КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р. Справа№ 927/466/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Гончарова С.А.

Іоннікової І.А.

За участі представників:

від прокуратури: не з'явився

від позивача-1: Притула Г.Ю. - за дов.

від позивача-2: Ященко Р.Ю. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015

у справі № 927/466/15 (суддя Белов С.В.)

за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі»

про стягнення 6 631 289, 14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Чернігівської області (далі, прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі, позивач-1) та Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі, позивач-2) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» (далі, відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 11 018 947,54 грн., а саме: 6 983 381,13 грн. основного боргу, 1 446 423,58 грн. пені, 2 337 391,21 грн. інфляційних втрат та 251 751,62 грн. 3 % річних.

22.04.2015 прокурор подав до Господарського суду Чернігівської області заяву про уточнення позовних вимог (том 1, а.с. 121-122), у якій просив суд у зв'язку з добровільною сплатою на час розгляду справи частини заборгованості, стягнути з відповідача на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» основний борг у сумі 1 330 389,38 грн., пеню у розмірі 1 808 814,60 грн., 3 221093,34 грн. інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 270 991,82 грн., а всього 6 631 289,14 грн. Таким чином, суд першої інстанції розглядав позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну позовних вимог.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 1710/14-ТЕ-39 від 28.11.2013.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 729 346,58 грн. основного боргу.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» судовий збір на користь Державного бюджету України у розмірі 14 661,53 грн.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» судовий збір на користь Державного бюджету України у розмірі 58 418,47 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 у справі № 927/466/15 в частині стягнення судового збору в розмірі 14 661,53 грн. та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 8 031,49 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскільки позовні вимоги суд задовольнив частково та відмовив позивачу у стягненні 89,01% заявлених вимог, а загальна сума стягнутого судового збору становить 73 080,00 грн. (58 418,47 грн. + 14 661,53 грн.), з відповідача має бути стягнуто 10,99% від суми загального стягнутого судового збору, що складає суму 8 031,49 грн., а не 14 661,53 грн.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідач у справі було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.07.2015.

06.07.2015 від представника відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю у іншому судовому засіданні. У судове засідання, призначене на 09.07.2015, представник відповідача не з'явився.

Представники прокуратури та позивача-2 у судове засідання, призначене на 09.07.2015, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача-1 подав у судовому засіданні 09.07.2015 клопотання про продовження строку вирішення спору та заперечення на апеляційну скаргу, у якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» відмовити, рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 у справі № 927/466/15 залишити без змін.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представників прокуратури та позивача-2, враховуючи клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та клопотання представника позивача-1 про продовження строку вирішення спору, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 продовжено строк вирішення спору, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи № 927/466/15 відкладено на 23.07.2015.

У зв'язку із перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці, а судді Тищенко А.І. на лікарняному, розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 927/466/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б. (доповідач у справі), судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А., розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 23.07.2015.

Представники позивачів -1, -2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечували, просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Представники прокуратури та відповідача у судове засідання, призначене на 23.07.2015, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення прокуратури та відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів, враховуючи те, що розгляд справи відкладався для надання можливості учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників прокуратури та відповідача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, втім, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 28.11.2013 між Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» (покупець) було укладено Договір № 1710/14-ТЕ-39 про купівлю-продаж природного газу (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, позивач взяв на себе зобов'язання поставити відповідачу імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД , а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах зазначеного Договору.

Пунктом 2.1. Договору визначено обсяг постачання газу, у відповідності до якого передбачено, що постачальник передає покупцеві в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 19335,0 тис. куб. м.

Пунктом 6.1. Договору сторонами визначено оплату за газ.

У відповідності до пункту 6.1. Договору, плата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки.

31.01.2014 та 29.04.2014 відповідно між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору та додаткову угоду № 2, якими внесено зміни до Договору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач передав відповідачу протягом січня - грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 18 360 023,11 грн., що підтверджується актами прийому - передачі природного газу, що підписані сторонами та копії яких додано до матеріалів справи.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідач свої зобов'язання за Договором щодо оплати отриманого природного газу у встановлений Договором строк в повному обсязі не виконав.

Наявним у матеріалах справи актом звірки розрахунків за період з 01.01.2014 по 30.04.2015 та наданими до суду відповідачем копіями платіжних доручень підтверджується, що станом на квітень 2015 року сума основного боргу за Договором становила 1 330 389,38 грн.

У зв'язку з добровільною сплатою на час розгляду справи частини заборгованості, як уже зазначалося вище, 22.04.2015 прокурором було подано заяву про уточнення позовних вимог (том 1, а.с. 121-122), яка по своїй суті є заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» основний борг у сумі 1 330 389,38 грн., пеню у розмірі 1 808 814,60 грн., 3 221093,34 грн. інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 270 991,82 грн., а всього 6 631 289,14 грн.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що 18.05.2015 відповідачем було погашено частину основного боргу за Договором на суму 601 042,80 грн., про що свідчить платіжне доручення № 525 від 18.05.2015 (том 1, а.с. 157). Зазначена обставина прокурором та позивачами не заперечувалась, втім заяви про зменшення розміру позовних вимог ними до суду не подавались.

