РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015Справа №910/15645/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства спеціального зв'язку
до про Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язання вчинити певні дії
Представники:

від Позивача: Богданець Ю.С. (представник за Довіреністю);

Латишева І.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Мухін А.М. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство спеціального зв'язку (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі також - «Відповідач») про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 21.05.2007 року між Державним підприємством спеціального зв'язку (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», (Банк) було укладено Договір на розрахунково - касове обслуговування №065-07/АНВ, відповідно до умов якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті №1101 і (або) поточні рахунки в іноземній валюті: №1101 в доларах, №1101 в євро та зобов»язується здійснювати його розрахунково - касове обслуговування, а Клієнт зобов»язався оплачувати послуги Банку згідно Тарифів Банку в порядку і на умовах, визначених Договором. Як зазначає Позивач, у період з 03.03.2015 р. по 04.03.2015 р. ним були подані платіжні доручення №125 на суму 130 244 грн. 59 коп., №126 на суму 496 692 грн. 35 коп., №127 на суму 651 грн. 22 коп., №128 на суму 2 483 грн. 46 коп., №5 на суму 32 879 грн. 74 коп., №06 на суму 18 298 грн. 65 коп., №130 на суму 255 грн. 89 коп., проте платіжні доручення були виконані Банком з простроченням. Крім того, 21.05.2015 р. та 03.06.2015 р. Позивачем подано на виконання платіжні доручення №160 про перерахування ПДВ до держбюджету 240 000 грн. 00 коп., №162 на суму 245 000 грн. 00 коп., №163 на суму 17 000 грн. 00 коп., які не було виконано Банком з невідомих причин. Таким чином, просить Суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» перерахувати з поточного рахунку Державного підприємства спеціального зв'язку на підставі платіжних доручень №160 від 21.05.2015 р. на суму 240 000 грн. 00 коп., №161 від 21.05.2015 р. на суму 240 000 грн. 00 коп., №162 від 21.05.2015 р. на суму 245 000 грн. 00 коп., №163 від 03.06.2015 р. на суму 17 000 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» пеню у розмірі 8 908 грн. 15 коп. і 3% річних у розмірі 723 грн. 96 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.06.2015 р. порушено провадження у справі № 910/15645/15, судове засідання призначено на 08.07.2015 р.

08.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 22.06.2015 року та заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить Суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси і Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний номер 09807856) виконати платіжні доручення на загальну суму 742 000.00 грн.. тобто договірні зобов'язання по договору на розрахунково-касове обслуговування від 21.05.2007 №065-07/АНВ, а саме: перерахувати з поточного рахунку Державного підприємства спеціального зв'язку (01032, м. Київ, Вокзальна площа, 3, ідентифікаційний код 24366929) в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси і Кредит" грошові кошти згідно з платіжними дорученнями № 160 від 21.05.2015 на суму 240 000,00 грн., № 161 від 21.05.2015 на суму 240 000,00 грн., № 162 від 21.05.2015 на суму 245 000,00 грн. та № 163 від 03.06.2015 на суму 17 000,00 грн. про сплату ПДВ до державного бюджету на рахунок, що зазначений у вказаних платіжних дорученнях. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк"Фінанси і Кредит" (04054, м. Київ, вул. Артема,60, ідентифікаційний номер 09807856) на користь Державного підприємства спеціального зв'язку (01032, м. Київ, Вокзальна пл., З, , п/р 58 в філії - Головне управління по Києву та Київській обл. AT "Ощадбанк", код банку 322669) пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 43 561.15 грн. (з них 8 908,15 грн. по платіжним дорученням №№ 125-128 від 03.03.2015 і №№ 5-6 та 130 від 04.03.2015 та 34 653,00 грн. за платіжні доручення №№ 160-162 від 21.05.2015 і № 163 від 03.06.2015) і проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3 572.15 грн. (з них 723,96 грн. по платіжним дорученням №№ 125-128 від 03.03.2015 і №№ 5-6 та 130 від 04.03.2015 та 2 848,19 грн. за платіжні доручення №№ 160-162 від 21.05.2015 і № 163 від 03.06.2015). та інфляційні за червень у розмірі 2 900.00 грн. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси і Кредит"(04054, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний номер 09807856) на користь Державного підприємства спеціального зв'язку (01032, м.Київ, Вокзальна площа, 3, , п/р 58 в філії - Головне управління по Києву та Київській обл. AT "Ощадбанк", код банку 322669) витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 859.64 грн. (з них 15 032,64 грн. за подачу позову та 1 827,00 грн. за подання заяви про збільшення позовних вимог).

