РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/13980/15

За позовомДержавного підприємства «Український державний центр радіочастот»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Агора Груп»
простягнення 57157 грн. 08 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Кононенко О.В. - представник за довіреністю № 05.1-7/1942 від 03.03.2015;

від відповідача: Бойко Ю.М. - керівник;

Якубовська П.А. - представник на підставі договору про надання правової допомоги.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.06.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агора Груп» про стягнення 57157 грн. 08 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що на підставі укладеного між ним та відповідачем Договору № 180713 від 13.09.2013, позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 185235 грн. 91 коп. Однак, у серпні-вересні 2014 року Державною фінансовою інспекцією України було проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.09.2013 по 01.08.2014 та виявлено ряд порушень і недоліків, які відображені в акті ревізії від 22.09.2014 3 06-21/124. Зокрема, у вказаному акті зазначено, що вартість будівельних робіт за Договором № 180713 від 13.09.2013 була завищена на 50349 грн. 60 коп. (по акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року), а також було завищено обсяги виконаних робіт, включених до акту виконаних робіт, у порівнянні з фактично виконаними роботами, на суму 6807 грн. 48 коп., що разом становить 57157 грн. 08 коп.

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, з відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 57157 грн. 08 коп., що є розміром завданих позивачу збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2015 порушено провадження у справі № 910/13980/15 та справу призначено до розгляду на 19.06.2015.

У судовому засіданні 19.06.2015 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зауважив, що ним були виконані роботи у повному обсязі та належним чином, а позивач прийняв виконані відповідачем роботи без зауважень, що підтверджується складеним представниками сторін актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року. Крім того, відповідач зазначив, що виявлені ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

18.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державної фінансової інспекції України.

Розглянувши у судовому засіданні 19.06.2015 клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, суд відмовив в його задоволенні, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, суд не знайшов підстав для залучення до участі у справі заявленої третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, у зв'язку з чим відмовив позивачу у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державної фінансової інспекції України.

У судовому засіданні 19.06.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 13.07.2015.

У судовому засіданні 13.07.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.07.2015 подав документи на виконання вимог ухвали суду, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 13.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

13.09.2013 між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агора Груп» (виконавець) укладено Договір № 180713, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується на власний ризик, власними силами, в межах Договірної ціни (Додаток № 3) на підставі схеми ремонту м'якої покрівлі (Додаток № 4), дефектного акту (Додаток № 1), акту обстеження (Додаток № 2) виконати поточний ремонт м'якої покрівлі адміністративно-технічного корпусу за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 15-й км у Святошинському районі м. Києва, забезпечити необхідну якість робіт у відповідності до БНіП та інших нормативних документів, передати їх в обумовлені строки замовнику, усунути зауваження та дефекти, допущені з його вини, протягом гарантійного строку експлуатації робіт, а замовник зобов'язується передати виконавцю будівельний майданчик за актом-допуском і оплатити виконані роботи.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.10.2013), загальна вартість Договору становить 185235 грн. 91 коп.

Згідно з п. 3.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.10.2013), замовник перераховує виконавцю аванс, що складає 50% загальної вартості робіт, протягом 3-х банківських днів з моменту підписання даної додаткової угоди.

Відповідно до п. 3.3 Договору, для оплати виконаних робіт виконавець передає замовнику акт приймання виконаних робіт по формі КБ-2в, підписаний уповноваженими представниками сторін та довідку про вартість виконаних робіт по формі КБ-3. До актів виконаних робіт виконавець зобов'язаний додати: акти на приховані роботи, підписані виконавцем та представником замовника; документи, які підтверджують якісні характеристики матеріалів; паспорта якості, сертифікати якості на використані матеріали. Зазначені документи повинні мати печатку «копія вірна» та підпис і печатку виконавця.

Згідно з п. 4.1 Договору, виконавець зобов'язується розпочати виконання робіт на протязі 3 днів з моменту отримання авансу.

Згідно з п. 4.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.10.2013), термін виконання робіт становить 50 робочих днів з дати отримання авансу.

Згідно з п. 7.3 Договору, у випадку необґрунтованого ухилення замовника від прийняття виконаних робіт і підписання відповідних документів (акту), роботи вважаються виконаними та прийнятими замовником без будь-яких зауважень та застережень у день закінчення строку здачі-прийняття робіт, визначеного на підставі цього Договору.

