ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р.Справа № 916/1476/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сидоренка М.В.

суддів Аленіна О.Ю., Жекова В.І.

при секретарі судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників сторін:

від товариства з обмеженою відповідальністю "Придунайська промислово-комерційна фірма "Електрон" - Покорнюк О.Ф.

від публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Імексбанк" - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Придунайська промислово-комерційна фірма "Електрон"

на рішення господарського суду Одеської області від 12.05.2015 р.

у справі № 916/1476/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Придунайська промислово-комерційна фірма "Електрон"

до відповідача публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Імексбанк"

про стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.05.2015 р. (суддя Рога Н.В.) у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Придунайська промислово-комерційна фірма "Електрон" (далі також - Позивач, ТОВ "Придунайська ПКФ "Електрон", Товариство, Скаржник) до публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Імексбанк" (далі також - Відповідач, ПАТ "Імексбанк", Банк) про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №66/9 від 25.02.2014р. у сумі 70559,33 грн. (з урахуванням уточненої позовної заяви про збільшення позовних вимог) відмовлено.

Вказане рішення прийнято на підставі висновків місцевого господарського суду про те, що, оскільки у спірних правовідносинах Позивач є кредитором Банку щодо майнового зобов'язання зі стягнення грошових коштів, то в даному випадку слід враховувати встановлену Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заборону на задоволення вимог кредиторів Банку щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури його ліквідації.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ "Придунайська ПКФ "Електрон" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове по суті позовних вимог. Свої вимоги Скаржник обґрунтовує тим, що вказане рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, Скаржник вказує, що господарським судом першої інстанції не прийнято до уваги положення ч. ч. 4, 6 ст. 36 вищеназваного Закону, зі змісту яких випливає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

У судовому засіданні представник Позивача просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржуване рішення, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. Відтак, судова колегія приходить до висновку, що невикористання цією стороною свого процесуального права щодо приймання участі в судовому процесі не може бути перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Клопотання представника Позивача про приєднання до матеріалів справи копій рахунків, виставлених згідно вищезгаданого договору, відхилено судовою колегією з огляду на те, що цим представником не обґрунтовано неможливість подання даних документів суду першої інстанції з причин, що не залежали від Товариства.

Заслухавши пояснення представника Позивача у даній справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши обставини і матеріали справи, відповідність викладених у оскаржуваному судовому рішенні висновків цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягаю задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а, згідно положень ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте з мотивів, викладених в описовій частині даної постанови. Апеляційна інстанція вважає, що мотиви, з яких господарський суд в зазначеному рішенні дійшов вказаного висновку, не відповідають вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, однак сам висновок є правомірним, а тому судове рішення не підлягає скасуванню, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2014 р. між ТОВ „Придунайська промислово-комерційна фірма „ЕЛЕКТРОН" (орендодавець) та ПАТ "ІМЕКСБАНК" (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №66/9 (далі також - Договір), за умовами якого орендодавець передає орендарю устаткування та приміщення літер ІА-31-134 кв. м; літер ІА-30-1,9 кв. м; літер ІА-29-1,8 кв. м, загальною площею 137,7 кв. м, розташоване за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Болградська, 80.

Договір укладений строком на 12 місяців з 10 квітня 2014 року по 09 квітня 2015 року (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2.1 Договору орендар в приміщенні, що орендується, зобов'язується займатися банківською діяльністю. Орендар зобов'язується щомісячно, з дня вступу Договору в силу, сплачувати оренду приміщення, згідно виставленим рахункам, до 05 числа поточного місяця.

Пунктом 4.1 Договору передбачено обов'язок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату до 05 числа поточного місяця у розмірі 17 188 грн. Крім цієї суми, орендар додатково відшкодовує вартість спожитої електроенергії, води, газу, згідно показників лічильників та наданих орендодавцем рахунків, що включається додатково до вартості орендної плати.

У п.5.1. Договору встановлено, що у разі невчасної сплати з орендаря, відповідно до чинного законодавства, орендодавцем стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день сплати.

Пунктами 5.2., 5.3. Договору сторони обумовили, що у разі невиконання або неналежного виконання цього Договору, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства; всі суперечки, що виникли при виконанні Договору, вирішуються за згодою сторін, а при не досягненні згоди - у встановленому законом порядку.

У зв'язку з несплатою Банком орендної плати 15.01.2015 р. орендодавець звернувся до орендаря з листом (вих. № 04), в якому попередив останнього, що у випадку несплати ним орендних платежів до 20.01.2015р. Договір буде вважатись розірваним з 15.02.2015р.

Також 22.01.2015 р. Товариство звернулось до Банку з претензією №08, в якій запропонував негайно сплатити заборгованість по орендній платі в сумі 17188,00 грн., а також заборгованість за комунальні послуги за грудень 2014р. в сумі 3466,12 грн. та за січень 2015 р. в сумі 4210,77, а також звільнити орендоване приміщення.

Листом від 05.02.2015 р. за № 101 орендар гарантував орендодавцю здійснення поточних платежів за Договором та просив не здійснювати будь-яких дій по перешкоджанню роботи відділення Банку у зв'язку з необхідністю забезпечення безперебійного здійснення цією банківською установою своєї діяльності у період тимчасової адміністрації.

