ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в прийнятті

"20" липня 2015 р.Справа № 922/4133/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши матеріали

заяви Фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносклад" м. Харків , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Харків
про скасування рішення третейського суду

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Харківської області з заявою, в якій просить суд скасувати рішення постійно діючого третейського суду при Товарній біржі "Всеукраїнський торгівельний центр" від 12.02.2014р. по справі № 01/12-02/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносклад" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Дослідивши заяву Фізичної особи ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає розгляду в господарських судах України, виходячи з наступного.

Згідно із ч.4 ст.51 Закону України "Про третейські суди" заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду.

Відповідно до ч.2 ст.51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Вирішуючи питання підвідомчості суд керується наступним.

У п.6.1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" зазначено, що компетентним судом, до якого оскаржуються рішення третейського суду і який здійснює видачу виконавчого документа, може бути в розумінні Закону як місцевий загальний суд, так і місцевий господарський суд, за місцем розгляду справи третейським судом. У вирішенні питання про те, який суд - загальний чи господарський - компетентний розглядати заяви про скасування рішення третейського, господарським судам необхідно виходити з вимог статті 15 Цивільного процесуального кодексу України та статей 1, 12 ГПК.

Якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або зазначено, що спір вирішується в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин (п.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" передбачено, що з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

За приписами ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Таким чином, відповідно до положень ст.ст.1, 12 Господарського процесуального кодексу України за предметним критерієм до компетенції господарських судів відносять спори і справи, пов'язані зі здійсненням господарської діяльності. За суб'єктним критерієм до компетенції господарських судів відносять спори і справи між юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та в передбачених законом випадках за участі державних органів, органів місцевого самоврядування, інших осіб. Окрему категорію справ становлять справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин та банкрутства, які підвідомчі господарським судам незалежно від суб'єктного складу учасників відносин.

Виходячи з викладеного, відповідно до ст.ст.1, 12 Господарського процесуального кодексу України спори щодо скасування рішення третейського суду за заявою особи, яка не є юридичною особою і не набула статусу суб'єкта підприємницької діяльності не підвідомчі господарським судам України.

У даному випадку заявником у справі про скасування рішення третейського суду є фізична особа - ОСОБА_1, яка не володіє господарською процесуальною правосуб'єктністю, а тому не може бути учасником господарського процесу за суб'єктним критерієм.

За приписами ч.4 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що дана заява не підлягає вирішенню в господарських судах України, а підвідомча місцевому суду загальної юрисдикції, що є підставою для відмови у прийнятті заяви про скасування рішення третейського суду на підставі п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання повернення судового збору за подання заяви про скасування рішення третейського суду, суд керується наступним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, сплачена сума судового збору в розмірі 2 436,00грн. підлягає поверненню Фізичній особі ОСОБА_1 з державного бюджету України.

Керуючись п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст.1, 12, п.1 ч.1 ст.62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви Фізичної особи ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Товарній біржі "Всеукраїнський торгівельний центр" від 12.02.2014р. по справі № 01/12-02/14 відмовити.

Повернути з Державного бюджету України судовий збір за подання заяви про скасування рішення третейського суду в розмірі 2 436,00грн., сплачений квитанцією № ПН3653 від 14.07.2015р. Фізичній особі ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1, адреса: 61166, АДРЕСА_1).

Суддя Т.А. Лавренюк