РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. Справа № 924/614/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Савченко Г.І.

суддя Крейбух О.Г. ,

суддя Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства "Дружба" на рішення господарського суду Хмельницької області від 02.06.2015 р.

у справі № 924/614/15 (суддя Димбовський В.В. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністью "Імперія-Агро"

до Фермерського господарства "Дружба"

про стягнення 65034,11 грн. - курсової різниці, 2537,96 грн. - 36% річних, 2071,60 грн. - пені

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до господарського суду Хмельницької області про стягнення з відповідача 65034,11 грн. - курсової різниці, 2537,96 грн. - 36% річних, 2071,60 грн. - пені.

В обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №ЗР-128/14 від 07.04.2014 р. щодо строків оплати поставленого товару. Нарахування зазначених сум обумовлює наявністю відповідних умов договору щодо їх застосування.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.06.2015 р. у справі №924/614/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" до Фермерського господарства "Дружба" про стягнення 65034,11 грн. - курсової різниці, 2537,96 грн. - 36% річних, 2071,60 грн. - пені задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства "Дружба" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" 65034,11 грн. курсової різниці, 2537,47 грн. - 36% річних, 2071,20 грн. пені, 1826,82 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу,у якій просить оскаржене рішення скасувати в частині стягнення 65034,11 грн. курсової різниці та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення були неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, не повною мірою встановлено обставини, що мають значення для справи, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Зокрема, на думку апелянта, місцевий господарський суд неправильно застосував до спірних правовідносин ст. 533 ЦК України, а також залишив поза увагою той факт, що дооцінку товару не було проведено до моменту завершення його оплати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує її доводи, вважає оскаржене рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Просить розглядати апеляційну скаргу без участі представника позивача.

Сторони не забезпечили явку повноважних представників у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 99-100).

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, додаткові докази судом не витребовувалися, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2014 р. між ТОВ "Імперія-Агро" (постачальник) та ФГ "Дружба" (покупець) укладено договір поставки №ЗР-128/14, згідно умов якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму, визначену договором (п. 1.1).

За даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.2 договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається в залежності від виду товару (засоби захисту рослин (ЗЗР), насіння, насіння вітчизняного виробництва, міндобрива та мікродобрива). Для товару ЗЗР, насіння та мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США.

Загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1 договору та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 3.1 порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.

У пункті 3.2 договору сторони погодили застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору.

Відповідно до п. 3.3 договору, в тому випадку коли курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу долара США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу:

С = А1/А2 х В, де С - сума належна до оплати, В - ціна товару на момент підписання додатку, А1 - (курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу долара США до гривні) на день перерахування коштів, А2 - (курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу долара США до гривні) на день підписання відповідного додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов'язаний сплатити постачальнику, як належну оплату повної вартості товару, визначається з врахуванням умов ч. 1 цього пункту шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США на курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день проведення оплати.

Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з урахуванням п. 3.3. договору (п. 3.4).

Згідно п. 7.1.1. договору, покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми боргу за кожен день прострочення.

В разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним додатком до договору (п. 7.8 договору).

Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до 3 (трьох) років (п. 7.9 договору).

Із додатків №№1-7 до договору вбачається, що кінцевою датою розрахунку за поставлений товар є 28.11.2014 р., а максимальний курс долара США на міжбанківському валютному ринку України до гривні, на день їх підписання, становив 12,7 грн. за 1 долар США.

Таким чином, на підставі договору від 07.04.2014 р. між сторонами виникли правовідносини з поставки.

Згідно з приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар загальною вартістю 300200,11 грн., що підтверджується видатковими накладними №2080 від 18.04.2014р. на суму 10261,74 грн., №2081 від 18.04.2014р. на суму 43007,94 грн., №3248 від 07.05.2014р. на суму 74959,56 грн., №3878 від 19.05.2014р. на суму 11066,11 грн., №3879 від 19.05.2014р. на суму 50835,79 грн., №4003 від 20.05.2014р. на суму 60953,76 грн., №5160 від 10.06.2014р. на суму 4093,49 грн., №6197 від 21.07.2014р. на суму 4905,12 грн., №6957 від 04.09.2014р. на суму 9852,60 грн., №7723 від 01.10.2014р. на суму 30264,00 грн.

Вказані первинні документи містять посилання на договір, мають необхідні реквізити відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (з подальшими змінами), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого Мінюстом України 05.06.1995 р. за № 168/704, тому є належними доказами того, що фактично відбулась господарська операція (в даному випадку - передача/прийняття товарів за договором поставки).

Також, той факт, що позивачем зобов'язання за договором виконані належним чином та в повному обсязі не заперечується сторонами.

