РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015№910/11904/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМК-15"

до Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 459 524,44 грн.

за участю Прокуратури міста Києва

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

Від прокуратури: Козуб К.О. - посв. №028424 від 01.09.2014;

від позивачa: Щербань Д.М. - представ. за довір.;

від відповідача: Федорчук О.В. - представник за дов.

Рішення прийняте 22.07.2015, у зв»язку з оголошеною в судовому засіданні перервою з 13.07.2015 по 22.07.2015.

У судовому засіданні 22.07.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БМК-15" до Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення основного боргу в сумі 349 999,20 грн., три відсотки річних в сумі 2 876,70 грн., пені у розмірі 48 548,68 грн. та інфляційних витрат у розмірі 58 099,86 грн. на підставі Договору №143-14 від 23.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 порушено провадження у справі №910/11722/15, розгляд справи призначений на 10.06.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.06.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 24.06.2015.

Ухвалою від 24.06.2015, продовжено строк вирішення справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 13.07.2015.

В судовому засіданні 13.07.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 22.07.2015.

Від позивача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката.

19.06.2015 до суду слідчим СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві подано клопотання про призупинення провадження по справі, яке судом не задоволено.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Проте, слідчим не подано доказів того, що в провадженні суду знаходиться будь-яка інша справа, яка є пов'язаною зі справою № 910/11904/15. Отже, суд відмовляє в задоволення клопотання про призупинення провадження по справі.

Відповідачем повідомлено, що управління освіти фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, кошти за виконані роботи будуть сплачені виконавцю після отримання фінансування.

У судовому засіданні 22.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БМК-15" ( позивач, виконавець) та Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач, замовник) укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти № 143-14 (далі -Договір).

У відповідності до п. 1.1 договору, виконавець зобов'язується у 2014 році виконати замовникові роботи по капітальному ремонту фасаду (заміні вікон) в ДНЗ № 341 по вул. Горького, 150-А.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна цього договору становить 349 999,20 грн.

Розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на реєстраційний рахунок після надання документів: довідка про вартість виконаних будівельних робіт (витрат) - КБ -3; кошторис з позитивним висновком «Держекспертиза» та підписані сторонами акти виконаних робіт (КБ-2) за фактично виконані об'єми роботи (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору, у випадку затримки оплати робіт замовником, як бюджетною державною установою (через відсутність коштів на розрахунковому рахунку), замовник зобов'язується провести оплату виконаних робіт виконавцем протягом 5 (п'яти) днів з дня надходження коштів на рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на умовах Договору належним чином виконав повний обсяг робіт та здав роботи Відповідачу, а Відповідач їх прийняв на загальну суму 349 999,20 грн., про що були складені відповідні акт виконаних робіт, довідка про вартість виконаних підрядних робіт, які були у встановленому порядку підписані відповідачем без зауважень та заперечень, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач за надані роботи не розрахувався, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 349 999,20 грн.

Укладений між сторонами договір № 143-14 про закупівлю робіт за державні кошти від 23.12.14, є договором підряду і до нього слід застосовувати положення параграфу 1 глави 61 Цивільного кодексу України.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 837ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Доказів оплати відповідачем суми 349 999,20 грн., в тому числі в установлені договором строки, суду не надано.

Позивач звернувся до відповідача з претензією оплатити виконані роботи, вказана претензія отримана відповідачем 20.01.15.

Відповідачем повідомлено, що управління освіти фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, кошти за виконані роботи будуть сплачені виконавцю після отримання фінансування.

Відповідач повідомив суду, що 25.03.2015 на їх рахунок надійшли кошти, однак заборгованість не сплачувалась у звязку з відкриттям кримінального провдження, що є необгрунтованим та безпідставним.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг.

Аналогічна правова позиція наведена в Постановах Вищого господарського суду №914/1760/13 від 13.11.2013, рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Також, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446 вказується на те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи яка фінансується з державного бюджету, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Позивач просить суд стягнути неустойку у вигляді пені в розмірі 48 548,68 грн.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Враховуючи відсутність між сторонами будь-яких домовленостей щодо застосування штрафних санкцій у вигляді пені за прострочення оплати замовником, суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, за порушення зобов'язань за Договором відповідач має сплатити 2 876,70 грн. 3 % річних, 58 099,86 грн. інфляційних.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що роботи виконавцем виконані, проте, не оплачені замовником, також стверджує, що кошти на оплату по договору від 23.12.14 надійшли на рахунок управління 25.03.15, що підтверджується випискою по рахунку, а отже, дата прострочення платежу має починається з 30.03.15.

Вказані твердження відповідача підтверджуються матеріалами справи; позивач у встановленому законом порядку їх не спростував, доказів зворотнього не надав.

Відповідно до п.4.3. договору, у випадку затримки оплати робіт замовником, як бюджетною державною установою (через відсутність коштів на розрахунковому рахунку), замовник зобов'язується провести оплату виконаних робіт виконавцем протягом 5 (п'яти) днів з дня надходження коштів на рахунок.

Таким чином, суд погоджується з наведеним відповідача, а нараховані 3% річні та інфляційні підлягають перерахунку.

Таким чином, 3 % річних за перерахунком суду складає 1 121,92 грн.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (п.1.12 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013).

Інфляційні втрати не підлягають задоволенню, оскільки розраховані позивачем за лютий та березень 2015 року, та не входять у вірний період прострочення.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 349 999,20 грн. заборгованості та 1121,92 грн. 3 % річних, обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. В решті у позові належить відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 25 500,00 грн. витрат на послуги адвоката.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Коротюк М.Г. (адвокат) та позивачем (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №б/н від 12.03.2015. Пунктом 1.1 договору передбачено, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе доручення з надання клієнту правової допомоги на умовах передбачених договором. В матеріалах справи наявний рахунок-фактура № 18/05 від 18.05.15 на суму 25 500 00,00 грн. за оплату послуг адвоката Коротюк М.Г. претензійно-позовної роботи за договором № 143-14 від 23.12.14 та представництво інтересів ТОВ «БМК -15» у господарській справі №910/11904/15.

Крім того на підтвердження понесення витрат на суму 25 500, 00 грн., позиач нажав платіжне доручення №57 від 08.06.2015. За таких обставин суд дйшов висновку про покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 5 000,00 грн. що співрозмірно та адекватно ціні позову та складності справи.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (03127, м. Київ, пр-т. 40-річчя Жовтня, буд. 118-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БМК - 15" (04655, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 72, ) заборгованість у розмірі 349 999,20 грн. (триста сорок дев»ять тисяч дев»ятсот дев»яносто дев»ять гривень 20 коп.), 3 % річних - 1121,92 грн. (одна тисяча сто двадцять одна гривня 92 коп.) та судові витрати у розмірі 7 022,42 грн. (сім тисяч двадцять дві гривні 42 коп.), 5 000,00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 коп.) витрат на послуги адвоката.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 27.07.2015.

Суддя М.Є. Літвінова