КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа№ 910/4372/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Мальченко А.О.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників:

від позивача: Стеценко О.В., Дряхлов Є.О.

від відповідача: Дубов О.С.

розглянувши Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток"

апеляційну скаргу

на рішення

господарського суду міста Києва

від 31.03.2015 року

у справі 910/4372/15-г (суддя: Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток"

до Приватного акціонерного товариства "Українська

страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про стягнення 2805707,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2015 року у справі №910/4372/15-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Восток" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015 року у справі №910/4372/15-г та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015 р. у справі № 910/4372/15-г прийнято до провадження у складі головуючого судді: Баранець О.М. (доповідач), суддів: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г. та призначено до розгляду.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. враховуючи перебування судді Сітайло Л.Г. у відпустці, змінено склад колегії та сформовано колегію у складі: головуючий суддя Баранець О.М., судді Пашкіна С.А. та Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В судовому засідання 23.06.2015 року оголошено перерву до 14.07.5015 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 26.02.2014 між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в особі Луганської обласної дирекції (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Восток" (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № К037825 форма № 06.02-40-інд.зм. за яким застраховані транспортні засоби та додаткове обладнання до них, що зазначені в додатку № 1, зі строком дії з 01.04.2014 по 28.02.2015.

Так в додатку № 1 до договору серед інших значаться такі транспортні засоби та додаткове обладнання:

п. 60 автоцистерна на шасі Scania Р310, 1011 року випуску, д.н. АА 7231 КР, страхова сума 918000,00 грн;

п. 81 сідельний тягач МAN TGA 18.390, 2007 року випуску, д.н. АА 3247 ТС, страхова сума 401500,00 грн.;

п. 82 напівпричіп-цистерна Stokota OPL 38-3, 2007 року випуску, д.н. АА 3447 ХТ, страхова сума 330000,00 грн.;

п. 83 МАЗ 6303052, 2007 року свипуску, д.н. АА 3238 ЕВ, страхова сума 300 000,00 грн.;

п. 84 Scania Р114GА4X2NА, 2006 року випуску, д.н. АА 8714 СА, страхова сума 265000,00 грн.;

п. 85 напівпричіп-цистерна Stokota OPL 38-3, 2006 року випуску, д.н. АА 8643 ХХ, 265000,00 грн.

Позивач вказував на те, що зазначені транспортні засоби та додаткове обладнання знаходились на території нафтобази, розташованої за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, д. Яковлівка, вул. Східна, 1а.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. (Стаття 8 Закону України "Про страхування").

Пунктом 6.1. договору визначено, що страховим випадком є подія, що виникла внаслідок настання страхових ризиків, в результаті якої завдані прямі збитки майновим інтересам Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням застрахованими ТЗ та (або) застрахованим ДО, і у зв'язку з якою виникає зобов'язання Страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Пунктом 6.2.5. договору визначено, що страховим ризиком за договором є незаконне заволодіння застрахованим ТЗ з будь-якою метою (викрадення або спроба викрадення застрахованого ТЗ та ДО, встановленого на ньому) (ризик "викрадення").

Позивач вказує на те, що 16.07.2014 (середа) відбулось збройне захоплення території нафтобази (Донецька область, Ясинуватський район, д. Яковлівка, вул. Східна, 1а) та 18.07.2014 (п'ятниця) були захоплені застраховані транспортні засоби та додаткове обладнання до нього, що перебували на нафтобазі.

Згідно з п. 12.4.8. договору Страхувальник зобов'язаний повідомити Страховика про настання випадку, що має ознаки страхового, одразу, але не пізніше строків, встановлених в розділі 13 договору.

Відповідно до п. 13.1.1.3. договору при настанні події, що має ознаки страхового випадку Страхувальник зобов'язаний повідомити негайно, як тільки Страхувальникові, водієві застрахованого ТЗ стане відомо про настання події, що має ознаки страхового випадку, повідомити про випадок в органи Міністерства внутрішніх справ України (ДАІ районний відділ міліції), медичні органи, підрозділ Міністерства надзвичайних ситуацій України (МИС) чи інші компетентні органи (далі - правоохоронні органи), дочекатися реєстрації факту настання події й одержати від них документи, що підтверджують факт, час і обставини настання поди.