Отже, станом на 18.05.2015 сума основного боргу, яка була заявлена прокурором до стягнення згідно заяви про уточнення позовних вимог у сумі 1 330 389,38 грн., зменшилась і становить 729 346,58 грн.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 729 346,58 грн. (1 330 389,38 грн. - 601 042,80 грн.).

Проте, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні та наголошує на наступному.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи (пункт 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача.

Предметом спору у даній справі є вимога прокурора до відповідача (із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про стягнення грошових коштів у розмірі 1 330 389,38 грн. за переданий у власність відповідача згідно Договору товар.

Як свідчать матеріали справи, станом на 18.05.2015, тобто після порушення провадження у справі № 927/466/15, з урахуванням наданої копії платіжного доручення № 525 від 18.05.2015 про сплату відповідачем 601 042,80 грн., предмет спору про стягнення коштів за переданий, але неоплачений товар, який існував на момент виникнення спору згідно позовної заяви із урахуванням уточнень до неї, частково припинив своє існування в процесі розгляду справи внаслідок сплати частини боргу відповідачем у сумі 601 042,80 грн..

Таким чином, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги те, що часткове погашення заборгованості здійснено відповідачем після порушення провадження у справі, приходить до висновку, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повинен був на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 601 042,80 грн., а не відмовляти у задоволенні позовних вимог у цій частині. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції у цій частині таким, що підлягає зміні. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 601 042,80 грн. основного боргу підлягає припиненню. Позовні вимоги у частині стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню у сумі 729 346,58 грн.

Водночас, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача пені у розмірі 1 808 814,60 грн., інфляційних втрат у розмірі 3 221093,34 грн. та 3 % річних у сумі 270 991,82 грн.

Так, згідно статей 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи із змісту пункту 1 статті 230 та пункту 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), розмір якої може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання.

Пунктом 7.2. Договору сторони передбачили, що у разі порушення покупцем умов пункту 6.1. Договору, покупець зобов'язався (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у відповідній редакції мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Згідно пункту 3, 5 частини 3 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Верховний Суд України у постанові від 18.12.2012 про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 21.02.2012 у справі № 5/34-09 зазначив, що вищенаведена норма закону визначає проміжок часу, протягом якого не нараховується штраф і пеня, та цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів і ніяк не пов'язаний з поняттям мораторію. За змістом зазначеної норми боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після виникнення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, встановлених спеціальними нормами законодавства.

Як підтверджується матеріалами справи, провадження у справі № 927/184/13-г про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» порушено 19.02.2013 за заявою Фізичної особи-підприємця Коленченко Олександра Олександровича. Ухвалою Господарського суду у справі № 927/184/13-г від 19.02.2013 введено мораторій. Отже дія мораторію почалась з 19.02.2013. До цього часу провадження у справі про банкрутство триває.

Таким чином, враховуючи положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги позивача про стягнення з відповідача визначеної суми пені, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за весь час прострочення не підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача, викладених у апеляційній скарзі стосовно неправильного розподілу між сторонами судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 судовий збір стягується пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Згідно пункту 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Частиною 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом (пункт 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»). Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав, а заявлена позивачем сума заборгованості була частково сплачена відповідачем після порушення провадження у справі, що фактично свідчить про часткове визнання відповідачем свого боргу, та з огляду на суму основного боргу, заявлену до стягнення з відповідача (1 330 389,38грн), колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідно до статті 49 Господарського процесуального Кодексу України судовий збір, який має бути покладений на відповідача, становить 14 661,53 грн.

Водночас, виходячи із розміру незадоволених рішенням суду позовних вимог про стягнення з відповідача пені 1 808 814,6грн., інфляційних 3 221 093,34грн., 3% річних 270 991,82 грн., з позивача ПАТ НАК «Нафтогаз України» на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 58 418,47грн.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі таким, що підлягає зміні. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями пунктом 1-1 частини 1 статті 80, статтями 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 у справі № 927/466/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 у справі № 927/466/15 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 у справі № 927/466/15 в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі № 927/466/15 за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» в частині стягнення заборгованості за неоплачений товар у розмірі 601 042,80 грн. припинити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» (вул. Глібова, 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) 729 346,58 грн. основного боргу.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» (вул. Глібова, 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ) судовий збір на користь Державного бюджету України (отримувач: УДКСУ м. Чернігова, Державний бюджет, рахунок: 3002, , Банк: ГУДКУ у Чернігівській обл., МФО: 853592, код бюджетної класифікації 22030001) у розмірі 14 661,53 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) судовий збір на користь Державного бюджету України (отримувач: УДКСУ м. Чернігова, Державний бюджет, рахунок: 3002, , Банк: ГУДКУ у Чернігівській обл., МФО: 853592, код бюджетної класифікації 22030001) у розмірі 58 418,47 грн.

Видати накази. Видачу наказів доручити Господарському суду Чернігівської області відповідно до вимог чинного процесуального законодавства.

Матеріали справи № 927/466/15 повернути Господарському суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді С.А. Гончаров

І.А. Іоннікова