08.07.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 22.06.2015 року не виконав, а в судовому засіданні подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, а щодо заяви Позивача про збільшення позовних вимог, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору, у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає заяву Позивача про збільшення розміру позовних вимог до розгляду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.07.2015 р. відкладено розгляд справи на 14.07.2015 р., у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, клопотанням про відкладення розгляду справи.

14.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових документів.

14.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових документів.

14.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 14 липня 2015 року представники Позивача надали усні пояснення по суті спору, якими підтримали позовні вимоги та доводи позовної заяви. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 14 липня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

21.05.2007 року між Державним підприємством спеціального зв'язку (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», (Банк) було укладено Договір на розрахунково - касове обслуговування №065-07/АНВ, відповідно до умов якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті №1101 і (або) поточні рахунки в іноземній валюті: №1101 в доларах, №1101 в євро та зобов»язується здійснювати його розрахунково - касове обслуговування, а Клієнт зобов»язався оплачувати послуги Банку згідно Тарифів Банку в порядку і на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п.2.1 Договору Банк здійснює розрахунково - касове обслуговування Рахунку в операційний день Банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Згідно з п.2.2 Договору списання Банком грошових коштів з Рахунку здійснюється за дорученням Клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Підпунктом 3.3.2 Договору передбачено, що Банк зобов»язується вести комплексне розрахунково - касове обслуговування Рахунку та виконувати за дорученням Клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково - касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюються на підставі окремих договорів, укладених між Банком і Клієнтом.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов»язань за Договором, Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

У п.8.1 Договору визначено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє протягом невизначеного строку.

Сторонами неодноразово були укладені додаткові угоди до Договору на розрахунково - касове обслуговування №065-07/АНВ від 21.05.2007 року. Так, Додатковою угодою №065-07/АНВ від 23.05.2007 р. Банк зобов»язався проводити розрахункове обслуговування Клієнта з використанням системи електронних платежів «Клієнт - Банк», тобто проводити розрахункові операції за дорученням Клієнта з використанням розрахункових документів в електронній формі, які передаються каналами електронного зв»язку на умовах, передбачених договором.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що у період з 03.03.2015 р. по 04.03.2015 р. ним були подані платіжні доручення №125 на суму 130 244 грн. 59 коп., №126 на суму 496 692 грн. 35 коп., №127 на суму 651 грн. 22 коп., №128 на суму 2 483 грн. 46 коп., №5 на суму 32 879 грн. 74 коп., №06 на суму 18 298 грн. 65 коп., №130 на суму 255 грн. 89 коп., проте платіжні доручення були виконані Банком з простроченням. Крім того, 21.05.2015 р. та 03.06.2015 р. Позивачем подано на виконання платіжні доручення №160 про перерахування ПДВ до держбюджету 240 000 грн. 00 коп., №162 на суму 245 000 грн. 00 коп., №163 на суму 17 000 грн. 00 коп., які не було виконано Банком з невідомих причин. Таким чином, просить Суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси і Кредит» перерахувати з поточного рахунку Державного підприємства спеціального зв'язку в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси і Кредит" грошові кошти згідно з платіжними дорученнями № 160 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 161 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 162 від 21.05.2015 на суму 245 000 грн. 00 коп. та № 163 від 03.06.2015 на суму 17 000 грн. 00 коп. про сплату ПДВ до державного бюджету на рахунок, що зазначений у вказаних платіжних дорученнях, та стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк"Фінанси і Кредит" пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 43 561 грн. 15 коп., 3% річних в розмірі 3 572 грн. 15 коп. та інфляційні у розмірі 2 900 грн. 00 коп.

