ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015 р. Справа№ 914/610/15

За позовом: ОСОБА_1, с. Зубра,
до відповідача:фермерського господарства "Любомир-МГ", с. Новосільці,
за участю третьої особи 1: ОСОБА_2, м. Львів,
третьої особи 2:ОСОБА_3, м. Львів,
про: стягнення суми належної частки в статутному капіталі фермерського господарства.
Головуючий суддя Матвіїв Р.І., суддя Кітаєва С.Б., суддя Петрашко М.М., при секретарі Зубкович Д.С.
За участю представників:
позивача:ОСОБА_4 - довіреність від 22.12.2014 р.,
відповідача:Рудницький О.І. - довіреність від 24.03.2015 р.,
третя особа 1:ОСОБА_6 - адвокатська угода від 24.03.2015 р.,
третя особа 2:не з'явився.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов ОСОБА_1 до товариства фермерського господарства "Любомир-МГ" про стягнення суми належної частки в статутному капіталі фермерського господарства. Ухвалою від 26.02.2015 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 31.03.2015 р. Рух справи відображено у попередніх ухвалах суду. Ухвалою господарського суду Львівської області від 26.02.2015 р. залучено до участі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 як третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 07.05.2014 р. призначено колегіальний розгляд справи. Згідно з довідкою про автоматичний розподіл справ від 07.05.2015 р. до складу колегії включено суддів Мороз Н.В., Петрашко М.М. Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.06.2015 р. змінено склад колегії у зв'язку з відпусткою судді Мороз Н.В., замість якої до складу колегії включено суддю Кітаєву С.Б.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем реалізовано право на вихід з фермерського господарства "Любомир-МГ" шляхом подання відповідної заяви 06.06.2014 р. У зв'язку з наведеним, в силу положень статті 20 Закону України "Про фермерське господарство" та пункту 3.8.11 Статуту член фермерського господарства має право на отримання вартості частини майна, пропорційну його частці у складеному капіталі господарства. Проте зазначених виплат позивачу не здійснено. Тому останній просить стягнути з фермерського господарства "Любомир-МГ" належну йому частку у складеному капіталі.

Відповідач у поданому відзиві заперечив проти позовних вимог з тих підстав, що не дотримано порядку реалізації права члена господарства на вихід, оскільки останній зобов'язаний письмово повідомити про це господарство заявою підписаною особисто. У зв'язку з наведеним провадження у справі потрібно припинити за відсутністю предмета спору. Крім того, порядок і спосіб визначення вартості частини майна у складеному капіталі господарства, а також порядок і терміни її виплати членам господарства за згодою членів господарства не встановлено, статутом не передбачено, рішенням суду не встановлено. Таким чином позов є передчасним.

Третя особа 1 у поданому поясненні вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки не вносились зміни до статуту фермерського господарства "Любомир-МГ" у зв'язку із виходом члена із господарства та державна реєстрація таких змін не здійснювалась.

Представником позивача подано клопотання про призначення судової експертизи балансової вартості основних засобів.

Суд відхиляє подане клопотання про призначення експертизи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначені дії є передчасними без реалізації права члена товариства на вихід.

Представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею іншої справи №914/1799/15.

Суд відхиляє подане клопотання, оскільки в силу положень статті 79 Господарського процесуального кодексу України, заявником не наведено обставин, що створюють неможливість розгляду справи до вирішення справи №914/1799/15. Крім того, в матеріалах справи міститься достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд установив таке.

Як убачається із положень пункту 3.2 статуту фермерського господарства "Любомир-МГ" (надалі - Статут) членами (засновниками) господарства є ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_1.

За умовами пунктів 3.5, 3.8.1 Статуту рішення про вихід з членів господарства приймають загальні збори членів господарства на підставі поданої заяви члена господарства. Член господарства, який виходить із господарства має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у складеному капіталі господарства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці члена господарства у складеному капіталі, а також порядок і терміни її виплати встановлюються за погодженням членів господарства, в разі не досягнення згоди - судом.

Пунктом 3.9.1 Статуту на члена господарства покладено обов'язок дотримуватись положень установчих документів господарства, тобто положень Статуту.

Резидентом Чеської Республіки ОСОБА_8 06.06.2014 р. у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу засвідчено підпис на заяві адресованій загальним зборам Фермерського господарства "Любомир-МГ". Подана заява про намір довірителя (ОСОБА_1) вийти зі складу членів фермерського господарства "Любомир-МГ", виділення в натурі належну йому частку в майні фермерського господарства, надання фінансових звітів за період діяльності господарства та проведення аудиту. ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_8 на представництво прав та інтересів за довіреністю від 30.04.2014 р. Довіреність видана строком на 5 років до 30.04.2019 р.

При ухваленні рішення суд керувався таким.

Предметом спору в даній справі є бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу вартості його частки у складеному капіталі господарства з підстав ненадання позивачем нотаріально посвідченої заяви про вихід з товариства.

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство діє на основі Статуту. У Статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Із положень пункту 3.8 Статут вбачається, що член фермерського господарства має право вийти з господарства.

Згідно з положенням статті 20 Закону України "Про фермерське господарство" член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві.

За умовами пункту 3.8.1 Статуту член господарства, який виходить із господарства має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у складеному капіталі господарства.

Отже, вихід особи із складу членів фермерського господарства дає такій особі право одержати вартість частини майна, пропорційну її частці у складеному капіталі господарства. Моментом виходу члена з господарства є дата подачі ним заяви про вихід зі складу члена господарства.

Положеннями пункту 3.9.5 Статуту визначено, що член господарства зобов'язаний при намірі вийти з членів господарства повідомити про це господарство не пізніше ніж за 1 місяць до виходу.

Частиною 3 ст. 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що у разі внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається примірник оригіналу (ксерокопія, нотаріально засвідчена копія) одного із таких документів: рішення про вихід юридичної особи із складу засновників (учасників); заяви фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників); заяви, договору, іншого документа про перехід чи передачу частки учасника у статутному капіталі товариства; рішення уповноваженого органу юридичної особи про примусове виключення засновника (учасника) із складу засновників (учасників) юридичної особи, якщо це передбачено законом або установчими документами юридичної особи.

Відповідно до ст. 75 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом. Вірність копії документа, виданого громадянином, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису громадянина на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів чи підприємством, установою, організацією за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування громадянина.

Отже, для виготовлення нотаріально посвідченої копії заяви фізичної особи про вихід зі складу членів господарства, яка подається господарством для внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу членів юридичної особи, необхідно оригінал заяви, справжність підпису фізичної особи на якому засвідчена нотаріусом, або учасник господарства повинен особисто підтвердити, що така заява підписана ним. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суду України у постанові від 14.03.2011 р. у справі №12/198.

Разом з тим, до матеріалів справи долучено заяву представника про намір вийти з фермерського господарства. Проте представник не вправі від імені члена господарства звернутись із заявою про вихід з господарства у зв'язку з наступним.

Відповідно до частини другої та третьої статті 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Метою виходу з господарства є припинення права членства у господарстві. Право участі є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. Таким чином, оскільки заява про вихід із складу фермерського господарства "Любомир-МГ" вчинена представником позивача, а не особисто членом господарства, суд вважає позовні вимоги про стягнення належної члену господарства частики майна передчасними. Тому у задоволенні позовних вимог відмовляє.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що на те, що із заяви ОСОБА_8 від 06.06.2014 р. вбачається лише намір його довірителя (ОСОБА_1) вийти із складу фермерського господарства. Така заяв свідчить про бажання ОСОБА_1 вийти з господарства. Проте після виявлення особою власного наміру має слідувати відповідна дія члена господарства про його вихід, тобто має бути подана заява про вихід із фермерського господарства. Натомість докази подання такої заяви позивачем в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до частини першої статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, то судові витрати залишаються за позивачем. При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 2.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору. Позивачем долучено до позовної заяви копію квитанції від 30.12.2014 року на суму 1 827 грн. із призначенням платежу «за заяву про вжиття запобіжних заходів». У позовній заяві позивач зазначив, що просить визнати вказану суму як таку, що сплачена за подання даного позову на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» (у разі, якщо позовну заяву подано після подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи заяви про забезпечення доказів або позову, розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи заяви про забезпечення доказів або позову). Однак, положення абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» не застосовуються, оскільки у заяві про вжиття запобіжних заходів було відмовлено, відтак, подана позивачем копія платіжного доручення не підтверджує сплати позивачем судового збору за подання ним позову до Фермерського господарства «Любомир-МГ», у зв'язку з чим судовий збір стягується з позивача у дохід державного бюджету.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 82, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) в дохід державного бюджету 1 827 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 - 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.07.2015 р.

Головуючий суддя Матвіїв Р.І.

Суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Петрашко М.М.