ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015 року Справа № 904/2911/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Малик С.О.

представники сторін:

від позивача: Медвідь А.О., довіреність №1 від 01.03.15, представник;

представник відповідача в судове засідання не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2015 року у справі № 904/2911/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол Україна", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості в сумі 229 011,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2015 року у справі № 904/2911/15 (суддя Мельниченко І.Ф. ) позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп НТЗ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна" 181 999,28 грн. основного боргу, 20 747,92 грн. інфляції, 2 692, 60 грн. річних, 23 571,00 грн. пені, 4 580,22 грн. судового збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області 1 700,00 грн. штрафу відповідно до п.5 ст.83 ГПК України.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору поставки №511140802 від 30.04.2014 року в частині оплати отриманого товару, порушення вимог ч.1 ст.712 ЦК України, наявністю заборгованості в розмірі 181 999,28 грн., правом позивача на стягнення 3% річних, інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України та пені відповідно до п.7.5 договору.

Стягуючи з відповідача штраф відповідно до п.5 ст.83 ГПК України, суд зазначив на зловживання останнім своїми процесуальними правами, невиконання вимог суду щодо надання витребуваних документів та явки представника у судове засідання.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме:

- задоволення вимог позивача про стягнення інфляційних всупереч вимог п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року;

- безпідставне стягнення пені у визначеному позивачем розмірі, оскільки в договорі сторони розмір пені не узгодили;

- необгрутованість висновку суду про ухилення відповідача від вчинення покладених на нього дій.

Просить суд оскаржуване рішення в частині стягнення пені, інфляційних

втрат та штрафу скасувати, в цій частині в позові відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу частково погоджується з доводами відповідача в частині стягнення пені. Але зазначає, що розрахунок пені саме в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки виконання зобов'язання підлягає застосуванню відповідно до ч.6 ст.231 ГК України.

Просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Скаржник 13.07.2015 року надіслав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у з'язку із зайнятістю представника у іншому судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання, оскільки коло осіб, які мають право представляти інтереси юридичної особи відповідно до ст.28 ГПК України не обмежено, а неявка представника відповідача не перешкоджає суду визначитись щодо законності оскаржуваного судового рішення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2014 року між сторонами укладено договір поставки № 511140802 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, на умовах, викладених в розділах Договору, постачальник (позивач) зобов'язується поставити, а покупець (відповідач) прийняти і сплатити продукцію матеріально-технічного призначення, що надалі іменується Товар. Найменування, асортимент, номенклатура, асортимент, кількість, ціна, умови і терміни постачання Товару вказані в Специфікаціях, оформлених у вигляді Додатків до Договору, що є невід'ємною його частиною.

Сторони підписали Специфікацію № 1 до Договору, в якій узгодили поставку наступного товару - шафа Sum420 RAL 7035/1018 з відкидною лавкою. Загальна вартість товару складає 181 999, 27 грн.

Передбачений Договором товар позивач поставив відповідачу, що підтверджується копіями видаткових накладних № РН-0000308 від 05.06.20 14 року та № РН - 0000307 від 05.06.2015 року (а.с. 16-17).

Відповідно до підписаної сторонами Специфікації, відповідач повинен оплатити товар з момент постачання протягом 60 календарних днів.

За відсутності доказів щодо оплати товару суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем умов договору, вимог ст.ст.526, 712 ЦК України та стягнення заборгованості.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума річних за період з 05.08.2014 року по 31.01.2015 року складає 2 692, 60 грн. та підлягає до примусового стягнення.

Суд звернув увагу на те, що при здійсненні розрахунку інфляції за період з серпня 2014 року по січень 2015 року позивач невірно визначив початок періоду прострочення. Крім того, доводи скаржника щодо стягненя інфляційних за січень 2015 року також не підтверджуються, оскільки останнім місяцем проведеного судом нарахування є грудень 2014 року.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.7.5 Договору сторони передбачили, що за несвоєчасне здійснення розрахунків за Договором покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Зміст п.7.5 Договору свідчить, що сторони не погодили конкретний розмір пені, а лише обмежили її граничний розмір, що узгоджується з положеннями Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Тому доводи апелянта щодо неузгодженості розміру пені в Договорі та відсутністю підстав для її стягнення є обгрунтованими.

З огляду на викладене рішення суду в частині стягнення пені є помилковим, підлягає зміні з відмовою позивачу в задоволенні цієї частини вимог.

Щодо доводів апелянта про неправомірне накладення судом штрафу в розмірі 1 700,00 грн., то матеріали справи свідчать про невиконання відповідачем вимог ухвали господарського суду від 06.04.2015 року щодо явки повноважного представника у судове засідання, надання відзиву на позовну заяву, контррозрахунку заявленої до стягнення суми та доказів виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань.

Відтак, висновок суду про зловживання відповідачем процесуальними правами, наявністю підстав для притягнення його до відповідальності за п.5 ст. 83 ГПК України у вигляді штрафу є правомірним.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції слід змінити, судові витрати за розгляд позову необхідно зменшити відповідно до ст.49 ГПК України. Належний до стягнення з відповідача на користь позивача розмір судового збору становитиме 4 122,02 грн.

Витрати за розгляд апеляційної скарги слід віднести на відповідача як на сторону, з вини якої виник господарський спір ( ч.2 ст.49 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2015 року у справі № 904/2911/15 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп НТЗ" (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столєтова, 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна" (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 27, код ЄДРПОУ 3213435) 181 999,28 грн. основного боргу, 20 747, 92 грн. інфляційних втрат, 2 692,60 грн. річних, 4 122,02 грн. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столєтова, 21, , р/р 321 в ПАТ "Банк Кредит Дніпро") в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (, рахунок 3005 в Відділенні банку ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, код бюджетної класифікації 22030001 ) 1 700,00 грн. штрафу."

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 17.07.2015 року.