20.03.2015 року Позивачем на адресу Відповідача надіслана претензія №10/34-1315 з вимогою виконати платіжні доручення на перерахування грошових коштів, а також перерахувати пеню і 3% річних, яка залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства спеціального зв'язку підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на розрахунково - касове обслуговування №065-07/АНВ від 21.05.2007 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 21.05.2015 р. по 03.06.2015 р. Позивачем через систему «Клієнт - Банк» були подані Відповідачу платіжні доручення на перерахування грошових коштів № 160 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 161 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 162 від 21.05.2015 на суму 245 000 грн. 00 коп. та № 163 від 03.06.2015 на суму 17 000 грн. 00 коп., які було отримано Банком в той же день, проте залишені без виконання, що не заперечувалось представником Відповідача в судовому засіданні.

Позивачем неодноразово були надіслані на адресу Відповідача листи №10/34-2314 від 02.06.2015 р., №10/34-2347 від 04.06.2015 р. з вимогою підтвердити, що вищезазначені платіжні доручення мають статус відправлених в банк, але не проведені та чекають подальшого виконання, проте вказані листи також залишені без відповіді і виконання.

Як вбачається з виписки по рахунку Позивача, станом на 03.06.2015 року на рахунку Державного підприємства спеціального зв'язку знаходяться грошові кошти в розмірі 742 837 грн. 32 коп.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка, зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом, за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. (ст. 1068 Цивільного кодексу України)

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. ( ст. 1074 Цивільного кодексу України )

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Пунктом 8.4 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день ( дата валютування ), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки. (ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Пунктом 1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 встановлено, що банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунка клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності. Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України.

Підпунктом 3.3.2 Договору передбачено, що Банк зобов»язується вести комплексне розрахунково - касове обслуговування Рахунку та виконувати за дорученням Клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково - касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюються на підставі окремих договорів, укладених між Банком і Клієнтом.

Згідно зі ст. 1066 Цивільного кодексу України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми. (ч. 2 ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність")

Судом встановлено, що станом на час звернення до суду з позовною заявою, подані Позивачем на виконання до Банку розрахункові документи не були повернуті останньому та залишилися невиконаними Банком.

З огляду на викладене вище, Суд приходить до висновку, що Банк, не виконуючи платіжне доручення клієнта без поважних причин, порушив норми чинного законодавства (зокрема, ст.1068 ЦК України, п.8.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"), умови договору та права Клієнта.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» перерахувати з поточного рахунку Державного підприємства спеціального зв'язку в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси і Кредит" грошові кошти згідно з платіжними дорученнями № 160 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 161 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 162 від 21.05.2015 на суму 245 000 грн. 00 коп. та № 163 від 03.06.2015 на суму 17 000 грн. 00 коп. про сплату ПДВ до державного бюджету на рахунок, що зазначений у вказаних платіжних дорученнях, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки Відповідачем в свою чергу не доведено Суду належними засобами доказування в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України неможливості виконання розпоряджень Державного підприємства спеціального зв'язку про перерахування грошових коштів на момент їх подання до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочення з 04.03.2015 року по 17.03.2015 року у розмірі 8 908 грн. 15 коп. та пеню за загальний період прострочення з 22.05.2015 року по 08.07.2015 року у розмірі 34 653 грн. 00 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов»язань за Договором, Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Статтею 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його зобов'язання по перерахуванню грошових коштів на підставі платіжних доручень № 160 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 161 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 162 від 21.05.2015 на суму 245 000 грн. 00 коп. та № 163 від 03.06.2015 на суму 17 000 грн. 00 коп. з 22.05.2015 року по 08.07.2015 року у розмірі 34 653 грн. 00 коп. вважає, що оскільки право на стягнення з Банка суми пені за порушення строків виконання доручення клієнта на переказ передбачено чинним законодавством України, а заявлена Позивачем сума пені не перевищує 10% від суми простроченого платежу, Суд приходить до висновку про задоволення цієї частини позовних вимог у заявленому Позивачем розмірі.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення з Відповідача пені за загальний період прострочки виконання Відповідачем його зобов'язання по перерахуванню грошових коштів на підставі платіжних доручень №№125-128 від 03.03.2015 р., №№5-6, 130 від 04.03.2015 р. з 04.03.2015 року по 17.03.2015 року у розмірі 8 908 грн. 15 коп., Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки Позивачем не доведено належними засобами доказування відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України факту пред»явлення вказаних розрахункових документів до виконання, а також періоду прострочки Відповідача виконання його договірного зобов»язання.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 04.03.2015 року по 17.03.2015 року у розмірі 723 грн. 96 коп. та 3% річних за загальний період прострочки з 22.05.2015 року по 08.07.2015 року в розмірі 2 848 грн. 19 коп.

