ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. Справа № 922/1328/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Остапенка Д.М. (дов. № б/н від 20.07.2015р.)

відповідача - Давидюка О.М. (дов. № б/н від 07.04.2015р.)

третьої особи - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарського підприємства "Колос", с. Гоптівка, Дергачівський район, Харківська область (вх. № 3267 Х/3) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина", м. Харків (вх. № 3268 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 19.05.2015р. у справі № 922/1328/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарського підприємства "Колос", с. Гоптівка, Дергачівський район, Харківська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Актабанк", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 12 157 030,95 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" м. Харків звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Колос", с. Гоптівка про стягнення заборгованості у розмірі 12157030,95 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання покладених на відповідача обов'язків за Договором поставки № 204 від 01.07.2013 року, в частині повної та своєчасної оплати за отриманий від позивача на підставі видаткових накладних (за № УА-006279 від 24.07.2013 року та за № УА-0006388 від 29.07.2013 року) товар, з урахуванням чого та враховуючи приписи ст.ст. 526, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути на свою користь суму основного боргу в розмірі 6 091 742,56 грн., неустойку в розмірі 5 639 419,42 грн., 3 % річних в розмірі 36 750,23 грн., інфляційні нарахування в розмірі 389 118,74 грн. Крім того, до стягнення з відповідача заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.04.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Актабанк", м. Дніпропетровськ.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.05.2015р. по справі № 922/1328/15 (суддя Буракова А.М.) в позові відмовлено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Колос" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" суму основної заборгованості в розмірі 565 114,01 грн. за глибокорозпушувач EKOLO-TIGER 530 CASE та 2 220 193,76 грн. за отриманий від позивача трактор MAGNUM MX340 CASE, пені в розмірі 321 012,37 грн., 3% річних в розмірі 35 358,97 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 389 118,74 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 21 224,81 грн. В решті позову відмовлено.

Відповідач з даним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу (вх. № 3267 Х/3), в якій вважає рішення суду таким, що прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального права та при порушенні норм процесуального права, при неправильному встановленні фактичних обставин справи, а тому відповідач просить рішення суду змінити, в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків у розмірі 389118,74 грн. скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. В іншій частині відповідач просить залишити рішення без змін і судові витрати у справі в частині коштів, сплачених відповідачем за подачу цієї апеляційної скарги стягнути з позивача.

Позивач також не погодився з рішенням суду першої інстанції у даній справі, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою (вх. № 3268 Х/3), в якій не погоджуючись із рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог та вважаючи їх незаконними та необґрунтованими, просить рішення в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Украгрозапчастина" задовольнити у повному обсязі. Крім того, позивач просить відшкодувати всі судові витрати по справі за рахунок відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.06.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.) апеляційні скарги позивача та відповідача прийняті до провадження, об'єднані в одне апеляційне провадження та призначені до розгляду на 02 липня 2015 р. о 10:00 год. Запропоновано учасникам даного процесу надати суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати В.І. Потапенка від 01.07.2015р., у зв'язку з відпусткою судді Істоміної О.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2015р. розгляд справи відкладено 21 липня 2015 р. о 15:00 год.

На виконання вимог ухвали суду від 02.07.2015р. позивач надав додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких навів остаточні розрахунки суми основного боргу в розмірі 5544486,49 грн., пені в розмірі 630884,77 грн., 3 % річних в розмірі 69082,12 грн., які на його думку підлягають стягненню з відповідача. Позивач просить суд апеляційної інстанції прийняти та розглянути ці додаткові пояснення до апеляційної скарги та врахувати їх при ухваленні судового рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу позивача у повному обсязі, скасувати рішення суду у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач - ТОВ "Украгрозапчастина" та третя особа - ПуАТ "Актабанк" письмових пояснень або заперечень по апеляційній скарзі відповідача не надали.

Відзиви на апеляційну скаргу позивача від відповідача - ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Колос" та третьої особи - ПуАТ "Актабанк" на адресу суду апеляційної інстанції не надходили.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, заслухавши у судовому засіданні 21.07.2015р. уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої правові позиції по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача задоволенню не підлягають, з огляду на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи, 01 липня 2013 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" («Постачальник») та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Колос" («Покупець») укладено договір поставки № 204 (далі - Договір).

За умовами даного Договору Постачальник взяв на себе зобов'язався поставити, а Покупець - прийняти та оплатити Товар - сільськогосподарську техніку та запасні частини до неї. Поставка конкретної партії Товару здійснюється на підставі відповідного Додатку (Специфікації), що підписується Сторонами та є невід'ємною частиною цього Договору.

Загальна кількість Товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються у Додатках (Специфікаціях), які підписуються Сторонами на поставку відповідних партій товарів (пункт 1.2. Договору).

Кількість і найменування Товару вказуються у Додатках (Специфікаціях) до Договору. Якість Товару повинна відповідати стандартам, що діють у країні виробника, і сертифікату якості виробника (пункти 2.1., 2.2. Договору).

Пунктами 4.1.-4.4. Договору Сторони також передбачили, що умови поставки Товару вказуються у Додатках (Специфікаціях) до Договору. Сторони можуть погодити окремі умови поставки або зробити посилання на відповідний термін "ІНКОТЕРМС-2000". Поставка здійснюється у строки, вказані в Додатках (Специфікаціях). Товар вважається переданим Постачальником і прийнятий Покупцем: за якістю - відповідно до документів, вказаних у пункті 2.2 Договору (надаються Постачальником); за кількістю - згідно з відвантажувальними документами (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна тощо). Сторонами підписується видаткова накладна чи інший документ, яким підтверджується факт передачі Товару.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В матеріалах справи містяться видаткові накладні № УА-0006279 від 24.07.2013 року (том 1 аркуш справи 17) та № УА-0006388 від 29.07.2013р. (том 1 аркуш справи 19), які свідчать про виконання позивачем умов Договору, поставку відповідачу обумовленого товару, а саме трактора MAGNUMMX340CASE загальною вартістю 1661923,76 грн. (у т.ч. ПДВ 276987,29 грн.) та глибокорозпушувача EKOLO-TIGER 530 CASE загальною вартістю 426082,44 грн. (у т.ч. ПДВ 71013,74 грн.) відповідно.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Господарським судом за наявними у справі доказами обґрунтовано встановлено факт отримання відповідачем обумовленого Договором товару, що останнім визнається, але повна сплата вартості трактора MAGNUMMX340CASE та глибокорозпушувача EKOLO-TIGER 530 CASE відповідачем не сплачена.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (пункт 1 статті 632 Цивільного кодексу України).

Однією з істотних умов договору купівлі-продажу є ціна товару, яка повинна бути однозначно встановлена як абсолютна величина і може бути змінена виключно додатковою до договору угодою сторін.

Пунктом 3.1. Договору, передбачено, що ціни на Товар зазначаються в Додатках до Договору і встановлюються еквіваленті долара США за курсом Міжбанку на робочий день, що передує дню підписання відповідного Додатку до Договору. Еквівалент загальної ціни Товару в гривнях визначається за курсом Міжбанку на робочий день, що передує дню підписання Додатків до Договору. (Міжбанк - курс гривні для продажу євро або долару США за гривні по міжбанківському курсу гривні, що визначається згідно наступних даних: з сайту www.udinform.com (береться курс гривні під словом ASK з колонки "Макс"). Ціна в гривні, яка визначається в Додатках (Специфікаціях) до Договору, є динамічною, та може змінюватись відповідно до зміни курсу долара США до курсу гривні. У випадку зміни курсу-долара США до курсу гривні пропорційно змінюється й ціна Товару в гривнях.

Загальна ціна цього Договору визначається виходячи із загальної ціни (вартості) поставленого товару згідно з підписаними Сторонами Додатками (Специфікаціями) до Договору (пункт 3.2. Договору).

Відповідно до пункту 5.1. Договору, грошові зобов'язання за цим договором виконуються в гривні.

Згідно з пунктами 5.2. та 5.3. Договору сума, яку покупець має сплатити постачальнику та строки оплати, визначається відповідним Додатками (Специфікаціями) до цього договору.

Згідно додатку № 1 від 01.07.2013 року до договору № 204 від 01.07.2013 року сторони узгодили ціну глибокорозпушувача EKOLO-TIGER 530 CASE, порядок його оплати та визначили, що покупець оплачує Товар у три етапи, а саме:

1) попередня оплата, що становить еквівалент 5224,80 доларів США за курсом Міжбанку на робочий що передує дню оплати (за курсом 8,155 грн. за 1 долар США складає 42608,24 грн., в т.ч. ПДВ 7101,38 грн.) - платіж до 29.07.2013 року;

2) оплата, що становить еквівалент 5224,80 доларів США за курсом Міжбанку на робочий день, що передує дню оплати - платіж до 31.12.2013р.;

3) оплата, що становить еквівалент 41798,4 доларів США за курсом Міжбанку на робочий день, що передує дню оплати - платіж до 29.08.2014р.

Також, сторонами підписано додаток № 2 від 01.07.2013 року до договору № 204 від 01.07.2013 року, зі змісту якого вбачається, що ними погоджено також й ціну за трактор MAGNUM MX340 CASE, порядок оплати, який згідно розділу 2 Додатку є таким:

1) попередня оплата, що становить еквівалент 20379,20 доларів США за курсом Міжбанку на робочий день, що передує дню оплати (за курсом 8,155 грн. за 1 долар США складає 166192,37грн., в т.ч. ПДВ грн.) - платіж - до 29.07.2013 року;

2) оплата, що становить еквівалент 20 379,2 доларів США за курсом Міжбанку на робочий день, що передує дню оплати - платіж до 31.12.13 року;

3) оплата, що становить еквівалент 163 033,6 доларів США за курсом Міжбанку на робочий день, що передує дню оплати - платіж до 29.09.2014р.

Статтею 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 198 Господарського кодексу України, грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону".

Постановою Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", абз.6 п.8.1 визначено, що положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України, зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторонам у договорі лише може бути надане право при визначенні розміру грошових зобов'язань в гривні вказати еквівалент в іноземній валюті.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про національний банк України" гривні (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичним та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що сторони у договорі та додатках до нього погодили істотні умови договору, в тому числі ціну договору та строки оплати.

Аналізуючи умови укладеного між сторонами Договору та додатків № 1 і № 2 до нього, колегія суддів визначає, що в даному випадку валютою платежу за договором є гривня, а курсом долара США по відношенню до гривні визначено розмір платежів.

Подібне визначення сторонами валюти платежу і розміру оплати за спірним договором та проведення розрахунків в гривні не суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема встановленим законом принципам свободи договору та статті 524 Цивільного кодексу України.

Крім того, ці умови узгоджуються із положеннями статті 99 Конституції України, приписами норм статей 524, 533 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 198 Господарського кодексу України та статті 35 Закону України "Про національний банк України", оскільки сторонам у договорі може бути надане право при визначенні розміру грошових зобов'язань в гривні вказати еквівалент в іноземній валюті, проте із врахуванням засобу платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України, а саме: грошової одиниці - гривні.

Аналогічна позиція міститься у постановах судів вищих інстанцій, зокрема: у Постанові Вищого господарського суду України від 24.04.2012р. по справі №8/5005/11964/2011, у Постанові Вищого господарського суду України від 08 травня 2012р. по справі №2/5009/1888/11-8/5009/1888/11, у Постанові Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2014р. по справі №910/9554/13, у Постанові Верховного суду України від 26.12.2011р. по справі №16/23пд/2011, у Постанові Верховного суду України від 04.07.2011р. по справі №12/149, у Постанові Вищого господарського суду України від 14.10.2013р. по справі №910/8841/13, а також у Оглядовому листі Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 29.04.2013р. №01-06/767/2013.

Позивач у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі вважає, що днем платежу може бути будь-який обраний ним день пред'явлення вимоги про сплату.

Однак, така позиція позивача є помилковою, оскільки сторони погодили конкретні дні платежу, тобто день виникнення у відповідача грошового зобов'язання, додатками до Договору №№ 1 та 2, а саме графіком погашення заборгованості. В даному випадку, сума заборгованості, виражена в національній валюті України, еквівалентна за курсом долара США, що був чинний по датам вказаним у пункті 2 цих додатків.

Будь-яких інших змін та додаткових угод щодо можливості коригування суми заборгованості за межами визначеного додатковими угодами графіків платежів сторонами не укладалось, тому гривневий еквівалент суми в розмірах (визначені у пунктах 2 підпунктів 2, 3 додатків №№ 1, 2 до Договору) на день виникнення у відповідача зобов'язання з фактичної сплати коштів відповідно до графіку платежу є незмінним.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції підтримуючи правову позицію місцевого господарського суду також визначає, що так як сторонами чітко погоджено конкретні дні платежу, з яких у відповідача виникає обов'язок виконання грошового зобов'язання, та конкретно визначено графік сплати вартості товару, тому сума заборгованості, що виражена в національній валюті України, є еквівалентною курсу долара США, що передує дню оплати з визначенням конкретної дати, а не в будь-який день, як зазначає позивач.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно зі статтею 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Повторно розглянувши справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, колегія суддів на підставі наявних у справі доказових матеріалів в їх сукупності встановлено, що відповідач згідно з умовами Договору та укладеного між сторонами Додатку № 1 до нього від 01.07.2013 року зобов'язаний був здійснити платежі з перерахунком на робочий день, що передує дню оплати, в національну валюту України, еквівалент за курсом долара США, а саме:

- до 29.07.2013 року суму в розмірі 5224,80 доларів США (за курсом 8,155 грн. за 1 долар США, що складає 42608,24 грн. в тому числі ПДВ 7101,38 грн.);

- до 31.12.2013 року суму в розмірі 5224,80 доларів США (за курсом 8,31 грн. за 1 долар США, станом на 27.12.2013 року), що складає 43418,09 грн.;

- до 29.08.2014 року суму в розмірі 41 798,40 доларів США (за курсом 13,95 грн. за 1 долар США станом на 28.08.2014 року), що складає 583 087,68 грн.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, грошове зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Враховуючи часткову сплату вартості товару (глибокорозпушувача EKOLO-TIGER 530 CASE) в розмірі 104000,00 грн., що підтверджується платіжним документом № 401 від 01.11.2013 року (том 1 аркуш справи 96), відповідач з урахуванням визначених сторонами умов Договору та Додатку № 1 до нього від 01.07.2013 року повинен сплатити позивачу суму 565114,01 грн. Докази сплати повної вартості отриманого глибокорозпушувача EKOLO-TIGER 530 CASE в матеріалах справи відсутні і відповідачем не надані, а тому позовні вимоги в частині стягнення вказаної суми основного боргу обґрунтовано задоволені господарським судом першої інстанції.

Окрім цього, у відповідності до умов укладеного договору та Додатку №2 від 01.07.2013 року, відповідач отримавши трактор MAGNUM MX340 CASE повинен був розрахуватись з позивачем наступним чином:

- до 29.07.2013 року суму в розмірі 20 379,20 доларів США (за курсом 8,155 грн. за 1 долар США, що складає 1661923,76 грн. в тому числі ПДВ 27 698,73 грн.);

- до 31.12.2013 року суму в розмірі 20 379,20 доларів США (за курсом 8,31 грн. за 1 долар США станом на 27.12.2013 року), що складає 169351,15 грн.;

- до 29.09.2014 року суму в розмірі 163 033,60 доларів США (за курсом 13,40 грн. за 1 долар США станом на 28.08.2014 року), що складає 2 184 650,24 грн.

З огляду на часткову оплату вартості трактора MAGNUM MX340 CASE в сумі 300000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 202 від 23.07.2013 року та 513 від 30.12.2013 року (том 1 аркуші справи 94-95), несплаченою залишилась сума в розмірі 2220193,76 грн.

Таким чином, господарський суд, з яким погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, правомірно визнав вимоги позивача в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 2220193,76 грн. за трактор MAGNUM MX340 CASE обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Наведений позивачем в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї розрахунок суми основного боргу за поставлені товари, який за даними ТОВ «Украгрозапчастина» станом на момент звернення із даним позовом складає 5544486,49 грн., є таким, що не відповідає обставинами справи та суперечить проаналізованим судами першої та апеляційної інстанції договірним умовам.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Положеннями статті 216, частини першої статті 218 Господарського кодексу України також визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесені штраф і пеня (частина перша статті 230 цього Кодексу).

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. А згідно зі статтею 549 цього Кодексу пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Розмір пені має бути обрахований з урахуванням обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно із Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Пунктом 8.2. Договору сторони передбачили, що у випадках порушення термінів (строків) оплати товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику неустойку в розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення, від загальної вартості товару, вказаної в додатках (специфікаціях).

Позивач заявив до стягнення з відповідача неустойку з прострочення оплати вартості отриманого за Договором товару в розмірі 5 639 419,42 грн.

Встановивши факт порушення відповідачем умов Договору, визначивши, що заявлена позивачем до стягнення сума неустойки за своєю правовою природою є саме пенею, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені, судами першої та апеляційної інстанції обґрунтованою визнається заявлена до стягнення сума пені в розмірі 321012,37 грн. В частині стягнення з відповідача на користь позивача суми пені в розмірі 5223474,12 грн. судами відмовляється, у зв'язку із невірним розрахунком. Перевірка розрахунку суми пені здійснена судом апеляційної інстанції за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт Закон 9.1.5".

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивач скориставшись своїм правом заявив до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 36750,23 грн. та втрати від інфляції в сумі 389118,74 грн.

Господарським судом першої інстанції обґрунтовано встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання, перевірено правильність розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум 3 % річних і інфляційних та зроблено правомірний висновок, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а 3% річних в розмірі 35358,97 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 389118,74 грн. - стягненню з відповідача. В іншій частині вимоги про стягнення сум інфляційних та 3% річних є необґрунтованими, у зв'язку із невірним розрахунком, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в їх задоволенні. Перевірка розрахунку суми пені здійснена судом апеляційної інстанції за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт Закон 9.1.5".

Наведений позивачем у додаткових письмових поясненнях до апеляційної скарги остаточний розрахунок суми основного боргу в розмірі 5544486,49 грн., пені в розмірі 630884,77 грн. та 3 % річних в розмірі 69082,12 грн. приймається до уваги колегією суддів лише в тій частині, що є арифметично вірним, узгоджується із умовами Договору та періодами прострочення виконання зобов'язання. В іншій частині відхиляється з підстав вищенаведеного мотивування.

Відповідач заперечуючи проти нарахування сум інфляційних втрат у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Однак вказані твердження не відповідають суті договірних правовідносин сторін, оскільки за умовами Договору № 204 від 01.07.2013 року та додатків №№ 1,2 до нього сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком є незмінною, а тому з моменту перерахунку відповідач зобов'язаний відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

Окрім того, Вищим господарським судом України у Постанові Пленуму № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (із змінами і доповненнями), а саме у пункті 8.2. зазначено, що у разі коли за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що наведені позивачем та відповідачем доводи в апеляційних скаргах позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, а господарський суд Харківської області дав належну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстави для скасування рішення господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року по справі № 922/1328/15 - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарського підприємства "Колос", с. Гоптівка, Дергачівський район, Харківська область та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.05.2015р. у справі № 922/1328/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 23.07.15р.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Слободін М.М.