КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа№ 910/1891/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Іванів А.Р. - представник;

Козлова Д.Д. - представник;

Від відповідача-1: не з"явився;

Від відповідача-2: Захожа Т.В.- представник;

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета"

про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 за нововиявленими обставинами

у справі № 910/1891/14 (головуючий суддя Васильченко Т.В., судді: Бойко Р.В., Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілф"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілф" про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 10.08.2012, а також визнання за позивачем права власності на об'єкт незавершеного будівництва - багаторівневий паркінг, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Ватутіна Генерала, буд. 2 т, ІІ черга (літ. К 1), готовністю 26%.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2014 позов задоволено повністю, на підставі ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10.08.2012 та визнано за позивачем, як інвестором, право власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 (колегія суддів у складі: Тищенко О.В., Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2014, рішення суду першої інстанції скасовано, в позові відмовлено.

10.06.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" звернулось з заявою про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 за нововиявленими обставинами у справі №910/1891/14, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 скасувати, рішення Господарського суду м.Києва від 20.06.2014 у цій справі залишити без змін.

Зазначена заява мотивована тим, що позивачу - ТОВ «Призма Бета» стали відомі істотні для даної справи обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, проте не були відомі заявнику на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" у справі №910/1891/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Згідно відомостей, які містились в базі "Діловодство спеціалізованого суду" в провадженні колегії суддів Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Хрипун О.О., Самсін Р.І., Станік С.Р.) знаходилась заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілф" про роз'яснення ухвали Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015. разом з матеріалами справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілф" про роз'яснення ухвали Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 та призначено справу №910/1891/14 до розгляду на 22.06.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2015 відкладено вирішення питання про прийняття чи про повернення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 за нововиявленими обставинами у справі №910/1891/14 до закінчення розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілф" про роз'яснення ухвали Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 у зв"язку з відсутністю матеріалів справи.

Після розгляду справи колегією суддів у складі головуючого судді Хрипуна О.О., Самсіна Р.І., Станіка С.Р., матеріали справи справи були передані колегії суддів у складі головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І. для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 у справі №910/1891/14 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 за нововиявленими обставинами прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.07.2015.

08.07.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника ТОВ "Стілф" надійшов відзив на заяву; від представника ТОВ "Призма Бета" надійшли додаткові письмові пояснення; 09.07.2015 від представника ПАТ "Дніпровська пристань" надійшов відзив, в якому представник також просить слухати справу у його відсутність.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 09.07.2015 заявив усне клопотання про оголошення перерви для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи. Колегією суддів відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з огляду на те, що відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи (№ 917), ухвала суду про прийняття заяви до провадження від 30.06.2015 була отримана ТОВ «Стілф» 02.07.2015, тобто відповідач-2 мав достатньо часу з 02.07.2015 по 09.07.2015 для ознайомлення з матеріалами справи. Також суд враховує наявний в матеріалах справи змістовний відзив ТОВ «Стілф» на заяву та наголошує на тому, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В судовому засіданні 09.07.2015 представники позивача та відповідача-2 надали свої пояснення по справі.

Представник відповідача-1 у вказане судове засідання не з"явився, проте колегія суддів враховує його клопотання, викладене у відзиві, про розгляд заяви у його відсутність.

Відповідно до відзиву відповідача-1, ПАТ "Дніпровська пристань" погоджується з позовом, та крім того, не має претензій до Висновку експертизи та погоджується з тим, що обставина, встановлена у вказаному висновку, є нововиявленою та істотною для даної справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно зі ст. 114 Господарського процесуального кодексу України рішення і ухвали, що набрали законної сили і прийняті судом першої інстанції, переглядаються господарським судом, який прийняв ці судові рішення. Перегляд за нововиявленими обставинами постанов і ухвал апеляційної і касаційної інстанції, якими змінено або скасовано судове рішення суду першої інстанції, здійснюється судом тієї інстанції, яким змінено або прийнято нове судове рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2 , колегією суддів встановлено наступне.

В лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілф", з урахуванням заяви про зміну предмету позову, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва - багаторівневий паркінг, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т, ІІ черга (літ. К1), готовністю 26%.

Підставою для визнання договору недійсним та визнання права власності на об"єкт незавершеного будівництва, на думку позивача, було те, що відповідачем-1 було відчужено спірне майно - багаторівневий паркінг, який знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Генерала Ватутіна, 2-т, ІІ черга (літ. К1), готовністю 26%, яке є предметом Інвестиційного договору та оплачене позивачем, без його згоди як інвестора за Інвестиційним договором.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2014 у справі №910/1891/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 10.08.2012, укладений між Приватним акціонерним товариством "Дніпровська пристань" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стілф", посвідчений 10.08.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. за реєстровим номером №2177.

Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" право власності на об'єкт незавершеного будівництва - багаторівневий паркінг, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т, ІІ черга (літ. К1), готовністю 26%.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2014, рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2014 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, Київський апеляційний господарський суд виходив з того, що на момент укладення оспорюваного договору ТОВ «Призма Бета» не було власником спірного майна через його належність ПАТ «Дніпровська пристань», а безпосередньо сам договір було укладено з дотриманням вимог закону, з огляду на що відсутні підстави для визнання його недійсним. При цьому, констатувавши недоведеність позивачем будь-якого права на спірне майно, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для розгляду заявленого позову з огляду на відсутність факту порушення прав та законних інтересів позивача.

Разом з цим, як зазначає позивач, в червні 2015 року йому стало відомо про Висновок експерта № 9303/9304/15-42 від 08.06.2015 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи (далі - висновок), проведеної в рамках кримінального провадження №0002585 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.3 ст.366 КК України Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

У вказаному висновку експертом було встановлено, що до складу об'єкта інвестування за Інвестиційним договором № ДИ-10/08 від 10.08.2007 входить об'єкт незавершеного будівництва - багаторівневий паркінг, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Ватутіна Генерала, буд. 2 т, II черга (літ. К1), готовністю 26 %.

Вказана обставина, виявлена позивачем після ознайомлення з цим висновком, на його думку, свідчить про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків щодо відсутності факту порушення прав позивача як інвестора за Інвестиційним договором при укладенні спірного Договору купівлі-продажу паркінгу від 10.08.2012, а також про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на спірний паркінг, а тому є нововиявленою в розумінні статті 112 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Як вбачається зі змісту висновку експерта, наведені ним будівельно-технічні характеристики спірного нерухомого майна існували як на момент вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу, так і на момент розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. При цьому згідно статті 69 КПК України експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об'єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

З огляду на відсутність спеціальних знань, зазначена обставина не могла бути виявлена заявником самостійно.

Окрім того, вказані обставини не могли бути відомі заявнику в силу встановлених договірних відносин між сторонами Інвестиційного договору.

З аналізу тексту Інвестиційного договору вбачається, що саме на ПАТ «Дніпровська пристань» покладалось самостійне забезпечення виготовлення відповідної проектної та робочої документації, її погодження, в той час як ТОВ «Призма Бета» покладалось здійснення саме інвестування в будівництво об'єкту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зважаючи на зазначені положення Інвестиційного договору заявник мав обмежений доступ до будівельно-технічної документації, що додатково підтверджує невідомість зазначених в даній заяві нововиявлених обставин для заявника.

Матеріали справи не містять інших експертних досліджень з даного питання, в тому числі і у межах даної справи. Отже, заявник не міг бути раніше повідомлений про вказану ним обставину.

Зазначена обставина вносить новий елемент в оцінку правовідносин між позивачем та відповідачем-1 за Інвестиційним договором, надаючи можливість кваліфікувати паркінг як невід"ємну частину об"єкту інвестування. Колегія суддів зазначає, що вказана обставина не є переоцінкою доказів, які вже оцінювались господарським судом у процесі розгляду справи, оскільки будівельно-технічні характеристики паркінгу, його технічна приналежність до об"єкту інвестування взагаді судом не досліджувались та не оцінювались. Наявність технічної характеристики спірного об"єкта, на думку колегії, є необхідною умовою повноцінного розгляду даного спору.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наведені заявником в якості нововиявлених обставини підпадають під визначення п. 2 ч. 2 ст. 112 Господарського процесуального кодексу України - істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, що мають істотне значення для правильного та всебічного вирішення спору.

Статтею 114 Господарського процесуального кодексу України унормовано,що рішення, ухвала, постанова, прийняті за результатами перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, можуть бути переглянуті на загальних підставах.

У разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Таким чином, чинним господарським процесуальним законодавством порядок розгляду заяв за нововиявленими обставинами врегульовано в ст.114 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що розгляд заяви відбувається в разі наявності підстав для її задоволення одночасно з переглядом судового рішення та прийняттям нового рішення у справі, яким також змінюється чи скасовується попереднє рішення.

При цьому, з огляду на ст.114 Господарського процесуального кодексу України, в разі наявності підстав для задоволення судом заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відповідне судове рішення переглядається в наведених в заяві межах і за наслідками такого перегляду у разі зміни або скасування первісного рішення, приймається нове рішення.

Враховуючи те, що врахування зазначеної обставини мало б наслідком прийняття іншого судового рішення ніж те, яке було прийняте, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2007 між Закритим акціонерним товариством "Дніпровська пристань", після зміни найменування - ПАТ "Дніпровська пристань", (замовник) та ТОВ "Призма Бета" (інвестор) було укладено інвестиційний договір №ДИ-10/08, предметом якого є інвестування інвестором будівництва другої черги торгово-розважального центру по просп. Генерала Ватутіна в м. Києві.

