РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015Справа №910/9760/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»
ДоПублічної акціонерної копанії Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
Простягнення 892 234 077, 92 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Малярчук Ю.Б. - за дов.;

Від відповідача: Вознюк Є.В. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь заборгованість в розмірі 892 234 077, 92 грн. за Договором поставки природного газу №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р.

21.05.2015р. відповідач через відділ загального діловодства господарського суду надав суду належні копії платіжних доручень, як доказ часткової оплати за поставлений природний газ згідно Договору поставки природного газу №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р.

11.06.2015р. позивач через відділ загального діловодства господарського суду надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути заборгованість з відповідача на свою користь в розмірі 1 357 692 982, 92 грн. відповідно до Договору поставки природного газу №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р.

Судом заява про збільшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема збільшити розмір позовних вимог.

Як визначено в п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 18.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Згідно з ч.3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 1 357 692 982, 92 грн., тому має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

02.07.2015р. відповідач через загальний відділ діловодства господарського суду надав суду належні копії платіжних доручень, як доказ виконання зобов'язань відповідача перед позивачем за договором поставки природного газу №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідачем сплачена сума заборгованості в розмірі 1 357 594 551, 68 грн. за період з січня по березень 2015 року згідно договору поставки природного газу №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р., тобто відповідач визнав за собою борг в зазначеній сумі та сплатив її на користь позивача.

Відповідно до п. 1.1. ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, суду доведено, що відповідачем сплачено суму боргу в розмірі 1 357 594 551, 68 грн., тобто між позивачем та відповідачем в частині стягнення зазначеної суми боргу відсутній предмет спору, тому провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 1 357 594 551, 68 грн. за Договором поставки природного газу №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р. слід припинити на підставі п. 1-1 ст.80 ГПК України, за відсутністю предмету спору.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за Договором поставки природного газу №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р. в розмірі 98 431, 24 грн. відповідач заперечує, тобто в частині зазначеної суми боргу існує спір між сторонами спору.

За таких обставин, судом розглядається позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за Договором поставки природного газу №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р. в розмірі 98 431, 24 грн.

За клопотанням відповідача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір поставки природного газу №УГВ9984/21-15 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Позивач зобов'язався передати Відповідачу у 2015 році у власність природній газ власного видобутку (надалі - газ) для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, а Відповідач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору Позивач передає Відповідачу у 2015 році газ в обсязі 12 463 639 000 куб. м., у тому числі по кварталах: І квартал 2015 року - 3 152 909 тис. куб. м., ІІ квартал 2015 року - 3 149 394 тис. куб. м., ІІІ квартал 2015 року - 3 104 280 тис. куб. м., ІV квартал 2015 року - 3 057 056 тис. куб. м.

Відповідно до п. 4.1. Договору ціна газу за 1 000 куб. м. відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 30.12.2013р. №1851 становить 349, 20 грн. без ПДВ, крім того ПДВ - 69, 84 грн., разом з ПДВ - 419, 04 грн.

Згідно з п. 4.3. Договору ціна газу визначається без врахування вартості транспортування та постачання газу територією України.

Відповідно до п. 5.1. Договору розрахунки за газ здійснюються Відповідачем грошовими коштами в гривнях шляхом перерахування на рахунок Позивача вартості обсягу газу, що поставляється в поточному місяці на підставі наданого рахунку.

Згідно п. 5.2. Договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично поставлений природний газ повинен бути проведений не пізніше 20 банківських днів з дати підписання сторонами місячного акту приймання-передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків.

Відповідно до п. 3.4. Договору, Позивач складає двосторонній акт приймання-передачі газу, який підписують уповноважені представники сторін.

Згідно з п. 3.5. Договору місячний акт приймання-передачі газу, зазначений в п. 3.4. Договору, уповноважені представники сторін підписують до 8-го числа місяця, наступного за місяцем поставки. Підписаний сторонами акт приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Відповідно до збільшених позовних вимог заборгованість Відповідача перед Позивачем за спірним Договором згідно актів приймання-передачі природного газу за період січень-березень становить 1 357 692 982, 92 грн.

Проте, суду доведено та матеріалами справи підтверджено, що Відповідачем сплачено суму заборгованості за Договором поставки природного газу №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р. в розмірі 1 357 594 551, 68 грн., в зв'язку з чим суд на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України припиняє провадження у справі в частині стягнення заборгованості за спірним Договором в розмірі 1 357 594 551, 68 грн., в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми боргу в розмірі 98 431, 24 грн. за спірним Договором суд зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, акт приймання-передачі газу №4 від 31.03.2015р. обсягом 234 897, 00 тис. куб. м. на загальну суму 98 431, 24 грн. не було підписано з боку Відповідача на підставі того, що зазначений обсяг за відомостями Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» був використаний споживачами, які розташовані на тимчасово неконтрольованих територіях Донецької області.

Відповідач своїм Листом, якій Позивач отримав 07.05.2015р. за вх. №05/4900-01 повідомив останнього, що між Позивачем та Відповідачем були підписані акти приймання-передачі природного газу за березень поточного 2015 року на 1 110 539, 504 тис. куб. м., обсяг якого був використаний споживачами, які розташовані на підконтрольній території у березні поточного року. Натомість обсяг газу 234 897, 00 тис. куб. м. був використаний споживачами, які розташовані на тимчасово неконтрольованих територіях Донецької області. Тобто, Компанія не отримувала даний газ та не здійснювала його подальше постачання власним контрагентам. Таким чином, у Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» відсутні підстави для підписання акту приймання-передачі газу №4 від 31.03.2015р.

Крім цього, в зазначеному Листі Відповідач повідомив Позивача, що з метою врегулювання проблемних питань, які виникли внаслідок ситуації на сході України, Відповідачем підготовлено та листом від 06.01.2015р. №7-43/1/МЕВУ-15 надіслано на погодження до Міненерговугілля проекти нормативно-правових актів щодо компенсації вартості природного газу, використаного споживачами, які розташовані на тимчасово неконтрольованих територіях Донецької та Луганської областей.

Відповідно до п. 3.5. Договору підставою для розрахунків є підписаний акт приймання-передачі газу.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично поставлений газ повинен бути проведений не пізніше 20 банківських днів з дати підписання сторонами місячного акту приймання-передачі газу, який є підставою для розрахунків.

Акт приймання-передачі газу №4 від 31.03.2015р. обсягом 234 897, 00 тис. куб. м. на загальну суму 98 431, 24 грн. не було підписано з боку Відповідача на підставі того, що зазначений обсяг за відомостями Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» був використаний споживачами, які розташовані на тимчасово неконтрольованих територіях Донецької області.

У відповідності зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, оскільки акт приймання-передачі №4 від 31.03.2015р. не був підписаний зі сторони Відповідача, у Позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості за порушення договірних зобов'язань, тому позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача заборгованості за зазначеним актом в сумі 98 431, 24 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведено у спосіб встановлений ст. 34 цього ж Кодексу законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 98 431, 24 грн. Доводи, викладені у його позовній заяві спростовані в відзиві на позовну заяву та доданими до нього документами та поясненнями Відповідача, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в цієї частині позову.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України в частині розгляду позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 98 431, 24 грн. покладаються на Позивача.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості в розмірі 1 357 594 551, 68 грн. суд припиняє провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України в зазначеній частині позовних вимог покладаються на Відповідача, оскільки сума боргу за спірним договором була сплачена Відповідачем після порушення провадження у справі.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості згідно акту приймання-передачі газу №4 від 31.03.2015р. до Договору №УГВ9984/21-15 від 29.12.2014р. в розмірі 98 431, 24 грн. відмовити.

Стягнути з Публічної акціонерної копанії Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; Код: 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28; Код: 30019775) судовий збір в розмірі 73 074 (сімдесят три тисячі сімдесят чотири) грн. 70 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В частині стягнення боргу в розмірі 1 357 594 551, 68 грн. провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.07.2015р.

Суддя І.І.Борисенко