РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/13039/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР»

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Колягін Р.В.;

від відповідача: Мазур І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі-відповідач або Комітет) про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 17.03.2015 р. № 134-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.05.2015 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.06.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

18.06.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну, в якому зазначає, що відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції», копії документів, наданих позивачем листом від 06.02.2015 р. № 2368 не є належним доказом, що підтверджує відправку інформації на вимогу поштою. Крім того, взагалі належних доказів, які б підтверджували факт відправки інформації на вимогу Комітету поштою, Публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» не надано.

У судовому засіданні 18.06.2015 р. оголошувалась перерва до 13.07.2015 р.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.07.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2015 р. Антимонопольним комітетом України прийнято рішення № 134-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким визнано дії Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Антимонопольному комітету України на вимогу в. о. Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого від 15.08.2014 № 20-29.3/09-7520 у встановлений ним строк.

За порушення, вказане у пункті 1 рішення Комітету, накладено штраф на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» у розмірі 20 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що спірне рішення є необ'єктивним, незаконним та таким, що порушує права позивача, оскільки відповідальним працівником позивача, за допомогою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», 02.09.2014 р. було направлено лист Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» за № 9721 від 01.09.2014 р., який містив відомості, що запитувались Антимонопольним комітетом України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.

Судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Аналогічні за змістом приписи містить й підпункт 5 пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Комітету N 32-р. від 23.02.2001р.

Відповідно до п.п. 4-5 п. 13.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», системний аналіз наведених норм свідчить про те, що хоча вони й не містять вичерпного переліку підстав вимагати надання певної інформації, але направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Наявність таких підстав входить до предмета доказування у справах зі спорів, пов'язаних з визнанням недійсними рішень органів названого Комітету. Відтак, господарські суди у розгляді відповідних справ мають з'ясовувати, зокрема, чи відбувся збір інформації органом Антимонопольного комітету України в межах розгляду заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, чи мало місце проведення таким органом необхідної перевірки.

Як вбачається, з матеріалів справи, Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський банк розвитку» було направлено вимогу про надання інформації № 20-29.3/09-7520 від 15.08.2014 р. із зазначенням переліку інформації, яку необхідно було надати протягом 15 календарних днів з дня отримання вимоги.

Зокрема, позивачу необхідно було надати інформацію та копії документів, що стосуються принципу формування банком процентних ставок для надання короткострокових та довгострокових кредитів протягом 2012-2013 р.

Також, у вимозі повідомлялось, що згідно з пунктами 13, 14, 15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», дії з неподання інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки або подання недостовірної інформації Антимонопольному комітету України є порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність, передбачену статтею 52 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога Комітету була отримана Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» 20.08.2014 р., що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні.

Разом з тим, Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») листом від 08.10.2014 № 303/15-М-2969 (вх. № 8-20/8296 від 13.10.2014) повідомило, що лист з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення № 590 був вручений уповноваженій особі Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на одержання пошти Косирєвій М.Ю. під розписку 20.08.2014 на підставі договору від 01.08.2012.

Отже, останній день строку надання позивачем інформації на вимогу припадав на 04.09.2014.

В установлений строк інформація до Комітету не надійшла, при цьому, позивач не звертався до відповідача з клопотанням про продовження строку надання інформації на вимогу.

Листом від 07.11.2014 № 10327 позивач повідомив про те, що останньому стало відомо про неотримання органами Антимонопольного комітету України інформації на вимогу, у зв'язку з чим, додатково надав другий примірник відповіді із зазначенням запрошуваної інформації, яка була раніше направлена позивачем засобами поштового зв'язку.

У додатку до листа позивача від 07.11.2014 № 10327 було долучено копію листа від 01.09.2014 №9721.

Належних доказів на підтвердження своєчасного надання відповіді на вимогу позивачем не надано.

При цьому, інформація, яка запитувалася у вимозі, надана позивачем у повному обсязі лише листом від 07.11.2014 № 10327.

Отже, згідно зі статтею 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», державний уповноважений Антимонопольного комітету України має право, зокрема при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Положеннями статей 22 та 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що вимоги державного уповноваженого Комітету є обов'язковими для виконання у визначений ним строк; суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу державного уповноваженого Комітету подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Згідно з пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», неподання інформації Комітету у встановлені органами Комітету строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №142, 29 січня 2015 року позивач отримав лист Комітету від 26.01.2015 № 20-26.13/04-689 з копією подання з попередніми висновками за результатами збирання та аналізу доказів у справі № 20-26.13/228-14.

Листом від 06.02.2015 № 2368 (вх. № 11-01/946 від 06.02.2015) позивач повідомив, що відповідь на вимогу було надано листом від 01.09.2014 № 9721, що був надісланий на адресу Комітету простим поштовим відправленням шляхом вкидання поштового відправлення у скриньку, розміщену в приміщенні поштового відділення УДДПЗ «УКРПОШТА» № 135, на підтвердження чого було надано копії аркушів Журналу обліку номерних бланків; копії аркушів Журналу вхідної кореспонденції; копії Маршрутного листа до подорожнього листа від 02.09.2014 р. № 536589; копію акту на списання поштових марок від 30.09.2014р. та звіту відправлення листів за вересень 2014 р.

Так, відповідно до частини третьої статті 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення необхідні документи здано на пошту. У разі неотримання документів Антимонопольним комітетом України відповідальна особа надає належні докази на підтвердження факту направлення таких документів поштою.

Однак, лист позивача від 06.02.2015 № 2368 та копії аркушів Журналу обліку номерних бланків; копії аркушів Журналу вхідної кореспонденції; копії Маршрутного листа до подорожнього листа від 02.09.2014 р. № 536589; копію акту на списання поштових марок від 30.09.2014р. та звіту відправлення листів за вересень 2014 р., не є належними доказами своєчасного надання інформації на вимогу згідно з положеннями статті 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Отже, дії Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» з неподання інформації Антимонопольному комітету України на вимогу в. о. Голови Комітету - державного уповноваженого від 15.08.2014 № 20-29.3/09-7520 у встановлений ним строк є порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Так, згідно з п. 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних доказів направлення запитуваної Комітетом інформації.

Таким чином, оскаржуваним рішенням Антимонопольного комітету України від 17.03.2015 р. № 134-р встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» не надало інформації у повному обсязі на вимогу у встановлений строк.

Так, згідно з ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Антимонопольний комітет України відповідно до покладених на нього завдань:

- контролює дотримання антимонопольного законодавства в процесі економічної концентрації, зокрема, при створенні, реорганізації, ліквідації суб'єктів господарювання, створенні об'єднань підприємств, вступі одного або кількох суб'єктів господарювання в об'єднання, при перетворенні органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю в об'єднання суб'єктів господарювання, придбанні чи набутті будь-яким іншим способом у власність, одержанні в управління (користування) часток (акцій, паїв), активів (майна) у вигляді цілісних майнових комплексів суб'єктів господарювання або їх структурних підрозділів, оренді цілісних майнових комплексів суб'єктів господарювання або їх структурних підрозділів, набутті будь-яким іншим способом контролю господарської діяльності;

- контролює дотримання антимонопольного законодавства при здійсненні господарської діяльності суб'єктами господарювання та при реалізації повноважень органами влади, органами місцевого самоврядування, органами адміністративно-господарського управління та контролю щодо суб'єктів господарювання;

- розглядає справи про порушення антимонопольного законодавства та приймає рішення за результатами розгляду в межах своїх повноважень;

- звертається до суду чи арбітражного суду з позовами (заявами) у зв'язку з порушенням антимонопольного законодавства, надсилає правоохоронним органам матеріали про порушення законодавства, що містять ознаки злочину;

- дає рекомендації та вносить пропозиції органам державної влади, установам, органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання та їх об'єднанням щодо проведення заходів, спрямованих на обмеження монополізму, розвиток підприємництва і конкуренції, запобігання порушенням антимонопольного законодавства;

- дає рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб'єктам господарювання щодо припинення дій (бездіяльності), що містять ознаки порушень антимонопольного законодавства, усунення причин цих порушень і умов, що їм сприяють, а після припинення порушення - про вжиття заходів по усуненню наслідків цих порушень у визначені Комітетом строки;

- бере участь у розробці та вносить у встановленому порядку проекти актів законодавства, що регулюють питання розвитку конкуренції, конкурентної політики та демонополізації економіки;

- бере участь в укладанні міждержавних угод, розробці і реалізації міжнародних проектів та програм, а також здійснює співробітництво з державними органами і неурядовими організаціями іноземних держав та міжнародними організаціями з питань, що належать до компетенції Антимонопольного комітету України;

- узагальнює практику застосування антимонопольного законодавства, розробляє пропозиції щодо його удосконалення;

- затверджує кошторис доходів і видатків Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень;

- розробляє і організовує виконання заходів, спрямованих на запобігання порушенням антимонопольного законодавства;

- систематично інформує населення України про свою діяльність;

- здійснює інші дії щодо контролю за дотриманням антимонопольного законодавства в межах його повноважень.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

-зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

- визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом'якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб'єктів господарювання на конкуренцію;

- скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону;

- оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством;

- закриття провадження у справі.

Згідно п. 13.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», закон не визначає певної форми витребування інформації, у зв'язку з чим його може бути здійснено в будь-якій письмовій формі, крім тієї, щодо якої є пряма заборона закону, з урахуванням, однак, того, що в разі заперечення суб'єктом господарювання факту отримання ним запиту про надання інформації орган Антимонопольного комітету України з огляду на вимоги статті 33 ГПК України має подати господарському суду належні докази надсилання такого запиту. Відповідні докази мають свідчити про надіслання запиту за місцезнаходженням суб'єкта господарювання, визначеним згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, і про отримання його від підприємства зв'язку уповноваженою на це особою відповідно до Правил надання поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 N 270.

Як встановлено судом вище, доказів на підтвердження того, що позивач надав інформацію у встановлені строки, як вимагалось Комітетом у вимозі № 20-29.3/09-7520 від 15.08.2014 р., матеріали справи не містять, а позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наведеного у позові суду не представлено.

Отже, суд дійшов висновку, що рішення Антимонопольного комітету України від 17.03.2015 р. № 134-р "Про визнання порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" прийнято відповідно до норм чинного законодавства України, а вимога позивача є необґрунтованою, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 4.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 15.07.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.