ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Справа № 915/818/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представників позивача: не з'явився;

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

(АДРЕСА_1)

до відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олімпійський»

(Миколаївська обл. с.Новогригорівка, вул.Тюленіна, 50)

про: стягнення 33206,00 грн., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олімпійський» заборгованість за договором поставки №06 від 20.01.2014 у сумі 33206,0 грн., з яких: 20000,0 грн. основного боргу, 1134,00 грн. - 3% річних, 1552,00 грн. пені та 10520,00 грн. збитків від інфляції.

03.07.2015 позивач на підставі ст.22 ГПК України надав до суду заяву про зменшення позовних вимог згідно якої просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 32543,60 грн. з яких: 20000,00 грн. основного боргу, 1134,00 грн. - 3% річних, 889,60 грн. пені та 10520,00 грн. збитків від інфляції.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в порушення приписів чинного законодавства та умов договору поставки №06 від 20.01.2014, відповідач не розрахувався за отриманий товар, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та збитків від інфляції.

Відповідач згідно заяви від 07.07.2015 просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за договором поставки №06 від 20.01.2014 та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Керуючись ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 08.07.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

20.01.2014 між сторонами було укладено договір поставки товару №06 (надалі - Договір №06) (а.с.8), згідно якого продавець (позивач) зобов'язується передати у власність товар (розкидач мінеральних добрив РМД-3000 «Урожай»-1шт.) за ціною 62000,00 грн., а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити товар (п.1, 2 Договору №06).

Відповідно до п.3 Договору №06 відповідач сплачує частку вартості придбаного товару у сумі 20000,0 грн. на протязі 3 банківських днів з дня відвантаження, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позивача, а решту коштів 42000,00 грн. до 14.02.2014.

Згідно п.6 Договору №06, право власності на придбаний товар від позивача до відповідача переходить у момент підписання акту прийому-передачі та накладної на даний товар.

Строк договору сторони визначили з дати підписання і до повного виконання зобов'язання за договором (п.8 Договору №06).

Відповідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач на виконання умов Договору №06 здійснив поставку товару відповідачу на суму 62000,0 грн. за видатковою накладною №7-00000006 від 20.01.2014 (а.с.9). Термін оплати за вказаною накладною до 14.02.2014.

З боку відповідача товар отримано представником ОСОБА_3 на підставі довіреності №1 від 20.01.2014 (а.с.18).

Оригінали видаткової накладної та довіреності оглянуто судом у судовому засіданні 15.06.2015.

Відповідач, в порушення умов Договору №06 оплату за товар здійснив частково, наступними платежами:

- 20.01.2014 в сумі 18600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №52 (а.с.28);

- 23.09.2014 в сумі 10000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3 (а.с.27);

- 11.11.2014 в сумі 13400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №203 (а.с.26).

Крім того, листом від 21.01.2015 відповідач гарантував відповідачу оплату заборгованості строк до 10.03.2015 (а.с.12).

Однак. станом на дату подання позову залишок боргу відповідача становив 20000,0 грн., які позивач просить стягнути.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Станом на час розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів погашення залишку боргу у сумі 20000,0 грн.

Судом встановлено, що загальний (трирічний) строк давності для стягнення позивачем суми основного боргу не пропущено, тому підстави для застосування наслідків пропуску позовної давності, за відповідною заявою відповідача, відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7 Договору №06 сторони визначили, що відповідач сплачує пеню у розмірі 0,5% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення платежу.

На підставі п.7 Договору №06 та у відповідності до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» №543/96-ВР від 22.11.1996 (із змінами та доповненнями), позивачем нарахована пеня за період з 14.02.2014 по 13.08.2014 у сумі 889,60 грн. (а.с.25).

07.07.2015 відповідачем до суду надана заява про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 ст.258. Цивільного кодексу України визначена позовна давність в один рік зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз.1 ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Приписами ч.3 ст.267 ЦК України встановлено що, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 13.05.2015 (згідно відмітки пошти відмітки на поштовому конверті (а.с.14).

За таких, обставин суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення пені в розмірі 718,90 грн. за період з 14.02.2014 по 12.05.2014.

При цьому, судом відхиляються посилання позивача на те, що строк давності по стягненню пені не пропущено у зв'язку з його перериванням через визнання відповідачем боргу у гарантійному листі від 21.01.2015, оскільки зазначеним листом відповідач визнав лише суму основного боргу, тому цей лист не може вважатись підставою для переривання строку позовної давності для стягнення неустойки.

Позовні вимоги щодо нарахування пені за період з 13.05.2014 по 13.08.2014 є обґрунтованими. Однак, при вивченні виконаного позивачем розрахунку пені судом встановлені методологічні помилки у її нарахування. А саме позивачем враховано у розрахунку не подвійна, а одиночна ставка НБУ.

Судом розмір пені уточнено та визначено у сумі 1060,27 грн., виходячи за наступного розрахунку:

- за період з 13.05.2014 по 16.07.2014 (залишок заборгованості відповідача - 20000,0 грн., ставка НБУ- 9,5%; подвійна ставка НБУ - 19%, прострочка - 65 дн.)

20000,0 грн. х 19% х 65 день / 365 = 676,71 грн.

- за період з 17.07.2014 по 13.08.2014 (залишок заборгованості відповідача - 20000,0 грн., ставка НБУ- 9,5%; подвійна ставка НБУ - 19%, прострочка - 28 дн.)

20000,0 грн. х 19% х 65 день / 365 = 383,56 грн.

Оскільки у позові, позивач просить стягнути з відповідача неустойку у сумі 889,60 грн., суд, враховуючи принцип диспозитивності, не може вийти за межі позовних вимог, тому стягненню з відповідача підлягає саме 889,60 грн. пені.

На підставі ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 14.02.2014 по 12.05.2015 у сумі 1134,02 грн., при цьому здійснює нарахування 3% річних на суму 30520,0 грн. (20000,00 грн. основного боргу + 10520,00 грн. інфляційних втрат).

Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних міркувань.

Положення ч.2 ст.625 ЦК України, застосовуються за умови настання факту порушення зобов'язання, а саме: прострочення виконання зобов'язання з оплати грошових коштів по певному господарському зобов'язанню, у даному випадку, Договору №06, укладеному між сторонами.

Зазначена позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 23.01.2012, в якій зазначено, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних є способом захисту майнового права кредитора.

Таким чином, правомірним буде нарахування позивачем 3% річних за період з 14.02.2014 по 12.05.2015 лише на суму основного боргу відповідача у розмірі 20000,0 грн.

Розмір 3% річних уточнено судом, виходячи з наступного розрахунку.

- сума боргу 20000,0 грн., період нарахування з 14.02.2014 по 12.05.2015 (452 дн.),

20000,0 х 3% х 452дн. / 365 дн. = 743,01 грн.

Відповідно, в частині стягнення 3% річних в сумі 390,99 грн. (1134,00 грн. - 743,01 грн.) слід відмовити.

Розрахунок інфляційних у сумі 10520,00 грн. за період з лютого 2014 року по квітень 2015 року (а.с.7) перевірений судом за допомогою програмного комплексу «Законодавство» та, з урахуванням часткових оплат боргу відповідачем, суд вважає обґрунтованим нарахування за вказаний період інфляційних втрат у розмірі 16510,14 грн., а саме:

- за період з лютого 2014 року по вересень 2014 року інфляційні втрати склали 6923,1 грн. на суму боргу 43400,0 грн.;

- за жовтень 2014 року інфляційні втрати склали 801,60 грн. на суму боргу 33400,0 грн.;

- за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року інфляційні втрати склали 8785,45 грн. на суму боргу 20000,0 грн.

Оскільки у позові, позивач просить стягнути з відповідача збитки від інфляції у сумі 10520,0 грн., суд, враховуючи принцип диспозитивності, не може вийти за межі позовних вимог, тому стягненню з відповідача підлягає саме 10520,0 грн. збитків від інфляції..

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст.49 ГПК України, судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 821, ст.ст.84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олімпійський», Миколаївська обл. с.Новогригорівка, вул.Тюленіна, 50, (р/р 1 в ПАТ «Марфін Банк» м.Іллічівськ, МФО 328168, ІПН 33, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1 (р/р НОМЕР_2 в ФІЛ.КОМ.БАНКУ «ПРИВАТБАНК», МФО 313399, код НОМЕР_1) 20000,0 грн. основного боргу, 889,60 грн. пені, 10520,36 грн. збитків від інфляції, 743,01 грн. - 3% річних та 1805,07 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 13 липня 2015 року.

Суддя М.В.Мавродієва