В свою чергу, відповідач зобов'язання за договором не виконав у строки, обумовлені договором. Так, до 28.11.2014 р. відповідач провів розрахунок за поставлений товар на загальну суму 214185,55 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №16 від 08.04.2014р. на суму 13492,80 грн., №18 від 11.04.2014р. на суму 10261,74 грн., №69 від 13.05.2014р. на суму 11066,11 грн., №48 від 11.06.2014р. на суму 11708,51 грн., №100 від 01.08.2014р. на суму 882,92 грн., №134 від 05.09.2014р. на суму 1773,47 грн., №114 від 27.10.2014р. на суму 50000,00 грн., №119 від 31.10.2014р. на суму 50000,00 грн., №133 від 20.11.2014р. на суму 50000,00 грн., №153 від 28.11.2014р. на суму 15000,00 грн.

Борг відповідача перед позивачем станом на 29.11.2014р. складав 86014,56 грн.

У подальшому відповідачем сплачено 86020,94 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №159 від 04.12.2014р. на суму 30000,00 грн., №166 від 10.12.2014р. на суму 5120,94 грн., №240 від 10.12.2014р. на суму 11100,00 грн., №173 від 10.12.2014р. на суму 12800,00 грн., №218 від 18.02.2015р. на суму 27000,00 грн.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

У відповідності до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У договорі сторони передбачили відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання зобов'язань з оплати поставленого товару у вигляді сплати пені у граничному розмірі, встановленому Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

У зв'язку з порушенням строків оплати поставленого товару, враховуючи умови договору, позивачем нараховано відповідачу пеню за період з 29.11.2014р. по 17.02.2015р. в сумі 2071,60 грн. та 36% річних в сумі 2537,96 грн.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені колегія суддів дійшла висновку про його помилковість.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 29.11.2014 р. становила 86014,56 грн., а не 86020,94 грн., як зазначено позивачем. Враховуючи проведення часткових оплат відповідачем, станом на 05.12.2014 р. заборгованість становила 56014,56 грн., а 11.12.2014 р. - 26993,62 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що правомірно заявленою сумою пені за період з 29.11.2014р. по 17.02.2015р. є 2071,20 грн., а тому позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Пунктом 7.8 договору визначено, що у разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним додатком до договору.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем 36% річних за період з 29.11.2014 р. по 17.02.2015 р. та дійшов висновку, що враховуючи суму боргу та здійснення відповідачем часткових оплат, обґрунтованим та правомірним розміром 36% річних за період з 29.11.2014 р. по 17.02.2015 р. є 2537,47 грн., а тому позовна вимога про стягнення 36% річних підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості зміни обумовленої ціни у визначених ними випадках та визначено спосіб перегляду ціни відповідно до формули, за якою вираховується зміна ціни (п.п. 3.2, 3.3, 3.4 договору). Отже, спосіб визначення сторонами належної до сплати суми з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, який буде встановлений на міжбанківській валютній біржі на день фактичної оплати покупцем вартості товару, встановлено умовами договору та не суперечить чинному законодавству.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 29.04.2015р. по справі №910/14136/14.

Згідно витягу із сайту "Архів курсів міжбанка" за період з 05.09.2014р. по 10.12.2014р.: станом на 05.09.2014р. (день сплати відповідачем 1773,47 грн.) курс долара становив 13.3000; станом на 27.10.2014р. (день сплати відповідачем 50000,00 грн.) курс долара становив 13.1300; станом на 31.10.2014р. (день сплати відповідачем 50000,00 грн.) курс долара становив 13.4800; станом на 20.11.2014р. (день сплати відповідачем 50000,00 грн.) курс долара становив 15.5600; станом на 28.11.2014р. (день сплати відповідачем 15000,00 грн.) курс долара становив 15.3800; станом на 04.12.2014р. (день сплати відповідачем 30000,00 грн.) курс долара становив 15.7100; станом на 10.12.2014р. (день сплати відповідачем 29020,94 грн.) курс долара становив 16.0000; станом на 18.02.2015р. (день сплати відповідачем 27000,00 грн.) курс долара становив 27.3000.

Позивачем відповідачу за формулою, яку сторони передбачили у договорі, нараховано 65034,11 грн. - курсової різниці.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок курсової різниці, колегія суддів вважає його правомірним, обґрунтованим та арифметично вірним.

Таким чином, позовна вимога про стягнення 65034,11 грн. курсової різниці є підставною та підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 104 ГПК України, не вбачається.

Витрати по судовому збору за подання апеляційної скарги в силу приписів ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства "Дружба" на рішення господарського суду Хмельницької області від 02.06.2015 р. у справі № 924/614/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 02.06.2015 р. у справі № 924/614/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи повернути до господарського суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демидюк О.О.