Відповідно до п. 13.1.3.1. договору при настанні події, що має ознаки страхового випадку Страхувальник зобов'язаний повідомити Страховика у довільній формі із зазначенням обставин події й характеру збитків за телефоном 0-800-50-14-86 та письмово (телеграмою, поштою) одразу після настання події, але у будь-якому разі не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин з моменту, коли Страхувальникові стало або повинно було стати відомо про настання події - у випадку викрадення застрахованого ТЗ.

Якщо з поважній причин Страхувальник не міг повідомити Страховика про настання страхового випадку у встановлений строк, він повинен підтвердити документально наявність таких поважних причин.

Згідно з п. 13.1.3.2. договору при настанні події, що має ознаки страхового випадку Страхувальник зобов'язаний надати Страховикові оригінал письмової заяви за формою, встановленою Страховиком, із визначенням всіх обставин події не пізніше 3 (трьох) робочих днів із дня настання події, що може бути визнана страховим випадком. Якщо з поважних причин Страхувальник, не міг повідомити Страховика про настання страхового випадку у встановлений строк, він повинен підтвердити документально наявність таких поважних причин.

Позивач вказував, що 18.07.2014 (п'ятниця) довідався про захоплення транспортних засобів та цього ж дня повідомив відповідача в телефонному режимі на відповідну гарячу лінію про настання страхового випадку при цьому направивши також відповідну заяву поштою. Позивач зазначає, що 18.07.2014 звернувся до Солом'янського РУГУ МВС України із заявою про крадіжку транспортних засобів. Також зазначає, що 21.07.2014 подав відповідачу заяву про настання страхової події, проте відповідач відмітку про отримання не проставив, тому позивач подав заяву 22.07.2014 (понеділок) та отримав відмітку відповідача про отримання.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 17.1.5. договору підставами для відмови Страховика здійснити виплату страхового відшкодування є невиконання або неналежне виконання Страхувальником своїх зобов'язань, визначених у пунктах 12.4.1, 12.4.2, 12.4.5, 12.4.7, 12.4.8, 12.4.11, 13.1.1.1., 13.1.1.3, 13.1.3 договору.

Отже, в силу п. 17.1.5. договору підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є невиконання або неналежне виконання Страхувальником своїх зобов'язань щодо необхідності повідомлення Страховика про настання страхової події протягом доби.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів надіслання позивачем заяви про настання страхового випадку відповідачу поштою 18.07.2014 (наявність яких в силу ч. 2 ст. 255 Цивільного кодексу України підтвердило б своєчасне звернення до відповідача) не подано та матеріали справи не містять.

Позивачем жодного документального підтвердження об'єктивної неспроможності звернутися до відповідача вчасно, як це визначено умовами договору (протягом доби) не подано.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про страхування" страховик має робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Відповідно до п. 12.5. договору Страховик має право

12.5.1. перевіряти інформацію та документи, надані йому Страхувальником, а також перевіряти виконання (дотримання) останнім умов цього договору.

12.5.4. направляти запити до підприємств, організацій, установ, які володіють необхідною інформацією для з'ясування причин настання страхового випадку і визначенням розміру та характеру завданого збитку та (або) самостійно з'ясовувати причини та обставини настання страхового випадку.

Матеріали справи свідчать, що на запит відповідача Штабом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України були надано відповідь за № 33/5932 від 07.10.2014 про те, що з 07.04.2014 на території Донецької та Луганської областей незаконними збройними формуваннями вчиняються численні терористичні акти, пов'язані із захопленням державних або громадських будівель і споруд, незаконним заволодінням транспортними засобами, умисними вбивствами, захопленням заручників, блокуванням і пошкодженням об'єктів транспортної системи тощо. З 14.04.2014 суб'єктами боротьби з тероризмом вживаються активні заходи з проведення широкомасштабної АТО на зазначених територіях. Проведення АТО станом на 06.10.2014 триває. На сьогодні населений пункт як Ясинуватський район перебуває під контролем терористів.