Суд зазначає, що постановою Верховного Суду України від 25.03.2015 року у справі №910/9232/14 встановлено, що зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка носять майново-грошовий характер.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем його зобов'язання по перерахуванню грошових коштів на підставі платіжних доручень № 160 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 161 від 21.05.2015 на суму 240 000 грн. 00 коп., № 162 від 21.05.2015 на суму 245 000 грн. 00 коп. та № 163 від 03.06.2015 на суму 17 000 грн. 00 коп. з 22.05.2015 року по 08.07.2015 року вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 2 848 грн. 19 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 22.05.2015 р. по 08.07.2015 р.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення з Відповідача 3% річних за загальний період прострочки виконання Відповідачем його зобов'язання по перерахуванню грошових коштів на підставі платіжних доручень №№125-128 від 03.03.2015 р., №№5-6, 130 від 04.03.2015 р. з 04.03.2015 року по 17.03.2015 року у розмірі 723 грн. 96 коп., Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки Позивачем не доведено належними засобами доказування відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України факту пред»явлення вказаних розрахункових документів до виконання, а також періоду прострочки Відповідача виконання його договірного зобов»язання.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача інфляційні за червень 2015 року в розмірі 2 900 грн. 00 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних у розмірі 2 900 грн. 00 коп. за червень 2015 року підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Державного підприємства спеціального зв'язку - задовольнити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 60, Ідентифікаційний номер юридичної особи 09807856) перерахувати з поточного рахунку Державного підприємства спеціального зв'язку (01032, м.Київ, ПЛОЩА ВОКЗАЛЬНА, будинок 3, Ідентифікаційний номер юридичної особи 24366929) в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси і Кредит" грошові кошти згідно з платіжними дорученнями № 160 від 21.05.2015 р. на суму 240 000 грн. 00 коп., № 161 від 21.05.2015 р. на суму 240 000 грн. 00 коп., № 162 від 21.05.2015 р. на суму 245 000 грн. 00 коп. та № 163 від 03.06.2015 р. на суму 17 000 грн. 00 коп. про сплату ПДВ до державного бюджету на рахунок, зазначений у вказаних платіжних дорученнях.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 60, Ідентифікаційний номер юридичної особи 09807856) на користь Державного підприємства спеціального зв'язку (01032, м.Київ, ПЛОЩА ВОКЗАЛЬНА, будинок 3, Ідентифікаційний номер юридичної особи 24366929) пеню у розмірі 34 653 (тридцять чотири тисячі шістсот п'ятдесят три) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 2 848 (дві тисячі вісімсот сорок вісім) грн. 19 (дев'ятнадцять) коп., інфляційні у розмірі 2 900 (дві тисячі дев'ятсот) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 15 648 (п'ятнадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 02 (дві) коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 17 липня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин