РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/12422/15

за позовом: Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Cелівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Єрьомкін І.В. - представник, довіреність 01-2004 від 19.11.2012;

Від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Рівненське обласне відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в інтересах Млинівської міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання виконати платіжні доручення по рахунку №1001 від 29.01.2015 №12 на суму 60,09 грн., від 30.01.2015 №19 на суму 160,00 грн., від 30.01.2015 №20 на суму 19,03 грн., від 30.01.2015 №21 на суму 171, 23 грн., від 02.02.2015 №22 на суму 75,85 грн., від 02.02.2015 №23 на суму 686,82 грн., від 03.02.2015 №24 на суму 18889,51 грн.; по рахунку №1003 від 02.02.2015 №95 на суму 25,68 грн., всього на загальну суму 20088,21 грн..

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на порушення відповідачем умов договору №2508 від 25.10.2011р. банківського рахунку в частині належного виконання платіжних доручень клієнта.

Ухвалою від 18.05.2015р. судом порушено провадження у справі № 910/12422/15, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи на 03.06.2015.

У судове засідання 03.06.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: 601.

До початку судового засідання 03.06.2015 через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи вих. №08/838 від 26.05.2015. Клопотання судом задоволено, документи долучено судом до матеріалів справи.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалою суду від 18.05.15 р. відповідачем суду не надані.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем суду не надано.

Про поважні причини неявки представника відповідача в судове засідання суд не повідомлено.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка уповноваженого представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також те, що представник позивача проти розгляду справи у відсутності уповноваженого представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання клопотання представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 03.06.15 р. уповноважений представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві, та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими стороною доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи 25 жовтня 2011 р. між Рівненським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (клієнт за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (банк за договором, відповідач у справі) було укладено договір № 2508 банківського рахунку (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого банк відкриває клієнту поточні рахунки у гривні: №8001, №8002 та №8003 для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України.

Розділами 2-5 Договору сторонами визначено обов'язки та права сторін, їх відповідальність, форми та порядок розрахунків, форс - мажор порядок внесення змін та доповнень, розірвання договору тощо.

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і кріплення печатками (п.8.1 Договору).

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками банку та клієнта.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку, який підпадає під правове регулювання норм глави 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст.1071 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

За приписами ст.22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказ.

Відповідно до п.1.9 Постанови № 22 від 21.01.2004 р. Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

За умовами п.4.3 Договору клієнт має право подавати до банку розрахункові документи як у паперовій формі, так і з використанням електронних розрахункових документів, відповідно до окремо підписаного договору.

Як визначено сторонами у підпункті 2.3.3 пункту 2.3 Договору банк прийняв на себе зобов'язання здійснювати своєчасно розрахунково-касове обслуговування клієнта; у разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за розрахунково-касове обслуговування на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах овердрафту, якщо це обумовлено окремим укладеним договором між сторонами, в іншому випадку банк повертає розрахункові документи без виконання не пізніше наступного з відміткою про причини повернення.

Банк здійснює розрахункові операції відповідно до чинного законодавства України, та, зокрема, вимог нормативно-правових актів Національного банку України, за умови належного оформлення клієнтом платіжних документів. Платежі з рахунку клієнта банк виконує у межах залишку коштів на початок операційного дня з урахуванням надходжень протягом операційного дня. Операції з розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційних час (до 17 год. 30 хвил.) виконуються банком того ж дня. Документи, отримані після операційного часу, відмічаються штампом "вечірня" та "післяопераційний час" і проводяться банком до 12 год. наступного робочого дня (п.п. 4.1, 4.2 Договору).

Операційний час банку згідно п.4.6 Договору встановлюється з 9:00 до 17:30 год..

Судом за матеріалами справи встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що відповідно до умов Договору Млинівською міжрайонною виконавчою дирекцією Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було направлено на виконання ПАТ КБ «Надра» платіжні доручення на загальну суму 20088,21 грн., а саме: по рахунку №1001: від 29.01.2015 № 12 на суму 60,09 грн., від 30.01.2015 № 19 на суму 160,00 грн., від 30.01.2015 № 20 на суму 19,03 грн., від 30.01.2015 № 21 на суму 171, 23 грн., від 02.02.2015 №22 на суму 75,85 грн., від 02.02.2015 №23 на суму 686,82 грн., від 03.02.2015 №24 на суму 18889,51 грн.; по рахунку №1003: від 02.02.2015 № 95 на суму 25,68 грн.

Як вбачається з наведених платіжних доручень розрахункові документи було прийнято Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" до виконання, що підтверджується відтиском печатки банку на кожному з означених документів.

Заперечень щодо факту направлення позивачем Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра"» вищезазначених платіжних доручень та отримання їх останнім суду не надано.

Отже, факт надання позивачем платіжних документів відповідачу для здійснення за ними розрахункових операцій належним чином підтверджено матеріалами справи.

Судом встановлено з матеріалів справи та відповідачем не надано заперечень, що станом на момент звернення до банку з зазначеними вище платіжними дорученнями на рахунку Млинівської міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було достатньо грошових коштів для їх перерахування визначеним клієнтом отримувачам, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з банківських рахунків заявника № 1001 та № 1003.

Зазначені грошові кошти в загальній сумі 20088,21 грн. згідно вказаних платіжних доручень були списані з поточних рахунків Млинівської міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 29.01.15 р., 30.01.15 р., 02.02.15 р. та 03.02.15 р., проте на рахунки контрагентів не надійшли та в подальшому були повернуті на відповідні рахунки платника.

Зокрема, згідно виписки банку по рахунку №1001 за 29.01.2015 р. кошти на загальну суму 1347,46 грн. були списані з рахунку Фонду, при цьому частина коштів була перерахована отримувачам, однак інша частина в сумі 60,09 грн. згідно платіжного доручення №12 не була зарахована на рахунок одержувача.

Також, згідно виписки банку по рахунку №1001 за 30.01.2015 р. кошти на загальну суму 24499,27 грн. були списані з рахунку Фонду, при цьому частина коштів була перерахована отримувачам, проте інша частина в сумі 350,26 грн. згідно платіжних доручень №19, 20, 21 на рахунки одержувачів не була зарахована.

Відповідно виписки банку по рахунку №1001 за 02.02.2015 р. кошти на загальну суму 762,67 грн. згідно платіжних дорученнях №22, 23 були списані з рахунку Фонду, проте на рахунки одержувачів зараховані не були.

Згідно виписки банку по рахунку №1001 за 03.02.2015 р. кошти в сумі 18889,51 грн. згідно платіжного доручення №24 були :писані з рахунку Фонду, проте на рахунок одержувача зараховані не були.

Крім того, згідно виписки банку по рахунку з рахунку №1003 за 02.02.2015р. кошти в сумі 25,68 грн. згідно платіжного доручення № 24 були списані з рахунку Фонду, проте також не потрапили на рахунок отримувача.

Таким чином матеріали справи свідчать, що всі вищезазначені та не переведені кошти відповідно до реєстрів прийнятих документів від 07.02.2015 року повернуто на поточний рахунок Фонду. Тобто, в період з 29.01.15 р. по 07.02.15 р. кошти Фонду находились на кореспондентських рахунках ПАТ "КБ "НАДРА" та не перераховувались одержувачам.

Згідно ч.1 ст. 1072 Цивільного кодексу України банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Позивачем було направлено 23.02.2015 року на адресу відповідача - ПАТ "КБ "НАДРА" претензію №08/348 щодо необхідності вчинення дій по перерахування коштів Фонду, в тому числі і коштів Рівненського обласного відділення Фонду, у відповідь на яку відповідач листом № 50/145 від 13.03.15 р. повідомив позивача про неможливість виконання вказаних платіжних доручень в зв'язку з запровадженням в ПАТ КБ «Надра» тимчасової адміністрації з 06.02.15 р. по 05.05.15 р. включно.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні свої зобов'язання щодо перерахування грошових коштів згідно наданих платіжних доручень в загальній сумі 2088,21 грн. у встановлений строк, всупереч умовам Договору№ 2508 банківського рахунку від 25.10.11р. відповідач не виконав, в результаті чого у ПАТ КБ «Надра» утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі за наведеним Договором, з вимогою щодо зобов'язання відповідача вчинити дії з виконання розрахунково-касових операцій згідно якого позивач звернувся до суду.

Згідно зі ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання вказаного Договору № 2508 банківського рахунку від 25.10.11 р. або його окремих положень сторонами суду не надано.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

За умовами п.п. 2.1.2.,2.1.11 Договору банк має право мотивовано, з посиланням на підстави, передбачені чинним законодавством України, повернути клієнту розрахункові документи, оформлені клієнтом з порушенням чинного законодавства, нормативно - правових актів Національного банку України; відмовлятися від забезпечення здійснення фінансової операції відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

Як свідчать матеріали справи, на підставі Постанови № 83 від 05.02.2015р. правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.15 р. прийнято рішення № 26 про запровадження з 06.02.15 р. по 05.05.15 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Рішенням № 85 від 23.04.15 р. виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Надра" до 05.06.15 р. включно.

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

За таких обставин, станом на момент вирішення спору по суті у відповідача було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Суд зазначає, що спеціальним законом, яким регулюється діяльність банківських установ в Україні є Закон України "Про банки і банківську діяльність".

Також, спеціальним Законом України, що визначає процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким врегульована процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктом 16 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

Тому у спорах пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовані, зокрема, наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, у відповідності до ч.1 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, в тому числі, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, згідно з п.1 ч.6 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку; кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Частиною 1 статті 210 Господарського кодексу України визначено, що кредиторами неплатоспроможних боржників є юридичні або фізичні особи, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 510 цього Кодексу сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк (Боржник), зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта (Кредитора) про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Отже, враховуючи вище наведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодекс України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритого у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 2 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що основним видом господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання.

За правилом ч.1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень Договору та приписів чинного законодавства судом встановлено, що на підставі укладеного між позивачем та відповідачем Договору у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання з розрахунково-касового обслуговування, а саме щодо виконання платіжних доручень на загальну суму 20088,21 грн..

Однак, у зв'язку з введенням у відповідача тимчасової адміністрації останній не виконав свої зобов'язання щодо виконання розпорядження позивача та не здійснив перерахування коштів за наданими позивачем платіжними дорученнями.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги щодо виконання відповідачем зобов'язань за вищевказаним Договором, а саме щодо виконання платіжних доручень, є саме вимогою кредитора банку, що на останнього, в свою чергу, поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому не можуть бути задоволені в зв'язку із запровадженням у ПАТ КБ «Надра»» тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція суду викладена в Постановах Вищого господарського суду України від 08.10.14 р. у справі № 910/7221/14 та від 16.09.14 р. у справі №910/7157/14 та постановах Верховного Суду України від 25.03.2015р.у справі № 3-24гс15 та від 22.04.2015р. у справі № 363гс15

Окрім того, суд звертає увагу, що метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (ч. 2 ст.1 Закону).

Виходячи зі суті та змісту Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вбачається, що останній направлений саме на забезпечення збереження активів та коштів у внутрішній системі банку після визнання його неплатоспроможним та введення тимчасової адміністрації.

Вказаним законом вводиться обмеження (частковий мораторій) щодо розпорядження грошовими коштами банку, за винятком витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності (оренда нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони) (ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Вказані заходи запроваджуються, з поміж іншого, задля відновлення платоспроможності банку шляхом продажу його інвестору або ліквідації, згідно плану врегулювання, та задоволення вимог вкладників та кредиторів у визначеній черговості (ст. 39, 52 Закону).

Отже, з аналізу Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що останній спрямований на обмеження звичайної операційної діяльності банку, а виконання розпорядчих документів (платіжних доручень) Клієнтів за договорами, що не пов'язані із забезпеченням його господарської діяльності, не відповідає «правовій основі» даного законодавчого акту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги Рівненського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в інтересах Млинівської міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання виконати платіжні доручення по рахункам №1001 та №1003 на загальну 20082,21 грн. задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що задоволення вимог кредиторів банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, може бути здійснено виключно у процедурі ліквідації банку та в порядку черговості, визначеної Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п.18 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється, в тому числі, Фонд соціального страхування України.

Згідно п.4.5 Постанови № 7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках, коли позивач звільнений від сплати судового збору та якщо позов такої особи залишено без задоволення, судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено та підписано 20 липня 2015 р.

Суддя А.М.Селівон