РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2015Справа №925/653/15

За позовом Фізичної особи-підприємця Куліш Юрія Володимировича

До Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 175 м. Черкаси ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

Про зобов'язання вчинити дії та розірвання договору

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

Від позивача: Толюпа В.М. - адвокат;

Від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Куліш Юрій Володимирович звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 175 м. Черкаси ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про здійснення перерахування грошових коштів за платіжними дорученнями позивача та про розірвання договору № 93 від 18.01.2008 року на розрахунково-касове обслуговування, укладеного між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.04.2015 року порушено провадження у справі № 925/653/15 та призначено справу до розгляду на 07.05.2015 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.05.2015 року матеріали справи № 925/653/15 надіслано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно автоматичного розподілу справ від 17.06.2015 року, справу № 925/653/15 було передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Спичаку О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2015 року суддею Спичаком О.М. справу № 925/653/15 прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено на 10.07.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 10.07.2015 року надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 10.07.2015 року не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 10.07.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2008 року між Фізичною особою-підприємцем Куліш Юрієм Володимировичем (клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк, відповідач) укладений договір № 93 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у національній валюті № 01 та зобов'язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язався оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

З 16.03.2015 року відповідачем замість діючого рахунку позивача № 01 було відкрито новий рахунок №3901.

Відповідно до п. 2.1 договору, банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2).

Відповідно до п. 3.1.1 договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунках, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк має право визначати і контролювати напрями використання клієнтом грошових коштів на рахунку і встановлювати інші обмеження його права у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 3.1.3).

Клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України (п. 3.2.1).

Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом (п. 3.3.2); здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 09:00 год. до 16:00 год. крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3); забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок (п. 3.3.4).

Відповідно до п. 8.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Як зазначав позивач, ним були ініційовані платежі на суму 27 550,87 грн., а саме, подані до відповідача платіжні доручення: № 4 від 11.02.2015 року на суму 6 281,87 грн. про перерахування коштів з рахунку позивача №01 на рахунок №0002, призначення платежу «Єдиний податок за 4 кв. 2014 р.»; № 5 від 24.02.2015 року на суму 21 269,00 грн. про перерахування коштів з рахунку позивача №01 на рахунок №0002, призначення платежу «ПДВ за січень 2015 року».

Платіжні доручення № 4 від 11.02.2015 року та № 5 від 24.02.2015 року були прийняті відповідачем до виконання, про що свідчать відмітки банку на платіжних дорученнях від 11.02.2015 року та 24.02.2015 року, відповідно, проте відповідачем не виконані.

16.03.2015 року позивачем повторно були ініційовані платежі на суму 27 550,87 грн., а саме, подані до відповідача платіжні доручення: № 4 від 16.03.2015 року на суму 6 281,87 грн. про перерахування коштів з рахунку позивача №3901 на рахунок №0002, призначення платежу «Єдиний податок за 4 кв. 2014 р.»; № 5 від 16.03.2015 року на суму 21 269,00 грн. про перерахування коштів з рахунку позивача №3901 на рахунок №0002, призначення платежу «ПДВ за січень 2015 року».

Зазначені платіжні доручення були прийняті відповідачем до виконання, про що свідчать відмітки банку на платіжних дорученнях від 16.03.2015 року, проте, відповідачем не виконані.

В зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про:

- зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення: № 4 від 16.03.2015 року про здійснення переказу з його рахунку №3901 на рахунок УДКСУ у м. Черкасах №0002 грошових коштів в сумі 6 281,87 грн. єдиного податку за 4 кв. 2014 р.; № 5 від 16.03.2015 року про здійснення переказу з його рахунку №3901 на рахунок УДК в Черкаській області №0002 грошових коштів в сумі 21 269,00 грн. ПДВ за січень 2015 р.;

- розірвання договору №93 від 18.01.2008 року на розрахунково-касове обслуговування, укладений між позивачем та відповідачем;

- зобов'язання відповідача перерахувати залишок коштів сумі 22 956,94 грн. з рахунку №3901, відкритого у позивача на відкритий позивачем рахунок №1200, відкритий у ПАТ «УкрСиббанк».

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України; безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Відповідно до п. 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України

Приписами пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Пунктом 1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, встановлено, що банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: «Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку»; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Відповідно до частини першої пункту 2.19 вказаної Інструкції, розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором № 93 на розрахунково-касове обслуговування від 18.01.2008 року не виконав ініційовані позивачем 11.02.2015 року та 24.02.2015 року платежі загалом на суму 27 550,87 грн., згідно поданих платіжних доручень: № 4 від 11.02.2015 року на суму 6 281,87 грн. про перерахування коштів з рахунку позивача №01 на рахунок №0002, призначення платежу «Єдиний податок за 4 кв. 2014 р.»; № 5 від 24.02.2015 року на суму 21 269,00 грн. про перерахування коштів з рахунку позивача №01 на рахунок №0002, призначення платежу «ПДВ за січень 2015 року».

З 16.03.2015 року відповідачем замість діючого рахунку позивача № 01 було відкрито новий рахунок №3901.

Подані повторно 16.03.2015 року платіжні доручення: № 4 на суму 6 281,87 грн. про перерахування коштів з рахунку позивача №3901 на рахунок №0002, призначення платежу «Єдиний податок за 4 кв. 2014 р.»; № 5 на суму 21 269,00 грн. про перерахування коштів з рахунку позивача №3901 на рахунок №0002, призначення платежу «ПДВ за січень 2015 року». відповідачем також не виконані.

Доказів виконання ініційованих позивачем платежів згідно поданих платіжних доручень: № 4 від 11.02.2015 року та № 5 від 24.02.2015 року загалом на суму 27 550,87 грн., а також поданих позивачем повторно 16.03.2015 року платіжних доручень №4 та №5 загалом на суму 27 550,87 грн. відповідач не надав.

Банк має право відмовляти позивачу в обслуговуванні рахунків у випадках невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов'язків за договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (пп. 3.1.5 п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 22.7 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Згідно з п. 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу про повернення відповідачем розрахункових документів позивача, поданих протягом лютого - березня 2015 року, із зазначенням причин повернення, як того вимагає чинне законодавство.

В зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № 93 на розрахунково-касове обслуговування від 18.01.2008 року та невиконанням ним ініційованих позивачем платежів згідно поданих протягом лютого - березня 2015 року платіжних доручень, позивач просив суд розірвати зазначений вище договір.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором № 93 на розрахунково-касове обслуговування від 18.01.2008 року не виконав, перерахування коштів за наданими позивачем протягом лютого-березня 2015 року платіжними дорученнями не здійснив та мотивованої відмови, із зазначенням підстав не виконання перерахування, не надав.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 1074 Цивільного кодексу України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвання договору банківського рахунка на вимогу клієнта у будь-який час.

Укладаючи договір, позивач правомірно розраховував на належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, у тому числі щодо своєчасного та повного виконання платіжних доручень позивача.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що безпідставне невиконання відповідачем розрахункових документів позивача є неналежним розрахунково-касовим обслуговуванням позивача та є істотним порушенням договору відповідачем.

З огляду на викладене, позовні вимоги про розірвання договору № 93 на розрахунково-касове обслуговування від 18.01.2008 року визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив зобов'язати відповідача перерахувати залишок коштів сумі 22 956,94 грн. з рахунку №3901, відкритого у відповідача на відкритий позивачем у ПАТ «УкрСиббанк» рахунок №1200.

Відповідно до виписки банку від 23.03.2015 року залишок коштів на рахунку позивача №3901 становить 50 507,81 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно з пп. 20.6 п. 20 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року, з наступними змінами та доповненнями, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо).

З урахуванням того, що право власності є непорушним (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України), а відповідач не має права встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження права позивача розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч. 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України), суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання відповідача перерахувати залишок коштів на рахунку позивача, відкритого у відповідача, в сумі 22 956,94 грн. (50 507,81 грн. (залишок коштів згідно виписки банку) - 27 550,87 грн. (перерахування коштів згідно платіжних доручень від 16.03.2015 року №4 та №5) на зазначений позивачем рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення щодо перерахування коштів загалом на суму 27 550,87 грн. з рахунку позивача, відкритому у відповідача та позовні вимоги про зобов'язання відповідача перерахувати залишок коштів на рахунку позивача, відкритому у відповідача в сумі 22 956,94 грн. направлені на захист майнового інтересу позивача, а отже такі позовні вимоги є майновими вимогами, і тому судовий збір, відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання даного позову має справлятися у відсотковому співвідношенні до ціни позову, та згідно встановлених законом граничних розмірів, в сумі 1 827,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 року у справі № 3-24гс15.

Таким чином, позовна заява містить дві вимоги майнового характеру загалом на суму 50 507,18 грн. та одну вимога немайнового характеру, а отже розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем при звернення з даним позовом до суду становить 3 045,00 грн. (1 827,00 грн. + 1 218,00 грн.).

Проте, як встановлено судом, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 436,00 грн.

З огляду на викладене судовий збір в сумі 609,00 грн. має бути стягнутий судом на користь Державного бюджету України.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ) виконати платіжні доручення Фізичної особи-підприємця Куліш Юрія Володимировича (18000, м. Черкаси, вул. Енгельса, буд. 158/1 кв. 65, ідентифікаційний код ): від 16.03.2015 року №4 про здійснення переказу з його рахунку №3901 на рахунок УДКСУ у м. Черкасах №0002 грошових коштів в сумі 6 281 (шість тисяч двісті вісімдесят одна) грн. 87 коп. єдиного податку за 4 кв.2014 року; від 16.03.2015 року №5 про здійснення переказу з його рахунку №3901 на рахунок УДК в Черкаській області №0002 грошових коштів в сумі 21 269 (двадцять одна тисяча двісті шістдесят дев'ять) грн. 00 коп. ПДВ за січень 2015 року.

2. Розірвати договір №93 від 18.01.2008 року на розрахунково-касове обслуговування, укладений між Публічним акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та Фізичною особою-підприємцем Куліш Юрієм Володимировичем.

3. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ) перерахувати залишок коштів на рахунку Фізичної особи-підприємця Куліш Юрія Володимировича (18000, м. Черкаси, вул. Енгельса, буд. 158/1 кв. 65, ідентифікаційний код ) №3901 в сумі 22 956 (двадцять дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят шість) грн. 94 коп. на рахунок Фізичної особи-підприємця Куліш Юрія Володимировича (18000, м. Черкаси, вул. Енгельса, буд. 158/1 кв. 65, ідентифікаційний код ) №1200 у ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Куліш Юрія Володимировича (18000, м. Черкаси, вул. Енгельса, буд. 158/1 кв. 65, ідентифікаційний код ) на користь Державного бюджету України 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ) на користь Фізичної особи-підприємця Куліш Юрія Володимировича (18000, м. Черкаси, вул. Енгельса, буд. 158/1 кв. 65, ідентифікаційний код ) 3 045 (три тисячі сорок п'ять) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

15.07.2015 року.