ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р.Справа № 922/3398/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Харківська обласна рада, м. Харків
до Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, с. Циркуни
про стягнення коштів у розмірі 12 401,41 грн.
за участю представників:

позивача - Омельченко О.В., за дов. № 01-44/85 від 19.01.2015 року

відповідача - не з'явився

за відсутності клопотання технічна фіксація судового засідання не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська обласна рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про стягнення 11 502,25 грн. основної заборгованості та 899,16 грн. пені. Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати у розмірі 1 827,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди № 201Н комунального майна від 01 липня 2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 червня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3398/15 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 01 липня 2015 року.

01 липня 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області відкладено розгляд даної справи до 13 липня 2015 року.

10 липня 2015 року через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення (вх. № 27932 від 10 липня 2015 року) з додатками, дані документи судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач свого повноважного представника в судове засідання не направив, витребувані судом документи не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням з відміткою поштової установи "за закінченим терміном зберігання" (арк. спр. 42-46).

Судом перевірено адресу відповідача: згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб фізичних осіб підприємців станом на 26 травня 2015 року, місцезнаходження відповідача - АДРЕСА_1, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи. Відповідно до вимог частини 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі та про відкладення) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач не з'явився у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчить, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

В судовому засіданні 13 липня 2015 року представник позивача не вияв наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані суду докази, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 липня 2013 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди № 201 Н комунального майна.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавцем надано в орендне платне користування нежитлові приміщення розташовані в будівлі літ. "А-2" АДРЕСА_2 загальною площею 937,45 кв.м, а саме: 1 поверху загальною площею 99,45 кв.м., 2 поверху загальною площею 683,3 кв.м. та машинного відділення загальною площею 154,7 кв.м. Майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 літ"А-2", знаходиться на балансі КПОЗ "Аптека № 350". Майно передається в оренду з метою розміщення суб'єкта господарювання, що діє на основі приватної власності і провадить господарську діяльність з медичної практики.

Згідно пункту 3.3 договору оренди, орендна плата перераховується до бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30%, щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 5.2 договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (у грошовій формі).

Набуття орендарем права користування майном настає після підписання сторонами: цього договору та акту приймання-передачі майна (п. 2.1 договору).

01.07.2013 року між позивачем та відповідачем був складений та підписаний акт приймання передачі, який скріплений печатками юридичних осіб та підписами уповноважених представників сторін (а.с.19).

Відповідно до п.10.1. договору, сторони узгодили, що цей договір діє з 01.07.2013 року по 31 травня 2016року включно.

24 червня 2014 року рішенням господарського суду Харківської області по справі № 922/1608/14 за позовом Заступника прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської обласної ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів, розірвання договору та виселення, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, розірвано договір оренди № 201Н від 01.07.2013 року, укладений між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Харківською обласною радою; виселено ОСОБА_1 з орендованих за договором оренди №201Н від 01.07.2013 року нежитлових приміщень загальною площею 937,45грн. кв.м., а саме :1 поверху загальною площею 99,45 кв.м., 2 поверху загальною площею 683,3 кв.м. та машинного відділення загальною площею 154,7 кв.м., розташовані в будівлі літ."А-2" за адресою : АДРЕСА_2; зобов'язано ОСОБА_1 повернути орендовані за договором оренди №201Н від 01.07.2013 року нежитлові приміщення загальною площею 937,45грн. кв.м., а саме :1 поверху загальною площею 99,45 кв.м., 2 поверху загальною площею 683,3 кв.м. та машинного відділення загальною площею 154,7 кв.м., розташовані в будівлі літ."А-2" за адресою : АДРЕСА_2; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної ради орендної плати в сумі 16 938,20грн. та пені 579,81грн.

Отже, рішенням господарського суду Харківської області від 24 червня 2014 року по справі № 922/1608/14 зобов'язано відповідача звільнити та повернути по акту приймання-передачі майно, що передано йому за договором оренди № 201 Н комунального майна від 01 липня 2013 року та виселено відповідача з орендованих за договором оренди №201Н від 01.07.2013 року нежитлових приміщень загальною площею 937,45грн. кв.м., а саме :1 поверху загальною площею 99,45 кв.м., 2 поверху загальною площею 683,3 кв.м. та машинного відділення загальною площею 154,7 кв.м., розташовані в будівлі літ."А-2" за адресою : АДРЕСА_2.

Відповідно до акту обстеження майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, яке обліковується на балансі комунального підприємства охорони здоров'я Аптека № 350 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 - згідно з інвентаризаційними описами основних засобів станом на 31 липня 2014 року, нарахування плати за користування відповідачем спірним майном припинено з 22 серпня 2014 року (дата фактичного повернення майна).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 р. із наступними змінами та доповненнями, відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з вимогами частин 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Як зазначалось вище в рішенні суду, п. 3.7 спірного договору сторони передбачили, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно; закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплати заборгованості за орендованою площею, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до обласного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Зважаючи на вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що згідно акту обстеження майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, яке обліковується на балансі комунального підприємства охорони здоров'я Аптека № 350 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 - згідно з інвентаризаційними описами основних засобів станом на 31 липня 2014 року, нарахування плати за користування відповідачем спірним майном припинено з 22 серпня 2014 року, а також те, що відповідачем не надано до суду доказів повернення орендованого майна (акту передачі-приймання орендованого майна який би за датою складання передував наданому позивачем акту), господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендної плати за користування майном у розмірі 11 502,25 грн. (за період з травня 2014 року по 22 серпня 2014 року) нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 899,16 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 3.5 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасо або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи наведені норми закону, беручи до уваги прострочення виконання відповідачем основного зобов'язання, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені підлягаючими задоволенню в розмірі 824,94 грн. за період з 21 грудня 2013 року по 20 червня 2015 року. В решті позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 74,22 грн. пені суд відмовляє з огляду на те, що рішенням господарського суду Харківської області від 24 червня 2014 року розірвано договір оренди № 201 Н від 01 липня 2013 року, (дане рішення набрало законної сили 08 липня 2014 року), а з розрахунку позивача вбачається, що ним зроблено нарахування пені поза межами дії спірного договору (по орендний платі за червень та липень 2014 р.), що суперечить вимогам ст. 547 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 816,06 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546-551, 610, 611, 629, 653, 759, 762, 795 Цивільного кодексу України, ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Харківської обласної ради (61002, місто Харків, вулиця Сумська, будинок 64, ) заборгованості по сплаті орендної плати за користування майном в розмірі 11 502,25 грн., 824,94 грн. пені та 1 816,06 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 17.07.2015 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/3398/15