ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" липня 2015 р. Справа № 1/106/52-Б

Господарський суд Волинської області /суддя Слободян П. Р./, при секретарі судового засідання Ведмедюку М. П., розглянувши скаргу кредитора - ОСОБА_1, м. Луцьк

на дії ліквідатора ПП "Імпалс" - Михайловського С. В.

у справаі № 1/106/52-Б за заявою Фермерського господарства "Бауер-плюс", с. Буяни Луцького району

до приватного підприємства "Імпалс", м. Луцьк

про визнання банкрутом

За участю представників сторін:

від заявник: н/з.

від боржника: н/з.

від ОСОБА_1: ОСОБА_3 - представник (довіреність у справі)

Взяв участь в судовому засіданні: Михайловський С. В. - ліквідатор

Встановив: 13 липня 2015 року на адресу господарського суду Волинської області надійшла скарга кредитора ОСОБА_1 на дії ліквідатора Михайловського С. В., в якій просить визнати дії арбітражного керуючого Михайловського С. В. неправомірними та припинити його повноваження як ліквідатора ПП "Імпалс"

Скаргу обґрунтовує тим, що арбітражним керуючим Михайловським С.В. неналежно виконуються обов'язки ліквідатора ПП «Імпалс», зокрема затягуються строки ліквідаційної процедури. Безпідставно затримується перерахування кредиторам грошових коштів, отриманих від реалізації майна банкрута. Наявність заінтересованості та конфлікту інтересів.

Ліквідатор ПП "Імпалс" Михайловський С. В. в поясненні № 02-13/404 від 20.07.2015р. та в судовому засіданні скаргу вважає необґрунтовану і такою, що не підлягає задоволенню, вважає, що при виконанні обов'язків ліквідатора ПП «Імпалс» діяв в межах чинного законодавства та просить суд відмовити в задоволенні вимог по скарзі кредитора ПП «Імпалс» ОСОБА_1 на дії арбітражного керуючого.

ПАТ "Креді Агріколь Банк" в письмовому поясненні № 52100-2146 від 20.07.2015р. з доводами скарги ОСОБА_1 категорично не погоджується, вважає що даний кредитор, зловживаючи своїми процесуальними правами намагається дискредитувати арбітражного керуючого Михайловського С. В. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Розглянувши скаргу на дії ліквідатора Михайловського С. В., матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, ліквідатора, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 1.1 Прикінцевих положень ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.01.2013р., положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до п. 40 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 №4212- VІ)" положення Закону застосовуються господарськими судами у розгляді справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності, тобто з 19.01.2013 року. Положення Закону, якими врегульовано ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності Законом, якщо на цей момент господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до п. 2 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013 року, дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси.

Твердження скаржника, щодо безпідставного затягування ліквідаційної процедури ліквідатором, спростовуються тим, що 06.07.2015 року господарським судом Волинської області було прийнято ухвалу, якою продовжено строки ліквідаційної процедури ПП «Імпалс» до 06.10.2015р., підстави продовження строку ліквідаційної процедури викладені в описовій частині ухвали, зокрема, однією з підстав продовження строків стало наявність нереалізованого майна банкрута - ПП «Імпалс» та непогашені вимоги кредиторів, в тому числі вимоги самого Скаржника. Крім того, продовження строків ліквідаційної процедури відбувалось на підставі протоколів комітету кредиторів ПП «Імпалс» у відповідності до ухвал господарського суду Волинської області від 29.10.2012p., 24.04.2013p., 19.02.2014р., 19.09.2014р., 05.01.2015p., жодна з яких не оскаржувалась та набрала законної сили.

Доводи скаржника, про те, що у зв'язку із затягуванням ліквідаційної процедури ПП «Імпалс» відбувається порушення його прав, як кредитора, що пов'язане з неможливістю задовольнити його кредиторські вимоги, які включені до четвертої черги грошових вимог, спростовуються, тим, що скаржником не наведено про порушення конкретних норми закону ліквідатором, як і не відбулось порушень суб'єктивних прав кредитора четвертої черги.

В межах ліквідаційної процедури ПП «Імпалс» нереалізованим залишилось майно, яке перебуває в заставі ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», вартість якого не покриє кредиторські вимоги Банку, не говорячи про вимоги четвертої черги.

Отже, аргументи скарги, в частині умисного затягування ліквідаційної процедури ПП «Імпалс» є недоведеними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не можуть прийматись судом до уваги.

Твердження що ліквідатор Михайловський С. В. не здійснює свою роботу в частині звітування, спростовується тим, що відповідно до приписів закону про банкрутство, під час провадження справи про банкрутство інтереси усіх кредиторів представляє комітет кредиторів. Закон про банкрутство не зобов'язує ліквідатора звітуватись перед кожним окремим кредитором, у зв'язку із чим будь-який з кредиторів може отримати необхідну інформацію безпосередньо від комітету кредиторів боржника.

Твердження скаржника про наявність заінтересованості та конфлікту інтересів, а саме те, що Михайловський С. В. не може виконувати обов'язки арбітражного керуючого у справі про банкрутство ПП «Імпалс», оскільки одночасно являється ліквідатором у справі про банкрутство ПП «Макаронна компанія», ТОВ «Агровіта», спростовується тим, що 19.06.2013р. господарським судом Волинської області було прийнято ухвалу про затвердження реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство ПП «Макаронна компанія» та про задоволення заяви ФО ОСОБА_5 від 17.06.2013р. про заміну ПП «Імпалс» у справі про банкрутство ПП «Макаронна компанія» на ФО ОСОБА_5 Також даною ухвалою було вирішено замінити кредитора ТОВ «Агровіта» на ФО ОСОБА_5 у справі про банкрутство ПП «Макаронна компанія» у відповідності до заяви ФО ОСОБА_5 від 17.06.2013р.

18.12.2013р. у господарським судом Волинської області було прийнято ухвалу про призначення арбітражним керуючим у справі про банкрутство ПП «Макаронна компанія» ОСОБА_2, а в подальшому - 29.01.2014 р. - ліквідатором ПП «Макаронна компанія».

Отже, враховуючи зазначене вище конфлікту інтересів та заінтересованості Михайловського С. В. у справі про банкрутство ПП «Імпалс», не вабачається.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи положення норм ст.ст. 32, 33, 34, 43 ГПК України скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в скарзі на дії ліквідатора ПП "Імпалс" Михайловського С. В. та обґрунтовували неправомірність і безпідставність невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов'язків.

З врахуванням вищенаведеного, господарський суд не знаходить підстав для задоволення скарги на дії ліквідатора ПП "Імпалс" Михайловського С. В.

Керуючись ст. ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 32, 33, 34, 43, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Волинської області, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги кредитора ОСОБА_1 на дії ліквідатора ПП "Імпалс" Михайловського С. В., відмовити.

Суддя П. Р. Слободян