КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа№ 910/5112/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015

у справі № 910/5112/15-г (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД"

до Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю

про стягнення 589 107, 49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 року у справі № 910/5112/15-г позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" до Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення 589 107, 49 грн. задоволенні в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. судді - Самсін Р.І., Скрипка І.М., апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.07.2012.

У зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. судді - Гончаров С.А., Скрипка І.М.,

Апелянт, згідно з поданим до суду 10.07.2015 клопотанням, просить суд відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." приймає участь в іншому судовому засіданні по справі 910/2683/15-г, що відбудеться у Вищому господарському суді України.

Клопотання апелянта про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення з огляду на те, що за висновками суду, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, а також з огляду на те, що, відповідач був обізнаний про подання ним апеляційної скарги та про її розгляд в Київському апеляційному господарському суді та не був позбавлений можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні.

В судове засідання 14.07.2015 сторони своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.09.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" та Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю, уклали Договір фінансового лізингу № 1006/09/2007, згідно якого Позивач зобов'язувався передати без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації, а Відповідач прийняти в тимчасове володіння та користування за плату майно - Вертикальна бетонозмішувальна установка Stetter (одна одиниця), а також Відповідач зобов'язувався здійснювати лізингові платежі.

Позивач на виконання умов Договору передав Предмет лізингу Відповідачу 29.08.2008, що підтверджується Видатковою накладною № РН-0000392 від 29.08.2008 та Довіреністю серії ЯПД № 419882 від 27.08.2008.

01.10.2008 між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1006/09/2007 - ДС/1 до Договору фінансового лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007, якою були внесені зміни до Додатку № 1 - Графіку внесення платежів.

У зв'язку з неналежним виконанням умов указаного договору ТОВ "Ласка Лізинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідача.

03.02.2015 Господарським судом міста Києва було винесено Рішення у справі №910/9116/13 за позовом ТОВ "Ласка Лізинг" до Фірма "Т.М.М." - ТОВ про стягнення заборгованості по вище вказаному Договору, яким позовні вимоги задоволені та вирішено стягнути з Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг", заборгованість у розмірі 1741451,85 грн. заборгованості, 74142,16 грн. пені, 1237,33 грн. втрат від інфляції; 15571,94 грн. 3% річних та 36648,08 грн. судового збору.

При цьому, розрахунок, що був застосований судом при винесенні Рішення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), був здійснений станом на 25.07.2013, що підтверджується матеріалами зазначеної справи.

16.12.2014 Київським апеляційним господарським судом була винесена Ухвала у справі № 910/9116/13, якою вирішено здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА ТОРГ ЛТД".

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення 509 382,39 грн. інфляції та 3% річних в розмірі 79 725,10 грн.

Як вбачається з позовної заяви, вимоги мотивовані тим, що 03.02.14 Господарським судом міста Києва було винесено Рішення у справі №910/9116/13 за позовом ТОВ "Ласка Лізинг" до Фірма "Т.М.М." - ТОВ про стягнення заборгованості по вище вказаному Договору, яким позовні вимоги задоволені та вирішено стягнути з Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг, заборгованість у розмірі 1741451,85 грн. заборгованості, 74142,16 грн. пені, 1237,33 грн. втрат від інфляції, 15571,94 грн. 3% річних та 36648,08 грн. судового збору. При цьому, розрахунок, що був застосований судом при винесенні Рішення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), був здійснений станом на 25.07.2013, що підтверджується матеріалами зазначеної справи. 16.12.2014 Київським апеляційним господарським судом була винесена Ухвала у справі № 910/9116/13, якою вирішено здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА ТОРГ ЛТД" . 03.02.2015 на рахунок ТОВ "МЕГА ТОРГ ЛТД" були зараховані кошти у рахунок сплати боргу згідно Наказу № 910/9116/13. Отже, рішення господарського суду у справі № 910/9116/13 від 03.02.2014, було виконано лише 03.02.2015. Таким чином, у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошових зобов'язань у Відповідача перед кредитором виникла заборгованість у розмірі 589107,49 грн.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

05.12.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" та Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" уклали договір уступки прав вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) № 198/11-2013 відповідно до якого ТОВ "Ласка Лізинг" передало, а ТОВ "МЕГА ТОРГ ЛТД" прийняло на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007, укладеного між ТОВ "Ласка Лізинг" і Фірмою "Т.М.М." - ТОВ.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи виписки по рахунку, грошові кошти в розмірі, сплачені на виконання наказу господарського суду м. Києва №910/9116/13 від 18.02.14 фактично надійшли на рахунок позивача 03.02.2015.

З наданого позивачем розрахунку, він просить стягнути з відповідача індекс інфляції за період з 01.08.2013 до 31.01.2015 включно в сумі 509382,39 грн. та 3% річних за період з 26.07.2013 по 02.02.2015 в розмірі 79725,10 грн.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 28.03.2006 у справі № 2-4/1319-2004 - Інформаційним Листом від 24.10.2006 № 01-8/2358, Вищий господарський суд України довів цю постанову до відома всіх судів для використання в роботі, діюче законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження по його примусовому виконанню.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання".

Верховний Суд України констатував правомірність нарахування індексу інфляції та 3% річних на суму, визнану судовим рішенням до стягнення.

Як зазначив Вищий господарський суд України в постанові від 01.08.2006 № 14/14 (ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28 вересня 2006 року відмовлено у її перегляді), у зв'язку з тим, що в країні відбулися інфляційні процеси, то позивач має право на збереження реальної величини грошей, присуджених до стягнення рішенням суду, але не виплачених у зв'язку з його невиконанням.

Таким чином, Вищим господарським судом України та Верховним Судом України неодноразово підтверджено правомірність застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в частині нарахування індексу інфляції та 3% річних після винесення судового рішення про стягнення заборгованості.

Відповідно до абз. 4 п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Вищезазначеним пунктом постанови визначено, що на суму стягнутої з боржника неустойки (штрафу, пені) з моменту набрання рішення суду можливе нарахування інфляційних і процентів річних.

За таких обставин, враховуючи, що несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань підтверджено обставинами та доказами у справі, суд погоджується зі зробленим позивачем та доданим до позову розрахунком інфляції за період з 01.08.2013 до 31.01.2015 включно в сумі 509382,39 грн. та 3% річних за період з 26.07.2013 по 02.02.2015 в розмірі 79725,10 грн., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

Аналогічні позиції викладені у постанові Вищого господарського суду України № 8/117-38 від 06.03.2008, №2-28/1418-2007 від 06.02.2008.

Стосовно тверджень відповідача, у суді першої інстанції, що позовна заява підписана представником Пінчук-Ніколайчук Ю.В. без належних повноважень за довіреністю б/н від 17.03.2015 року. Відповідач зазначав, що вказана довіреність видана за підписом директора ТОВ "Мега Торг ЛТД" Кицишина Д.П., згідно витягу з ЄДРПОУ директором позивача є Калита В.М.

Апеляційним судом перевірено та як вірно зазначив суд першої інстанції, в матеріалах справи наявний протокол № 2 від 27.11.2013 відповідно до якого призначено на посаду директора Кицишина Д.П. - 28.11.2013, відповідно до протоколу № 3 від 24.03.2015 Кицишина Д.П. звільнено з посади з 25.03.2015, в той час позов подано до місцевого господарського суду 04.03.15. Таким чином, повноваження на підписання та подання позовної заяви до суду належним чином підтверджені.

Апеляційний господарський суд не погоджується з твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі №910/9116/13 було виконано відповідачем 30.10.2014, оскільки 30.10.2014 було винесено постанову ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення коштів боржника з під арешту в зв'язку з фактичним виконанням рішення суду по справі № 910/9116/13, а відтак розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат має бути здійснений до 29.10.2014, виходячи з наступного.

З урахуванням пункту 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому, порушення строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що грошові кошти в розмірі 1 869 051,36 грн., сплачені на виконання наказу господарського суду м. Києва №910/9116/13, фактично надійшли на рахунок позивача 03.02.2015 року, в зв'язку з чим позивач має право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, що не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові до моменту зарахування вказаних коштів на рахунок позивача, а саме до 03.02.2015.

Беручи до уваги все вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2015 у справі № 910/5112/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2015 у справі № 910/5112/15-г - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі № 910/5112/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5112/15-г повернути до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

І.М. Скрипка