На запит відповідача отримано відповідь - лист № 50/вх. 12718 від 23.10.2014 Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві в якому повідомлено, що у провадженні останнього перебувають матеріали кримінального провадження, згідно з яким 16.07.2014 група невстановлених осіб перебуваючи за адресою Донецька область, Ясинуватський район, д. Яковлівка, вул. Східна, 1а на території нафтобази незаконно заволоділи транспортними засобами, а саме автомобілями: ВА3-21043, д.н. АА 1034ВО, ВАЗ 2104 д.н. АА 1397 СХ, Chevrolet Aveo д.н. АА 6569 CK, Dewoo Lanos д.н. АА 5689 ІХ, Dewoo Lanos д.н. AA 6308 HH, ГАЗ 2705 д.н. АА 5760 IX, ГАЗ 2705 д.н. 5513 ІХ, ГАЗ 2705 ВП-6 д.н. АА 1012 СО, ВАЗ 2752 АА 5793 ІХ, Dewoo Lanos д.н. АА 826 ВІ.

Судом встановлено, що перелік транспортних засобів та додаткового обладнання, що зазначені позивачем в позовній заяві як викрадені з автобази за адресою Донецька область, Ясинуватський район, д. Яковлівка, вул. Східна, 1а взагалі не відповідає переліку, що зазначений в листі Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Більше того, позивачем жодними належними та допустимими доказами не підтверджено, що транспортні засоби та додаткове обладнання до них перебувало на території нафтобази за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, с. Яковлівка, вул. Східна, 1а на час збройного захоплення.

Згідно п. 17.1.4 договору, підставами для відмови Страховика здійснити виплату страхового відшкодування є наявність обставин, що відповідають виключенням зі страхових випадків й обмеженням страхування, передбаченим у цьому договорі.

Так пунктом 11.3.7 договору не вважається страховим випадком подія, внаслідок якої заподіяна шкода застрахованому ТЗ і ДО та (або) завдані збитки Страхувальникові у результаті - військових дій і військових заходів, заколотів, бунтів, актів терору, громадських заворушень, конфіскації, арешту, знищення чи пошкодження застрахованого ТЗ, внаслідок розпоряджень уповноважених органів влади, крім випадків зазначених у п. 9.8. цього договору.

Відповідач листом № 7596 від 19.11.2014 відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на пункти 17.1.4. та 17.1.5. договору, у зв'язку з пропуском строку звернення до страхової компанії та те, що випадок не є страховим, оскільки підпадає під виключення зі страхових випадків (військові дії чи заходи).

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 988 Цивільного кодексу України та ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 15.13. договору розмір страхового відшкодування за викрадений застрахований ТЗ дорівнює розміру страхової суми, встановленої у цьому договорі для такого ТЗ, з вирахуванням ступеня фізичного зносу ТЗ за період дії цього договору (7% за рік), сум страхового відшкодування, виплачених раніше за договором, та франшизи, обумовленої в п. 7.5. договору.

Визначена позивачем страхова сума в розмірі 2479500,00 грн. відповідає загальній страховій сумі, що встановлена для зазначених позивачем ТЗ та ДО, без сум страхового відшкодування, виплачених раніше за договором та франшизи.

З урахуванням всіх викладених обставин, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування та у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхової суми в розмірі 2479500,00 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 156582,12 грн., збитки від зміни індексу інфляції в розмірі 153729,00 грн. та 3% річних в сумі 15895,97 грн.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

У відповідності до ст. 992 Цивільного кодексу України п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 20.2. договору передбачено, що за несвоєчасне здійснення розрахунків вина сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день затримання, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє під час виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, вимоги про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних безпосередньо пов'язані з основною вимогою позивача в якій судом відмовляється, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи відсутність клопотання позивача про фіксування судового процесу з допомогою технічного засобу суд першої інстанції правомірно не здійснював фіксування судового процесу з допомогою технічного засобу.

Відсутність процесуального документа про розгляд клопотання щодо розгляду заяви про забезпечення позову не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015 року у справі №910/4372/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/4372/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді А.О. Мальченко

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 15.07.2015 року.