Через невиконання ПАТ "Імексбанк" своїх зобов'язань щодо оплати орендних платежів та комунальних послуг ТОВ "Придунайська ПКФ "Електрон" звернулось до господарського суду Одеської області з даним позовом, в якому просив (враховуючи уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог) стягнути з Банку заборгованість по орендній платі за період з січня по 09.04.2015р. в розмірі 56720,40 грн. та заборгованість по комунальним платежам з грудня 2014 р. по квітень 2015р. в розмірі 13506,19 грн., а також нараховану Товариством пеню в сумі 332,74 грн.

Переглядаючи оскаржене судове рішення в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 759 Цивільного кодексу України, як і положенням п. 1. ст. 283 Господарського кодексу України, встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Положеннями ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 16 від 26.01.2015 р., прийнятого на підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 р. № 50 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Імексбанк" до категорії неплатоспроможних", з 27.01.2015 р. розпочато процедуру виведення АТ "Імексбанк" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 27.01.2015 р. по 26.04.2015 р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ІМЕКСБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №84 від 23.04.2015 р. продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ІМЕКСБАНК" по 26.05.2015 р. (включно).

Отже, оскільки на час розгляду даного спору в місцевому господарському суді у ПАТ "ІМЕКСБАНК" тривало здійснення тимчасової адміністрації, то в даному випадку застосуванню підлягає також Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, згідно з ч. 2 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частинами 1, 5 ст. 34 вищеназваного Закону встановлено, що Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначаються наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Так, зокрема, частиною 4 статті 36 даного Закону передбачено, що початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Частиною 5 статті 36 даного Закону встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

За приписами п. 2 ч. 6 названого Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

Юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Отже, з системного аналізу вищенаведених положень названого Закону слідує, що під час тимчасової адміністрації здійснюється задоволення вимог кредиторів банку за договорами про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, оскільки обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 статті 36 цього Закону, не поширюється на зобов'язання банку саме щодо даних витрат.

Відтак, у разі документального підтвердження ТОВ "Придунайська ПКФ "Електрон", як кредитором, своїх вимог до Банку, як боржника, щодо його майнових зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення від 25.02.201 р. № 66/9, такі вимоги підлягали би задоволенню під час тимчасової адміністрації в Банку, оскільки зазначений Договір, відповідно до п. 3.2.1, укладено для забезпечення господарської діяльності Банку.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про поширення в даному випадку передбаченої частиною 5 статті 36 згаданого вище Закону заборони на задоволення вимог Товариства, як кредитора Банку, щодо майнових зобов'язань останнього, які, на думку суду, підлягають здійсненню виключно у межах процедури ліквідації Банку.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що задоволенню підлягають лише доведені в розумінні статей 33, 34 ГПК України вимоги, а також згідно зазначеного вище положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тобто Товариство повинно було довести належними та допустимими доказами наявність у Банку заборгованості з орендної плати та комунальних платежів за вищезгаданим Договором оренди.

Як вище зазначалось, пунктами 3.2.1 та 4.1 Договору сторони обумовили обов'язки орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату та відшкодовувати вартість спожитої електроенергії, води, газу, згідно показників лічильників та наданих орендодавцем рахунків, що включається додатково до вартості орендної плати, тобто орендодавець повинен був виставляти орендарю відповідні рахунки. Однак, матеріали справи не містять тих рахунків, на несплату яких Відповідачем посилається Товариство, а отже, Позивачем не доведено згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України виконання ним умов Договору щодо виставлення рахунків, згідно яких Банк мав сплачувати орендну плату та комунальні платежі.

Крім того, дослідивши матеріали справи судова колегія зазначає, що Позивачем взагалі не надано жодних доказів наявності вищезгаданої заборгованості Банку перед Товариством за Договором оренди. Натомість в матеріалах справи наявні надані Позивачем господарському суду першої інстанції рахунки-фактури, кожен з яких оплачений Банком, згідно підписаних сторонами відповідних актів виконаних робіт, відповідно до яких у сторін немає взаємних претензій.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Придунайська ПКФ "Електрон" щодо стягнення з ПАТ "Імексбанк" заборгованості з орендних платежів та комунальних послуг за договором оренди нежитлового приміщення № 66/9 від 25.02.2014 р. у сумі 70559,33 грн. не підлягають задоволенню саме через недоведеність цих вимог.

Посилання Скаржника на неотримання ним копії відзиву Відповідача, чим позбавлено його можливості дати відповідні пояснення у справі, не приймається судовою колегію до уваги, оскільки позивач в силу ст. 22 ГПК України мав можливість у будь-який момент звернутись до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та надання можливості підготувати відповідне заперечення або ж надати усні пояснення у судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ "Придунайська ПКФ "Електрон" не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін з мотивів, які наведені вище в даній постанові.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 12.05.2015 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Повний текст постанови складено та підписано 22.07.2015 р.

Головуючий суддя М.В. Сидоренко

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя В.І. Жеков