РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015Справа №910/11516/15

За позовомДержавного підприємства обслуговування повітряного руху України
доПриватного акціонерного товариства «Інформаційні комп'ютерні системи»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаДержавної фінансової інспекції України
простягнення 17 682,10 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Федонюк М.І.
від відповідача:Кобець О.С.
від третьої особи:Ляшенко Н.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інформаційні комп'ютерні системи» (надалі - «Товариство») про стягнення 17 682,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.09.2013 р. по 01.05.2014 р. та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2010 р. по 31.08.2013 р. посадовими особами Державної фінансової інспекції України встановлено завищення вартості проведених відповідачем робіт, внаслідок чого позивач вказує на обов'язок відповідача відшкодувати заподіяні збитки у розмірі 17 682,10 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.05.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.05.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.05.2015 р. залучено до участі у справі Державну фінансову інспекцію України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, розгляд справи відкладено на 17.06.2015 р.

17.06.2015 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що виконані роботи на підставі договору підряду №7.1-209/2013 від 10.04.2013 р. були прийняті позивачем без зауважень, а наданий акт ревізії Державної фінансової інспекції України не може бути доказом заподіяння позивачу збитків на заявлену до стягнення суму.

Судове засідання, призначене на 17.06.2015 р. не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015 р. розгляд справи призначено на 15.07.2015 р.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання з'явилися, на виконання вимог ухвал суду надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвал суду виконав, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2013 р. між Підприємством (замовник) та Товариством (генпідрядник) було укладено договір підряду №7.1-209/2013 (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.1 якого генпідрядник зобов'язується виконати проектні, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи з реконструкції мережі безперебійного живлення окремих груп електроприймачів та існуючих інженерних систем та телекомунікаційної мережі будівлі Підприємства в аеропорту Бориспіль, а замовник - прийняти та оплатити такі роботи.

Згідно з п. 5.3 Договору виконання генпідрядником робіт оформлюється сторонами актами приймання виконаних будівельних (проектувальних) робіт, які складаються щомісячно протягом 10 робочих днів з дня закінчення календарного місяця, в якому виконувались роботи.

Відповідно до п. 5.7 Договору факт поставки обладнання оформлюється шляхом підписання сторонами відповідних актів приймання-передачі обладнання.

На виконання умов договорів відповідачем були виконувались, а позивачем приймалися роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року та актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014 р. по 30.04.2014 р.

За наслідками проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.09.2013 р. по 01.05.2014 р. та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2010 р. по 31.08.2013 р. посадовими особами Державної фінансової інспекції України встановлено завищення вартості проведених відповідачем робіт за вказаним договором на суму 17 682,10 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із завищенням, на думку позивача, відповідачем вартості виконаних робіт, у зв'язку з чим позивач вказує на обов'язок відповідача відшкодувати завдані збитки у розмірі 17 682,10 грн.

Договір є договором підряду на проведення проектних робіт, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання §4 Глави 61 Цивільного кодексу України та Глави 33 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 324 Господарського кодексу України за договором підряду на проведення проектних і досліджувальних робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну документацію або виконати обумовлені договором проектні роботи, а також виконати досліджувальні роботи, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити їх.

Згідно із ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ст. 888 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником.

Згідно із ч. 1 ст. 889 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

На виконання вимог ухвали суду представником позивача надано суду копії актів приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року, з яких вбачається факт прийняття позивачем виконаних на підставі умов Договору відповідачем будівельних робіт без будь-яких зауважень.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Частиною 3 статті 853 Цивільного кодексу України визначено, що якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Суд відзначає, що зазначені позивачем обставини не є недоліками, які не могли бути виявлені.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з приписами статті 34 цього ж Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом на підставі дослідження умов договору, а також усіх доказів, наявних в матеріалах справи встановлено, а позивачем не спростовано того, що всі роботи за Договором були відповідачем виконані та прийняті замовником без зауважень.

Відтак суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачем договірного зобов'язання.

При цьому, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, акт ревізії Державної фінансової інспекції України №06-21/113 від 18.08.2014 р. має оцінюватись у сукупності з іншими доказами за правилами статей 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, і не приймається судом в якості доказу неналежного виконання відповідачем зобов'язання за Договором.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 27.03.2014 р. у справі №927/1195/13.

Більш того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять, а позивачем належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, що виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 17 682,10 грн.

З огляду на відсутність доказів порушення відповідачем зобов'язання по виконанню підрядних робіт за Договором, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.07.2015 р.

Суддя В.П. Босий