з яких 35234 грн. 00 коп. основного боргу, 12927 грн. 19 коп. пені, 2137 грн. 61 коп. 3% річних та 12171 грн. 02 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору-доручення на посередницькі послуги Старшого аварійного комісара від 2009 року та Договору-доручення на посередницькі послуги Старшого аварійного комісара від 01.07.2011, не у повному обсязі здійснив оплату за виконані позивачем за дорученням відповідача роботи, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 35234 грн. 00 коп. Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 12927 грн. 19 коп. пені за порушення грошового зобов'язання за період з 01.03.2011 по 01.03.2015, 3% річних у розмірі 2137 грн. 61 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12171 грн. 02 коп. за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.03.2011 по 01.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 порушено провадження у справі № 910/10431/15 та розгляд справи призначено на 25.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2015, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 12.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 06.07.2015.

02.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що позивач діяв без окремого завдання страховика, без письмової санкції страховика та не погоджував свої дії з керівником структурного підрозділу страховика, як це передбачено положеннями Договору, з огляду на що відповідач вправі відмовити в оплаті за виконані позивачем роботи. При цьому, відповідач зазначив, що Додаток № 4 до договорів «Тарифи на послуги САК» не був підписаний сторонами, з огляду на що здійснений позивачем розрахунок за виконані роботи на підставі Додатку № 4 до договорів є безпідставним. Крім того, відповідач зауважив, що надані позивачем копії рахунків-фактур та актів здачі-прийняття наданих послуг не містять посилання на укладені між сторонами договори, а в актах відсутнє посилання на відповідні завдання відповідача.

У судовому засіданні 06.07.2015 представник відповідача подав письмові пояснення по справі, в яких, зокрема, зазначив, що у нього відсутні докази оплати за укладеними між сторонами договорами, оскільки оплата здійснювалась на підставі рахунків без зазначення реквізитів договору.

У судовому засіданні 06.07.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 10.07.2015.

У судовому засіданні 10.07.2015 позивач подав письмові заперечення на відзив, в яких, зокрема, зазначив, що аварійний комісар виконує свої дії після отримання завдання у телефонному режимі, а отримання письмового доручення по кожній справі не передбачено, зокрема, Бізнес-процесом розстеження та врегулювання страхового випадку.

У судовому засіданні 10.07.2015 позивач надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 10.07.2015 не з'явився, про причини неявки не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 10.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» (страховик) та Фізичною особою-підприємцем Ковальчуком Григорієм Васильовичем (страховий аварійний комісар - САК) укладено Договір-доручення на посередницькі послуги Старшого аварійного комісара від 2009 року (Договір 1), предметом якого є унормування стосунків сторін з метою забезпечення страховика якісним первинним (попереднім, безпосередньо - після отримання повідомлення про подію з ознаками страхового випадку) розстеженням та врегулюванням страхових випадків у регіоні відповідальності САК за договорами (полісами) страхування, укладеними страховиком, або з іншими письмовими окремими дорученнями страховика.

Відповідно до п. 7.1 Договору 1, договір-доручення набирає чинності з дати його укладення і діє на строк до кінця календарного року.

Відповідно до п. 7.2 Договору 1, якщо сторони не подадуть письмової заяви про припинення дії Договору за 10 календарних днів до закінчення його строку - дія Договору автоматично продовжується на один календарний рік, і так у подальшому на кожний календарний рік.

Як зазначив позивач у позові, та це не заперечувалось відповідачем, вказаний Договір 1, зважаючи на відсутність письмових заяв сторін про припинення його дії, діяв до моменту укладення між сторонами Договору-доручення на посередницькі послуги Старшого аварійного комісара від 01.07.2011.

Так, 01.07.2011 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» (страховик) та Фізичною особою-підприємцем Ковальчуком Григорієм Васильовичем (страховий аварійний комісар - САК) укладено Договір-доручення на посередницькі послуги Старшого аварійного комісара (Договір 2), предметом якого є унормування стосунків сторін з метою забезпечення страховика якісним первинним (попереднім, безпосередньо - після отримання повідомлення про подію з ознаками страхового випадку) розстеженням та врегулюванням страхових випадків у регіоні відповідальності САК за договорами (полісами) страхування, укладеними страховиком, або з іншими письмовими окремими дорученнями страховика.

Відповідно до п. 1.2 Договору 1 та Договору 2 (надалі - Договорів), САК здійснює діяльність від імені, в інтересах, під контролем страховика в межах регіону відповідальності САК, відповідно до вимог чинного законодавства України, Інструкцій, Бізнес-процесів, Процедур та Технологій страховика, а також інших внутрішній нормативних актів страховика.

Відповідно до п. 1.3 Договорів, перелік юридичних дій, на вчинення яких уповноважується САК, визначається у Довіреності, що видається САК на підставі цього Договору. Строк дії Довіреності не може перевищувати строку дії Договору.

Згідно з п. 2.4.5 Договорів, страховик зобов'язаний сплачувати САК винагороду після отримання, перевірки на відповідність Звіту САК про виконану роботу вимогам страховика до результатів роботи САК.

Відповідно до цього Договору-доручення та чинного законодавства України, САК надає фінансові звіти (Додатки 10-12) та одержує винагороду у відповідності до узгоджених сторонами тарифів на послуги САК та фіксованих ставок винагороди АК (Додаток 4) за виключенням окремих випадків узгодження сторонами (п. 3.1 Договорів).

Згідно з п. 3.3 Договорів, у випадку порушення САК Бізнес процесу Системи «Глобус - врегулювання» та / або обов'язків, викладених у цьому Договорі, страховик вправі відмовити САК в оплаті його послуг (виконаної роботи).

Відповідно до п. 7.1 Договору 2, договір-доручення набирає чинності з дати його укладення і діє на строк до кінця календарного року.

Відповідно до п. 7.2 Договору 2, якщо сторони не подадуть письмової заяви про припинення дії Договору за 10 календарних днів до закінчення його строку - дія Договору автоматично продовжується на один календарний рік, і так у подальшому на кожний календарний рік.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договорів, суд дійшов висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами доручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з ч. 1 ст. 1002 Цивільного кодексу України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1004 Цивільного кодексу України, повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що на підставі Договору 1 він у повному обсязі виконав роботи, однак деякі виставлені позивачем рахунки залишились відповідачем несплаченими, а саме: рахунок-фактура № 068/11 від 01.03.2011 (за роботи, виконані у лютому 2011 році) на суму 2178 грн. 00 коп., рахунок-фактура № 138/11 від 04.05.2011 (за роботи, виконані у квітні 2011 році) на суму 1545 грн. 00 коп. та рахунок-фактура № 176/11 від 30.05.2011 (за роботи, виконані у травні 2011 році) на суму 1971 грн. 00 коп., що разом становить 5694 грн. 00 коп. (належним чином засвідчені копії рахунків-фактур долучені позивачем до позовної заяви).

Крім того, разом із вказаними рахунками позивачем були надані суду копії відповідних актів здачі-прийняття наданих послуг та звітів по результатами роботи САК (складені в односторонньому порядку позивачем).

Крім того, як стверджує позивач, він також належним чином виконав свої зобов'язання за Договором 2 та виставив відповідачу відповідні рахунку на оплату, а саме: рахунок-фактуру № 112/13 від 01.04.2013 (за роботи, виконані у березні 2013 році) на суму 5910 грн. 00 коп., рахунок-фактуру № 193/13 від 01.06.2013 (за роботи, виконані у травні 2013 році) на суму 4428 грн. 00 коп., рахунок-фактуру № 277/13 від 01.08.2013 (за роботи, виконані у липні 2013 році) на суму 6376 грн. 00 коп., рахунок-фактуру № 355/13 від 01.10.2013 (за роботи, виконані у жовтні 2013 році) на суму 5969 грн. 00 коп. та рахунок-фактуру № 457/13 від 02.12.2013 (за роботи, виконані у листопаді 2013 році) на суму 3829 грн. 00 коп. (разом із відповідними актами здачі-прийняття наданих послуг та звітами по результатами роботи САК), що разом становить 26512 грн. 00 коп. (належним чином засвідчені копії вказаних документів знаходяться в матеріалах справи).

Однак, відповідач виставлені позивачем вище перелічені рахунки-фактури не оплатив.

При цьому, позивач зазначив, що виставлений ним рахунок-фактура № 453/12 від 07.01.2013 (за роботи, виконані у грудні 2012 році) на суму 6056 грн. 00 коп. відповідач оплатив частково на суму 3028 грн. 00 коп., внаслідок чого розмір заборгованості за вказаним рахунком-фактурою становить 3028 грн. 00 коп.

Таким чином, звертаючись із позовом до суду позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 35234 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд наголошує на тому, що складені позивачем акти здачі-прийняття наданих послуг та звіти по результатам робіт САК не підписані відповідачем.

Більш того, як стверджує відповідач у клопотанні, поданому до суду 11.06.2015, він вперше отримав від позивача копії спірних звітів про результати розслідування події з ознаками страхового випадку лише 02.06.2015.

При цьому, у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 02.07.2015, відповідач зауважив, що позивач діяв без окремого завдання страховика, без письмової санкції страховика та не погоджував свої дії з керівником структурного підрозділу страховика, як це передбачено положеннями Договору, з огляду на що відповідач вправі відмовити в оплаті за виконані позивачем роботи.

Так, згідно з п. 2.1.4 Договорів, САК має право у разі отримання страховиком повідомлення про настання страхового випадку (заяви про виплату страхового відшкодування), за окремим завданням страховика прийняти від страховика його права та обов'язки з питань врегулювання збитків за страховим випадком та здійснити відповідні заходи, суворо дотримуючись вимог внутрішніх нормативних актів страховика.

Відповідно до п. 2.2.5 Договорів, САК зобов'язаний вчиняти дії щодо врегулювання страхових випадків, в тому числі оформлення документів (за письмовою санкцією страховика) та виплатою страхового відшкодування з дотриманням встановленого страховиком порядку.

Так само, у Довіреностях, виданих відповідачем, № 0144-ЮРС від 12.01.2011, № 4298-ЮРС від 31.10.2011 та № 1162-ВРВСВ від 25.03.2013 (належним чином засвідчені копії долучені позивачем у судовому засіданні 10.07.2015 до матеріалів справи), якими уповноважено Фізичну особу-підприємця Ковальчука Григорія Васильовича діяти від імені відповідача, вказано, що позивач уповноважений вчиняти дії щодо врегулювання страхових випадків, в тому числі оформлення документів (за письмовою санкцією страховика) та виплатою страхового відшкодування за дотриманням встановленого страховиком порядку.

Однак, позивачем не надано суду доказів того, що виконані ним роботи, які зазначені у актах здачі-приймання наданих послуг та звітах за спірний період, та на підставі яких позивачем виставлялись рахунки-фактури, були виконані саме за замовленням (за дорученням) відповідача, зокрема, позивачем не надано суду ані письмових санкцій відповідача, ані його завдань.

Більш того, ані у спірних актах здачі-прийняття наданих послуг, ані у звітах за спірний період позивачем не зазначено відповідних завдань відповідача, на підставі яких повинен був діяти позивач, тоді як в актах здачі-прийняття наданих послуг наявні посилання на рахунки-фактури, які складались позивачем в односторонньому порядку.

Крім того, згідно з п. 9.2 Договорів, САК безпосередньо підпорядковується Головному Аварійному Комісару страховика та узгоджує свої дії в Регіоні своєї відповідальності з керівником структурного підрозділу страховика згідно ПКК та адміністративно-організаційної структури страховика.

Однак, доказів того, що дії позивача з виконання робіт за спірними актами та звітами були погоджені з керівником структурного підрозділу страховика позивачем суду також не надано.

Згідно з п. 2.4.5 Договорів, страховик зобов'язаний сплачувати САК винагороду після отримання, перевірки на відповідність Звіту САК про виконану роботу вимогам страховика до результатів роботи САК.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1006 Цивільного кодексу України, повірений зобов'язаний після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення.

Однак, позивачем не надано суду доказів направлення спірних звітів по результатам роботи САК відповідачу.

Крім того, розрахунок вартості виконаних робіт позивач здійснював відповідно до Тарифів на послуги САК/АК (Додаток 4), однак вказаний Додаток 4 сторонами не підписаний, тобто тарифи (вартість послуг) між позивачем та відповідачем не погоджені, на чому також наголосив відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 02.07.2015.

Водночас, ч. 2 ст. 1002 Цивільного кодексу України передбачено, якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що виконані ним роботи за спірний період на загальну суму 35234 грн. 00 коп. були виконані саме за дорученням відповідача.

При цьому, позивач зазначив, що виставлений ним рахунок-фактура № 453/12 від 07.01.2013 (за роботи, виконані у грудні 2012 році) на суму 6056 грн. 00 коп. відповідач оплатив частково на суму 3028 грн. 00 коп., внаслідок чого розмір заборгованості за вказаним рахунком-фактурою становить 3028 грн. 00 коп.

Однак, суд зазначає, що будь-яких доказів того, що відповідач частково сплатив вказаний рахунок позивач суду не надав (банківських виписок, тощо). Натомість 09.07.2015 через відділ діловодства суду відповідач подав копію картки рахунку :631, з якої вбачається, що 25.12.2012 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 3119 грн. 50 коп. згідно з рахунком-фактурою № 397/12 від 03.12.2012.

Тобто, позивачем не надано суду будь-яких доказів схвалення в майбутньому відповідачем дій, вчинених позивачем щодо надання послуг аварійного комісара (в тому числі доказів часткової оплати рахунків-фактур, по яким заявлено позовні вимоги).

Крім того, доводи позивача, викладені у письмових пояснення, поданих у судовому засіданні 10.07.2015, щодо отримання доручення на виконання робіт від відповідача по телефону, а не письмово, суд не може розглядати як належний доказ уповноваження відповідачем позивача на виконання вказаних робіт, у зв'язку з відсутністю підписів відповідача на актах здачі-прийняття наданих послуг та звітах по результатам роботи САК.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обов'язку відповідача сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 35234 грн. 00 коп. (суму основного боргу), у зв'язку з чим відмовляє Фізичній особі-підприємцю Ковальчуку Григорію Васильовичу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» суми основного боргу у розмірі 35234 грн. 00 коп.

Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 12927 грн. 19 коп. пені за порушення грошового зобов'язання за період з 01.03.2011 по 01.03.2015, 3% річних у розмірі 2137 грн. 61 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12171 грн. 02 коп. за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.03.2011 по 01.03.2015.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що позивачем не доведено порушення його прав (законних інтересів) відповідачем, суд відмовляє Фізичній особі-підприємцю Ковальчуку Григорію Васильовичу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.07.2015

Суддя І.М. Отрош