Пунктом 2.1 Інвестиційного договору визначено, що об'єктом інвестування по договору є друга черга будівництва, яка включає в себе: будівництво трьохповерхового торгово-розважального центру, початковою загальною площею 96907 кв.м (п.п. 2.1.1) та будівництво інженерних мереж та споруджень, благоустрою, берегоукріплення, необхідних для другої черги (п.п. 2.1.2).

16.03.2010 погоджено акт готовності об'єкту до експлуатації, а саме будівництва торговельно-розважального центру в складі другої черги проекту будівництва житлових будинків з об'єктами соціально-культурного та побутового призначення, транспортної розв'язки і тягової підстанції на просп. Генерала Ватутіна у Дніпровському та Деснянському районі м. Києва, загальною площею 66810,1 кв.м.

12.05.2010 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було видано сертифікат відповідності серія КВ №000165, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта ІІ черги будівництва торгово-розважального центру загальною площею 66810,1 кв.м. БЕЗ ВРАХУВАННЯ ПАРКІНГУ.

В той же час, з виявленого позивачем висновку експертизи вбачається, що об'єкт незавершеного будівництва - багаторівневий паркінг, який знаходиться за адресою: м. Київ, нр. Ватутіна Генерала, буд. 2 т, II черга (літ. К І), готовністю 26 %, є невід'ємною складовою частиною єдиного об'єкта інвестування з точки зору його технічної та проектної невід'ємності.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Відповідно до статті 186 Цивільного кодексу України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 187 Цивільного кодексу України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

В свою чергу, відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» всі суб'єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом, лише за рішенням інвестора. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестицїі та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Отже, враховуючи дійсний правовий статус паркінгу, його технічний та будівельно-проектний аспекти та невід'ємність від об'єкту інвестування, складовою частиною якого він і є, а також вищезазначені положення цивільного законодавства та умови інвестиційного договору, свідчать про закріплення права на цей об'єкт за позивачем як інвестором в загальний та єдиний об'єкт інвестування, право власності на який переходить до позивача згідно умов Інвестиційного договору.

Відчуження чи в будь-який інший спосіб розпорядження майном, яке входить в об'єкт інвестування, що має наслідком його вибуття з правового режиму встановленого інвестиційним договором, є порушенням прав та законних інтересів позивача, оскільки саме йому належали права на об'єкт інвестування.

Відповідно до п. 7.3. інвестиційного договору в редакції Додаткової угоди від 20.08.2012, інвестор набуває право власності на об'єкт після завершення будівництва і прийняття об'єкта в експлуатацію, з моменту передачі об'єкта ПАТ «Дніпровська пристань» позивачу. До завершення будівництва і прийняття Об'єкта інвестування в експлуатацію всі майнові права на проектну і робочу документацію стосовно будівництва, на використані при будівництві матеріали і обладнання, на всі результати виконаних будівельних робіт, в тому числі на незавершений будівництвом Об'єкт інвестування в цілому або його частини, належать Позивачу як Інвестору.

Отже, умовами Інвестиційного договору визначено, що Об'єкт інвестування, в тому числі незавершений будівництвом паркінг є власністю позивача як інвестора.

Між тим, матеріали справи свідчать про те, що 10.08.2012 між ПАТ "Дніпровська пристань" (продавець) та ТОВ "Стілф" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. за реєстровим номером №2177, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати об'єкт незавершеного будівництва - багаторівневий паркінг, який знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Генерала Ватутіна, 2-т, ІІ черга (літ. К1), готовністю 26% (багаторівневий паркінг), на користь покупця, а покупець зобов'язується прийняти багаторівневий паркінг та сплатити ціну, що зазначена у п. 2.1 цього договору, а саме 17 757 018,46 грн.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 2 вказаної статті також встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, а також встановленої нововиявленої обставини щодо приналежності предмету спірного договору до єдиного об'єкту інвестування за інвестиційним договором, в тому числі з точки зору його технічних та проектних характеристик, вказаний Договір купівлі-продажу є таким, що суперечить приписам ст.ст. 317, 319, 321, 658 Цивільного кодексу України, а також ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», оскільки розпорядження відповідачем-1 належним позивачу майном, яке водночас являє собою результати здійснених позивачем інвестицій в будівництво паркінгу як складової частини об'єкта інвестування, було вчинено без згоди і без відома позивача як власника і інвестора. Більш того, укладення оспорюваного договору порушує права і охоронювані законом інтереси позивача, оскільки позбавляє його можливості набути у власність паркінг після закінчення його будівництва та прийняття його у встановленому законодавством поряду до експлуатації.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про задоволення заяви про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 у справі № 910/1891/14 за нововиявленими обставинами.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105, 112-114 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Призма Бета» про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 у справі № 910/1891/14 за нововиявленими обставинами задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 у справі № 910/1891/14 скасувати.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2014 у справі № 910/1891/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/1891/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська