ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р.Справа № 923/563/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.

Дібрової Г.І.

(склад колегії суддів змінено відповідно до розпорядження від 20.07.2015р. №302)

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 21.07.2015р.:

від позивача: Швець О.В., за довіреністю;

від відповідача: Хомячук Ю.П., за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм"

на рішення господарського суду Херсонської області

від 19 травня 2015 року

по справі № 923/563/15

за позовом Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм"

до відповідача: Комунального підприємства "Дніпровський"

про стягнення коштів

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 21.07.2015р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.05.2015р. по справі №923/563/15 (суддя Чернявський В.В.) відмовлено в задоволенні позову Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм" до Комунального підприємства "Дніпровський" про стягнення 93386,36 грн. з посиланням на те, що матеріали справи не містять доказів надсилання рахунків-фактур на адресу відповідача відповідно до умов договору про надання послуг №10/04/12 від 10.04.2012р., тому, позовні вимоги є передчасними, при цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено надання послуг на заявлену до стягнення суму їх вартості, оскільки наявні акти виконаних робіт не підписані представником відповідача, крім того, місцевий господарський суд зазначає, що додаткова угода від 09.07.2014р. до договору не є домовленістю про наслідки розірвання договору та не є достатньою підставою для задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм", в якій позивач просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 19.05.2015р. по справі №923/563/15 та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 75025,38 грн., з яких: 58709,08 грн. основного боргу, 4503,71 грн. пені, 11272,14 грн. інфляційних, 540,45 грн. у якості 3% річних та судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволених вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржуване рішення винесено без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

13.07.2015р. від Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм" до Одеського апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм", заслухавши представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення господарського суду частково скасувати з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2012р. між Комунальним підприємством "Дніпровський" (замовник, відповідач) та Приватним підприємством "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм" (виконавець, позивач) укладено договір про надання послуг № 10/04/12, за умовами п. 1.1 якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги - аварійно-ремонтної служби (далі - АРС), а замовник зобов'язується прийняти послуги та сплатити за умовами даного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору аварійно-ремонтна служба за власні кошти і власними силами зобов'язується оперативно усунути наступне: локалізацію аварійних ушкоджень систем водопроводу, опалення і каналізації, що перебувають у власності або на обслуговуванні організацій, що обслуговуються аварійною службою; забезпечення безпеки громадян у разі виявлення аварійного стану будівельних конструкцій будинків шляхом огородження небезпечних зон, обвалів конструкцій, що нависають, які перебувають в аварійному стані, або вжиття заходів допомоги мешканцям у звільненні будинку, що загрожує безпеці проживання; ліквідацію ушкоджень у внутрішніх мережах електропостачання, згідно акту розмежування, що перебувають у власності організацій, які обслуговуються аварійною службою; прочищення каналізації і сміттєпроводів усередині будівель.

Згідно з п.п. 3.1.1 п.3.1 договору, замовник зобов'язаний оплачувати послуги виконавця в порядку і строки, передбачені в цьому договорі.

Розділом 4 договору сторони визначили вартість послуг та порядок розрахунків, за якими ціна договору включає всі витрати та податки, що повинні бути сплачені; сума за даним договором складає 25000 грн. на місяць; порядок та строки розрахунків оформляються додатковою угодою; оплата має бути перерахована повністю виконавцю згідно діючого договору.

За порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені збитки, у тому числі, втрачену вигоду відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.5.1 договору).

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 договору, він набуває чинності з моменту його підписання і діє до грудня 2012 року. Якщо після закінчення строку, зазначеного в п. 7.1 даного договору, розрахунки сторонами не здійснені у повному обсязі, даний договір продовжує діяти до виконання сторонами всіх зобов'язань за даним договором.

Даний договір може бути розірваний достроково в односторонньому порядку у випадку виявлення бажання однієї зі сторін, порушення однією зі сторін умов даного договору, у цьому випадку сторона - ініціатор розірвання договору - направляє іншій стороні повідомлення про розірвання договору, та через 14 днів, з моменту його отримання, договір вважається розірваним.

За п. 7.4 договору, дострокове розірвання договору не звільняє сторони від обов'язку провести розрахунки за фактично виконані зобов'язання за даним договором.

31.12.2012р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору від 10.04.2012р. № 10/04/12, якою, зокрема, внесено зміни до розділу 4 договору, пункти 4.2., 4.3 викладено в наступній редакції: « 4.2. Сума за даним договором складає 30000 грн.; 4.3 Терміни та умови розрахунків: оплата здійснюється на підставі надання рахунку-фактури разом з накладною (актом виконаних робіт) протягом поточного місця, але не пізніше 3 останніх днів місяця».

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору, позивачем були надані послуги, що вбачається з актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-000116 на суму 30000 грн. за травень 2014р., №ОУ-0000136 на суму 30000 грн. за червень 2014р., №ОУ-0000137 на суму 8709,68 грн. за липень 2014р., які підписані представником позивача та скріплені його печаткою.

Листом від 18.08.2014р. за вих. №29/14 позивач направив на адресу відповідача вказані акти та акт звірки взаєморозрахунків, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення (арк. спр. 18).

У відповідь на даний лист, відповідач направив на адресу позивач лист від 02.09.2014р. за вих. №1-13/1904, яким зазначав, що КП «Дніпровський» не відмовляється від взятих на себе зобов'язань, при цьому стверджуючи, що позивач сам призвів до затримки своєчасного проведення розрахунків. Разом з вказаним листом, відповідач направив додаткову угоду від 09.07.2014р. про розірвання договору від 10.04.2012р. про надання послуг.

Пункт 4 додаткової угоди про розірвання договору від 10.04.2012р. викладено у наступній редакції: "Сторони домовилися, що обов'язки, які виникли за договором, але на час розірвання договору залишились невиконаними замовником, повинні бути ним виконанні з підписанням відповідних актів наданих послуг за весь період дії договору з 10.04.2012р. по 09.07.2014р., шляхом внесення оплати на рахунок виконавця суми в розмірі 58709,08 грн. у строк до 31.12.2014р., після чого всі права та обов'язки, що виникли із даної додаткової угоди та договору припиняються повністю".

За умовами п. 5 додаткової угоди сторони домовилися, що замовник вносить оплату в сумі, зазначеній в п. 4 даної угоди без нарахування виконавцем на неї пені.

Вказана додаткова угода про розірвання була підписана представником позивача та скріплена печаткою підприємства.

Приймаючи до уваги невиконання відповідачем умов договору від 10.04.2012р. №10/04/12 та додаткової угоди від 09.07.2014р. про розірвання договору від 10.04.2012р., Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм" звернулось до господарського суду Херсонської області з позовними вимогами про стягнення з Комунального підприємства "Дніпровський" 58709,08 грн. боргу та 3739,69 грн. пені.

23.04.2015р. позивач надав до господарського суду Херсонської області заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 93386,36 грн., з яких 58709,08 грн. основного боргу, 11888,26 грн. пені, 15090,33 грн. інфляційних, 1453,81 грн. 3% річних та 6244,88 грн. витрат на юридичні послуги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать, що позивачем за умовами договору були надані послуги аварійно-ремонтної служби, що вбачається з актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-000116 на суму 30000 грн. за травень 2014р., №ОУ-0000136 на суму 30000 грн. за червень 2014р., №ОУ-0000137 на суму 8709,68 грн. за липень 2014р., які підписані представником позивача та скріплені його печаткою.

Проте, відповідачем, в порушення умов договору, здійснено часткову оплату на суму 10000,00 грн., що вбачається з банківської виписки по рахунку позивача (арк. спр. 16).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Апеляційний господарський суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, в розумінні ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували факт повної оплати позивачу відповідачем за надані послуги.

Отже, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором від 10.04.2012р. №10/04/12 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 58709,08 грн. підтверджені матеріалами справи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи акти здачі-прийнятті робіт (надання послуг) не підтверджують надання позивачем відповідних послуг, так як не містять підпису представника відповідача, оскільки вказані акти направлялись на адресу відповідача, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення (арк. спр. 18), а відсутність вмотивованої відмови від їх підписання не є підставою визнання вказаних актів неналежними доказами підтвердження надання послуг.

При цьому, як свідчить додаткова угода від 09.07.2014р. про розірвання договору від 10.04.2012р., відповідач визнає борг у сумі 58709,08 грн. та зобов'язується здійснити оплату у строк до 31.12.2014р.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем порушено умови п. 4.3 договору в редакції додаткової угоди від 31.12.2012р. в частині надання відповідачу рахунків-фактур разом з актами виконаних робіт, наслідком чого позовні вимоги є передчасними.

Апеляційний господарський суд зазначає, що місцевий господарський суд не надав належної оцінки тому, що не виставлення рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити борг, оскільки рахунок містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти та не є первинним бухгалтерським документом. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому наявність чи відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку здійснити оплату за договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 20.05.2010р. по справі №18/321.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з банківської виписки по рахунку позивача, копія якої наявна в матеріалах справи, вбачається, що відповідач здійснив оплату у розмірі 10000,00 грн. згідно рахунку.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що відсутність доказів надання позивачем відповідачу рахунків-фактур не звільняє останнього від виконання зобов'язань за договором.

Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 11888,26 грн.

Колегія суддів вважає, що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

За ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 5.1 договору від 10.04.2012р. сторони погодили, що за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені збитки, у тому числі, втрачену вигоду відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.5.1 договору).

Як свідчать матеріали справи, 09.07.2014р. сторонами було укладено додаткову угоду про розірвання договору від 10.04.2012р.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За положеннями ч.ч. 2, 3, 4 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з положень додаткової угоди від 09.07.2014р., сторони погодили, що обов'язки, які виникли за договором, але на час розірвання договору залишились невиконаними замовником, повинні бути ним виконанні з підписанням відповідних актів наданих послуг за весь період дії договору з 10.04.2012р. по 09.07.2014р., шляхом внесення оплати на рахунок виконавця суми в розмірі 58709,08 грн. у строк до 31.12.2014р., після чого всі права та обов'язки, що виникли із даної додаткової угоди та договору припиняються повністю.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства та приймаючи до уваги ту обставину, що договір від 10.04.2012р. вважається розірваним з 09.07.2014р., що свідчать про припинення зобов'язань за ним, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для нарахування пені, так як самою угодою про розірвання сторони передбачили, що відповідач вносить оплату без нарахування пені.

Таким чином, позовна вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача 15090,33 грн. інфляційних та 1453,81 грн. у якості 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, колегія суддів зазначає наступне.

За умовами п. 4.3 договору у редакції додаткової угоди від 31.12.2012р., сторони погодили терміни та умови розрахунків: оплата здійснюється на підставі надання рахунку-фактури разом з накладною (актом виконаних робіт) протягом поточного місця, але не пізніше 3 останніх днів місяця».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу були надані послуги відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-000116 на суму 30000 грн. за травень 2014р., №ОУ-0000136 на суму 30000 грн. за червень 2014р., №ОУ-0000137 на суму 8709,68 грн. При цьому, відповідач сплатив частину коштів за травень 2014р. у сумі 10000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача станом на 03.07.2015р.

Таким чином, сума заборгованості становить: за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-000116 за травень 2014р. 20000,00 грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000136 за червень 2014р. - 30000,00 грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000137 за липень 2014р. - 8709,68 грн.

Враховуючи положення п. 4.3 договору, початком строку нарахування інфляційних та 3% річних буде 01.06.2014р. згідно з актом за травень 2014р.; 01.07.2014р. згідно з актом за червень 2014р. та 01.08.2014р. згідно з актом за липень 2014р.

При цьому, як же було встановлено апеляційним господарським судом, з 09.07.2014р. всі зобов'язання за договором припинилися, крім обов'язку відповідача сплатити борг у сумі 58709,08 грн., отже, правомірним буде нарахування інфляційних та 3% річних у строк до 09.07.2014р.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем неправильно зазначено період нарахування інфляційних та 3% річних, а також не враховано часткову оплату відповідачем за надані послуги у сумі 10000,00 грн. за травень 2014р.

Апеляційний господарський суд здійснив власний розрахунок 3% річних:

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-000116 за травень 2014р. заборгованість становить 20000,00 грн., отже, сума 3% річних за період з 01.06.2014р. по 08.07.2015р. включно становить 62,47 грн. (20000*3%*38/365/100);

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000136 за червень 2014р. заборгованість становить 30000,00 грн., отже, сума 3% річних за період з 01.06.2014р. по 08.07.2015р. включно становить 19,73 грн. (30000*3%*8/365/100).

Враховуючи те, що початок періоду нарахування 3% річних за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000137 за липень 2014р. починається 01.08.2015р, відтак, оскільки , з 09.07.2014р. всі зобов'язання за договором припинилися, нарахування 3% річних за вказаним актом є безпідставним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 82,20 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. N 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97р. N 62-97р).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 р. № 52/30).

Враховуючи вищезазначені роз'яснення, колегія суддів здійснила власний розрахунок втрат від інфляції:

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-000116 за травень 2014р. заборгованість становить 20000,00 грн., отже, сума інфляційних втрат за період з 01.06.2014р. по 08.07.2015р. включно становить 200 грн. (20000*101/100);

Колегія суддів зазначає, що за іншими актами здачі-приймання робіт (надання послуг) нарахування інфляційних втрат не здійснюється з тих підстав, що й нарахування 3% річних.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню на суму 200,00 грн.

Також, в позовній заяві ПП "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм" просило стягнути з відповідача 6244,88 грн. витрат на юридичні послуги.

За положеннями ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Як вбачається з матеріалів справи, у якості документального підтвердження витрат на юридичні послуги, позивачем надано договір про надання юридичних послуг №01/04-15 від 03.04.2015р., платіжне доручення №82 від 14.04.2015р. про сплату 6233,88 грн. ТОВ «Юридична компанія «ЮРІНВЕСТГРУП» та банківську виписку, що підтверджує зарахування вказаної суми на рахунок «Юридична компанія «ЮРІНВЕСТГРУП».

Проте, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б засвідчували, що представник, який представляв його інтереси має статус адвоката відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Таким чином, приймаючи до уваги, що нормами чинного законодавства можливе покладення на сторони у справі судових витрат за надання послуг саме адвоката, апеляційний господарський суд вважає, що дана позовна вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Херсонської області від 19.05.2015р. по справі №923/563/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм" - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 19.05.2015р. по справі №923/563/15 частково скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Дніпровський" (73000, м. Херсон, вул. Кримська, 94, ) на користь Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм" (73000, м. Херсон, вул. Кл. Цеткін, 19, ) 58709,08 грн. основного боргу, 82,20 грн. у якості 3% річних, 200,00 грн. інфляційних втрат та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1236,88 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Дніпровський" (73000, м. Херсон, вул. Кримська, 94, ) на користь Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АкваТерм" (73000, м. Херсон, вул. Кл. Цеткін, 19, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 718,01 грн.

Зобов'язати господарський суд Херсонської області видати накази із зазначенням відповідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 23.07.2015р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Гладишева Т.Я.

Суддя Діброва Г.І.