РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа № 910/14579/15

Суддя господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АРДА-ТРЕЙДИНГ»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТОС-ЕНЕРГІЯ»

про стягнення 7628,09 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Гавенко Г.В. (довіреність від 31.12.2014 № 16);

від відповідача - не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АРДА-ТРЕЙДИНГ» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТОС-ЕНЕРГІЯ», яким заявлено позовні вимоги про стягнення з останнього заборгованості в сумі 7628,09 грн, з яких: 4666,20 грн - основний борг; 973,64 грн - пеня; 65,77 грн - 3 % річних; 1922,48 грн - втрати від інфляції.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки. Як стверджує позивач, відповідач поставлений йому товар не оплатив, що й стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Ували у даній справі надсилалися, зокрема, відповідачеві на його адресу місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується реєстрами згрупованих поштових відправлень від 06.07.2015 та від 12.05.2015, копії яких містяться в матеріалах справи. Крім того, ухвала від 10.06.2015 про порушення провадження у справі також надсилалася судом на адресу фактичного місцезнаходження відповідача.

Отже, зважаючи на вищенаведене, відповідач, в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, вважається таким, що повідомлений про дату, час і місце розгляду даної справи належним чином.

Однак, відповідач в жодне судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин неявки його представника у судові засідання до суду не подав, правом, наданим ст. 59 ГПК України, не скористався, відзиву на позов від останнього до суду не надійшло, а тому, відповідно до положень ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 13 липня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважного представника позивача, судом встановлено таке.

Між товариства з обмеженою відповідальністю «АРДА-ТРЕЙДИНГ», як постачальником, та товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС МАРКЕТ», як покупцем, укладено договір поставки від 10.02.2014 № 10/02-ОДЕ (далі - договір), згідно з предметом якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця, а останній приймати та оплачувати на умовах і в порядку, визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у накладних, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1 договору).

Ціни на товар вказуються у накладних на товар, які є невід'ємною частиною договору. Оплата здійснюється в національній валюті України виключно у формі безготівкових розрахунків (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору покупець зобов'язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару не пізніше 55 (п'ятдесяти п'яти) днів з дати поставки.

Як передбачено сторонами у п. 6.6 договору, у випадку порушення покупцем строків, визначених п. 4.2 договору, покупець оплачує постачальникові неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Сторони домовилися про те, що нарахування неустойки за порушення покупцем строків, вказаних в п. 4.2 договору, нараховується та сплачується за весь період невиконання або неналежного виконання покупцем своїх зобов'язань. Нарахування неустойки припиняється в день повного розрахунку за поставлений товар.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин сторін, які ґрунтуються на договорі, вони є відносинами з поставки, а тому їх права і обов'язки визначаються, зокрема, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (частини 1, 2 ст. 712 ЦК України)

Судом встановлено, що позивач, виконуючи свої обов'язки за договором, поставив відповідачеві товар загальною вартістю 4860,84 грн, що підтверджується такими видатковими накладними: від 10.09.2014 № 3215 на суму 1982,52 грн, від 10.09.2014 № 3216 на суму 1982,52 грн, від 16.10.2014 № 5204 на суму 895,80 грн, які підписані представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток та штампів (засвідчені копії названих первинних бухгалтерських документів залучено до матеріалів справи).

Спір між сторонами справи виник, як стверджує позивач, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання, останній у встановлений п. 4.2 договору строк товар не оплатив. Наведені обставини призвели до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 4666,20 грн та звернення останнього до господарського суду з позовом у даній справи, яким заявлено вимоги про стягнення вказаної суми боргу, а також пені в сумі 973,64 грн; 3 % річних - 65,77 грн; втрат від інфляції - 1922,48 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, що жодного доказу, який би підтверджував факт повної оплати відповідачем товару у встановлені договором строки, матеріали справи не містять.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин і норм права, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок несплати товару підлягає задоволенню повністю в сумі 4666,20 грн, з тих підстав, що позов в цій частині позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, встановленому статтями 33, 36 ГПК України, не спростовано.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що в правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції є такими, правомірно заявлені.

Втім, судом встановлено, що позивачем, при здійснені розрахунку вказаних вимог, взято невірний період прострочення виконання зобов'язання за накладною від 16.10.2014 № 5204, що, у свою чергу, потягнуло за собою пред'явлення до стягнення невірних сум.

Так, суд з приводу наведеного зазначає, що періодом прострочення за видатковою накладною від 16.10.2014 № 5204 є з 11 грудня 2014 (56 день від дати поставки) по 21 травня 2015 року (остання дата, до якої нараховані позивачем пеня, 3 % річних та втрати від інфляції).

Таким чином, відповідно до здійсненого судом перерахунку, позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки і відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню частково, а саме: пеня в сумі 972,24 грн; 3 % річних - 65,62 грн; втрати від інфляції - 1922,48 грн (розрахунок наведено у таблиці далі по тексту).

Видаткова накладнаборгперіод простроченняднів простроченняпеня3 % річнихвтрати від інфляції
від 10.09.2014 № 3215, від 10.09.2014 № 32162833,5626.11.2014-21.05.,2041,221167,43
від 16.10.2014 № 52041832,6411.12.2014-21.05.,0424,40755,05
972,2465,621922,48

Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню частково, за приписами ч. 5 ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТОС-ЕНЕРГІЯ» (01030, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 52 літера "Б", офіс 204; ідентифікаційний код 39042048, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АРДА-ТРЕЙДИНГ» (52500, Дніпропетровська обл., місто Синельникове, вулиця Миру, будинок 29, квартира 28; ідентифікаційний код 37029549, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 4666,20 (чотири тисячі шістсот шістдесят шість) грн 20 коп.; пеню в сумі 972,24 (дев'ятсот сімдесят дві) грн 24 коп.; 3 % річних в сумі 65,62 (шістдесят п'ять) грн 62 коп.; втрати від інфляції в сумі 1922,48 (одна тисяча дев'ятсот двадцять дві) грн 48 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1826,63 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн 63 коп.

3. В іншій частині відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 липня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань