КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Справа№ 910/5105/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Центральне регіональне управління" на рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 910/5105/15-г (суддя Нечай О.В.) за позовом приватного підприємства "Графіс" до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Центральне регіональне управління" про зобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 910/5105/15-г позов задоволено повністю, зобов'язано відповідача вчинити вказані вище дії.

При ухваленні зазначеного рішення суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання зобов'язань за договором в частині виконання платіжних документів позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 910/5105/15-г скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскільки позивачем платіжні доручення були подані на виконання до банку після спливу 30-тиденного строку з дати їх виписки, то відповідач згідно п. 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті не може здійснити перерахування коштів за такими платіжними документами.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості участі представників у даному судовому засіданні від сторін до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення сторін, а також те, що їх позиція по справі є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та приватним підприємством "Графіс", як клієнтом 06.02.2014 укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 39308.

Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 5401 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених Договором.

Згідно п. 2.1 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2 договору).

Пунктом 3.1.1 договору передбачено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.3.3 договору банк зобов'язаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 9.00 до 16.00, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Позивач 16.02.2015 звернувся до відповідача за виконанням платіжного доручення № 83 від 13.02.2015, а 26.02.2015 - за виконанням платіжного доручення №85 від 26.02.2015.

Звернення позивача до відповідача у вказані дати (16.02.2015 та 26.02.2015) за виконанням цих платіжних документів, а також їх одержання банком підтверджуються його відміткою на даних дорученнях.

Відповідачем вказані платіжні доручення виконані не були.

При цьому, будь-яких законодавчих чи інших обмежень не було.

У зв'язку з тим, що вказані платіжні доручення не були виконані відповідачем, позивач звернувся до нього з листами від 17.02.2015р. № 8 та від 26.02.2015р. та № 10 щодо їх виконання.

Проте, вимоги позивача залишені відповідачем без задоволення.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов'язання з перерахування коштів, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Згідно з частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Пункт 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 1.35 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Пунктом 8.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Згідно п. 2.1 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п. 3.3.3 договору банк зобов'язаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 9.00 до 16.00, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Так, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з виконання платіжних документів настав, проте зобов'язання виконано не було.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність невиконання відповідачем платіжних документів позивача.

Доводи апелянта про те, що оскільки позивачем платіжні доручення були подані на виконання до банку після спливу 30-тиденного строку з дати їх виписки, то відповідач згідно п. 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті не може здійснити перерахування коштів за такими платіжними документами, відхиляються колегією суддів з наступних підстав.

Пунктом 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22, передбачено, що банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки.

Позивач 16.02.2015 звернувся до відповідача за виконанням платіжного доручення № 83 виписаного 13.02.2015 (через два дні після виписки), а 26.02.2015 - за виконанням платіжного доручення №85 виписаного в той же день, тобто 26.02.2015.

Дати звернення позивача до відповідача (16.02.2015 та 26.02.2015) за виконанням цих платіжних документів підтверджуються відміткою банку на даних дорученнях.

Отже, позивач звернувся до відповідача за виконанням доручень в межах 30-тиденного строку з дати їх виписки, а тому відмова банку у їх виконанні є неправомірною.

У зв'язку з порушенням свого права позивач обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

В свою чергу доводи апелянта не спростовують висновків місцевого господарського суду та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 910/5105/15-г - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/5105/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран