РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"15" липня 2015 р. Справа №902/510/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Гулова А.Г.

суддя Крейбух О.Г. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання Опанасюку Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Україна"

на ухвалу господарського суду Вінницької області від 19.06.2015р. (про повернення зустрічної позовної заяви без розгляду)

у справі №902/510/15 (головуючий суддя Яремчук О.О., судді Мельник П.А., Говор Н.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Україна", с.Костянтинівка Липовецького району Вінницької області

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ВАТ КБ "Південкомбанк" Остапенко І. В., м.Донецьк

про визнання недійсними пунктів 4.2., 4.3., 4.4. договору про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії № 177К-21Ю від 10.07.2013 року та перерахунку неправомірно нарахованої суми заборгованості;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 19.06.2015р. у справі №902/510/15 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Україна" повернуто без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, ТзОВ "Племінний завод "Україна" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 19.06.2015р. у справі №902/510/15 та передати справу на розгляд до господарського суду Вінницької області.

Мотивуючи апеляційну скаргу, ТзОВ "Племінний завод "Україна", зазначає, зокрема, що приймаючи оскаржену ухвалу, місцевий господарський суд не врахував тяжкий майновий стан ТзОВ "Племінний завод "Україна", адже, по первісному позову ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ВАТ КБ "Південкомбанк" Остапенко І. В., просить суд у своїй позовній заяві достроково стягнути з ТзОВ "Племінний завод "Україна" 24188468,20грн., що для останнього є досить значною сумою, а відповідно до ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Отже, суд першої інстанції не застосував ту норму матеріального права, яку потрібно було застосувати, враховуючи тяжкий майновий стан ТзОВ "Племінний завод "Україна", а саме - ст.8 Закону України "Про судовий збір".

ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк" не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, однак, ПАТ "Племінний завод "Україна" надіслало на адресу суду клопотання №288 від 15.07.2015р. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із перебуванням повноважного представника у щорічній основній відпустці.

Судом відхилено вказане клопотання, оскільки зазначені у ньому обставини належними доказами не підтверджені.

Враховуючи норми ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення, колегія суддів розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів оскарження ухвали, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ВАТ КБ "Південкомбанк" Остапенко І.В. звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Україна" про стягнення 24 188 468,20 грн. заборгованості за договором.

Ухвалою суду від 09.04.2015 року вказану вище позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.04.2015 року.

18.06.2015 року до господарського суду Вінницької області надійшла зустрічна позовна заява №236 від 18 червня 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод"Україна" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ВАТ КБ "Південкомбанк" Остапенко І.В. про визнання недійсними пунктів 4.2., 4.3., та 4.4. договору про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії №177К-21Ю від 10.07.2013 року та перерахунку неправомірно нарахованої суми заборгованості.

Як зазначалося вище, ухвалою господарського суду Вінницької області від 19.06.2015р. у справі №902/510/15 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Україна" повернуто без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, оскільки не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Україна" без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про повернення позовної заяви.

Згідно з ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Порядок подання зустрічного позову врегульовано ст.60 ГПК України, де передбачено, що відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.54 ГПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Згідно з п.3 ч.1 ст.57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Виходячи зі змісту статті 63 ГПК України, вказана норма процесуального закону зобов'язує суддю, який вирішує питання про прийняття позовної заяви, повернути позовну заяву з підстав неправильного оформлення позовної заяви та доданих до неї документів.

Позовна заява підлягає поверненню, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам ст.ст.54 - 58 ГПК.

У статті 63 ГПК України наведений вичерпний перелік підстав для повернення позовної заяви без розгляду.

Так, згідно з п.4 ч.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Статтею 44 ГПК України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Порядок та розмір справляння судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 р., що набрав чинності 01.11.2011р.

Згідно з п. 1 ст. 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, в тому числі, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до п.п. 2.21., 2.22. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. (із змінами і доповненнями), платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору. Судовий збір сплачується до територіальних органів Державної казначейської служби України; платники судового збору у платіжних документах на перерахування судового збору повинні в рядку "одержувач" зазначити найменування територіального органу казначейської служби за місцем знаходження господарського суду, який розглядає справу. Якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява повертається господарським судом з підстав, передбачених ГПК, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 63.

Натомість, як вбачається із матеріалів оскарження ухвали, а саме з зустрічної позовної заяви, ПАТ Племінний завод "Україна" №236 від 18 червня 2015 року, позивачем у додатку до позову не зазначено про те, що ним додано докази на підтвердження факту сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

Пунктом 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Разом з тим, у вказаній зустрічній позовній заяві відсутні прохання про відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору ТзОВ "Племінний завод "Україна", з посиланням на ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Скаржником до зустрічного позову, на підтвердження факту тяжкого матеріального становища, не надано доказів, що підтверджують дану обставину. Посилання скаржника на наявність позову ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк" до ТзОВ "Племінний завод "Україна" про стягнення 24188468,20грн. не є доказом на підтвердження факту тяжкого матеріального становища останнього.

При цьому слід зазначити, що застосування норм ст.8 Закону України "Про судовий збір" є правом суду, а не його обов`язком.

Таким чином, позивачем (скаржником) не надано належних доказів на підтвердження обставин, викладених в апеляційній скарзі, в частині обов`язковості застосування судом норм матеріального права, а саме ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Слід зазначити, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями (ч.2 ст. 3 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (ст. 44 ГК України).

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, а тому користуючись правом самостійного залучення фінансових ресурсів, здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, а також самостійно нести комерційні ризики їх несприятливості, що можуть настати в результаті діяльності підприємства. Підприємство самостійно має розрахувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших його дій, та самостійно прийняти рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності підприємства є його власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво. Отже, скаржник повинен був при здійсненні своєї господарської діяльності допускати можливість настання несприятливих фінансових наслідків такої діяльності, зокрема, звернення до суду за захистом своїх прав, та відповідно сплати судового збору при такому зверненні.

За наведених обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про недотримання позивачем вимог закону стосовно подання доказів на підтвердження факту сплати судового збору, у зв'язку з чим подана зустрічна позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Отже, судовою колегією не встановлено порушень або неправильного застосування норм процесуального права судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали в порядку статті 104 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, ухвалу господарського суду Вінницької області від 19.06.2015р. у справі №902/510/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Україна" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 19.06.2015р. у справі №902/510/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Україна" - без задоволення.

2. Матеріали оскарження ухвали у справі №902/51/15 надіслати до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.