Відповідно до п. 14.1 Договору, зміни та доповнення умов цього Договору здійснюються шляхом підписання уповноваженими особами сторін додаткових угод про умови, узгоджені шляхом переговорів, після чого вони стають невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 15.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.10.2013), строком дії договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки відповідно до Договору, але не більше ніж до 15.11.2013.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 843 Цивільного кодексу України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у серпні-вересні 2014 року Державною фінансовою інспекцією України було проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.09.2013 по 01.08.2014 та виявлено ряд порушень і недоліків, які відображені в акті ревізії від 22.09.2014 3 06-21/124.

Зокрема, у вказаному акті зазначено, що вартість будівельних робіт за Договором № 180713 від 13.09.2013 була завищена на 50349 грн. 60 коп. (по акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року), а також було завищено обсяги виконаних робіт, включених до акту виконаних робіт, у порівнянні з фактично виконаними роботами, на суму 6807 грн. 48 коп., що разом становить 57157 грн. 08 коп.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 57157 грн. 08 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 18.09.2013 позивач сплатив відповідачу аванс у розмірі 71598 грн. 41 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою, сформованою станом на 19.09.2013.

Як встановлено судом, свій обов'язок за Договором № 180713 від 13.09.2013 відповідач здійснив належним чином, виконавши роботи, передбачені договором, у повному обсязі та у строки, визначені договором, що підтверджується складеним представниками сторін актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року (підписаний представником позивача 05.11.2013 та представником відповідача 04.11.2013) за формою КБ-2в на суму 185235 грн. 91 коп. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати/ за жовтень 2013 року (підписана представником позивача 06.11.2013 та представником відповідача 04.11.2013) за формою КБ-3 (копії знаходяться в матеріалах справи) на суму 185235 грн. 91 коп.

Відповідно до п. 7.1 Договору, після виконання всього комплексу робіт, обумовлених Договором, виконавець повинен здати, а замовник прийняти виконані роботи у відповідності з нормами і правилами, діючими в Україні.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі відмови від підписання акту, замовник зобов'язаний надати письмову мотивовану відмову виконавцю протягом 10 робочих днів.

Суд зазначає, що виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем без заперечень, що підтверджується підписаним та скріпленим печатками уповноваженими представниками сторін актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року на суму 185235 грн. 91 коп., та не заперечувалось позивачем під час розгляду справи.

Більш того, факт прийняття позивачем виконаних відповідачем робіт у повному обсязі та належним чином підтверджується здійсненими позивачем оплатами за виконані роботи за Договором № 180713 від 13.09.2013.

Так, 23.10.2015 позивач здійснив доплату відповідачу авансу у розмірі 21019 грн. 55 коп., що підтверджується банківською випискою, сформованою 24.10.2013, та 11.11.2013 сплатив решту грошових коштів за Договором № 180713 від 13.09.2013 у розмірі 92618 грн. 05 коп., що підтверджується банківською випискою станом на 12.11.2013 (знаходяться в матеріалах справи).

Таким чином, позивач сплатив відповідачу за виконані останнім роботи за Договором № 180713 від 13.09.2013 грошові кошти у загальному розмірі 185236 грн. 01 коп.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у даному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору, в якому сторони вільно на власний розсуд визначили вид та обсяг робіт, які підлягають виконанню, та їх вартість.

Відповідач свої зобов'язання за Договором № 180713 від 13.09.2013 виконав належним чином, що підтверджується актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року, який підписаний та скріплений уповноваженими представниками сторін.

Так само, і позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав належним чином, в повному обсязі сплативши за виконані позивачем роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання визначені статтями 599-609 Цивільного кодексу України. Так, зокрема, відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд зазначає, що виявлені Державною фінансовою інспекцією України порушення не можуть змінювати договірні правовідносини сторін, зобов'язання, погоджені укладеним договором та підтверджені відповідним актом виконаних робіт і проведеними оплатами; зокрема не можуть впливати на погоджену сторонами ціну договору.

Крім того, суд вважає безпідставним твердження позивача, що грошові кошти у розмірі 57157 грн. 08 коп. є розміром завданої відповідачем шкоди (збитків), оскільки згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Натомість, жодного із вищевказаних елементів, позивачем суду належними та допустимими доказами не доведено.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності обов'язку відповідача сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 57157 грн. 08 коп., у зв'язку з чим суд відмовляє у позові Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агора Груп» про стягнення 57157 грн. 08 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 20.07.2015

Суддя І.М. Отрош