ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року Справа № 915/787/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", проспект Оболонський, 35- А, оф. 301, м. Київ, 04205 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліски-М", вул. Генерала Карпенка, 22, кв. 12, м. Миколаїв, 54038 ()

про стягнення заборгованості в сумі 77 724, 25 грн., в тому числі: 54 396, 33 грн. - заборгованості зі сплати лізингових платежів; 6 067, 67 грн. - пені; 354, 49 грн. - 3 % річних; 7 056, 30 грн. - індексу інфляції; 8 149, 46 грн. - штрафу; 1 700, 00 грн. - додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: Шевченко Юрій Анатолійович, довіреність № 511/2015 від 13.07.2015 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліски-М" про стягнення заборгованості в сумі 77 724, 25 грн., в тому числі: 54 396, 33 грн. - заборгованості зі сплати лізингових платежів; 6 067, 67 грн. - пені; 354, 49 грн. - 3 % річних; 7 056, 30 грн. - індексу інфляції; 8 149, 46 грн. - штрафу; 1 700, 00 грн. - додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.05.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено на 03.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015 року відкладено розгляд справи на 15.06.2015 року.

В судовому засіданні 15.06.2015 року судом було оголошено перерву до 01.07.2015 року.

В судовому засіданні 01.07.2015 року судом було оголошено перерву до 13.07.2015 року.

В судовому засіданні 01.07.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 13.07.2015 року не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про дату та час судового засідання від 01.07.2015 року, яке наявне у матеріалах справи (арк. 140).

Явка повноважних представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з останніми змінами у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем в позовній заяві зазначено наступне.

17.10.2013 року між ТзОВ «Український лізинговий фонд» та ТзОВ «Ліски-М» був укладений Договір фінансового лізингу № 2083/10/13-В, відповідно до умов якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, у тимчасове володіння та користування за плату майно, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до Договору).

Свої зобов'язання позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема, придбав предмет лізингу автомобіль FORD Focus, 2013 року випуску, № шасі WF0MXXGCBMDG40656, № двигуна DG40656, № державної реєстрації АА4236OE та передав його у користування відповідачу на підставі Акту приймання-передачі від 08.11.2013 року.

Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, починаючи з грудня 2014 року, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, котра не була погашена відповідачем добровільно.

Керуючись ч. 2 ст. 7, ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 11.2.1, п. 11.4. Договору позивач (лізингодавець) повідомив відповідача (лізингоодержувача) про відмову від Договору та повернення Предмету лізингу протягом 7 днів з дати направлення Повідомлення (повідомлення вих. № 1248-УПК від 16.02.2015 року). Дана вимога не була виконана відповідачем добровільно.

На підставі п. 11.4 Договору та п. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» позивач скористався своїм правом на вилучення (повернення) предмету лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. від 07.04.2015 року за реєстровим № 446.

20.04.2015 року Заводським ВДВС Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса щодо повернення належного позивачу (лізингодавцю) майна.

24.04.2015 року предмет лізингу було повернуто лізингодавцю, про що складено Акт повернення.

Враховуючи вищевикладене, порушивши умови Договору фінансового лізингу і взяті на себе зобов'язання, не сплативши позивачу передбачені лізингові платежі згідно Договору фінансового лізингу за період з 08.12.2014 року по 24.04.2015 року (дата розірвання договору) відповідач має заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 54 396, 33 грн.

У зв'язку з порушенням взятих на себе зобов'язань щодо сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу, відповідачу нараховано 6 067, 67 грн. - пені; 354, 49 грн. - 3 % річних; 7 056, 30 грн. - індексу інфляції; 8 149, 46 грн. - штрафу.

Крім того, на підставі ст. 22, 623 ЦК України, ст. 225 ГК України, ч. 6 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 11.8 Договору позивач просить суд стягнути з відповідача 1 700, 00 грн. - додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Стягнення коштів позивачем здійснюється на підставі Додаткової угоди № 1 до Договору.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 7, 10, 11, 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 11, 509, 526, 530, 549, 551, 611, 612, 759, 774 Цивільного кодексу України та ст. 193, 216, 218, 230 Господарського кодексу України та умовами Договору фінансового лізингу.

Представник відповідача на виконання вимог суду подав письмовий відзив на позов (арк. 56-60). В обгрунтування заперечень зазначив, що 03.10.2014 року між сторонами у справі було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, яка підписана та скріплена печатками сторін. Згідно умов Додаткової угоди № 2 лізингоодержувач сплачує обумовлену грошову суму, а лізингодавець в свою чергу передає лізингоодержувачу предмет лізингу.

Відповідачем було перераховано позивачу 125 129, 48 грн., після перерахування якої відповідач намагався здійснити передачу права власності.

Однак, розрахунок лізингових платежів відповідача відрізнявся від розрахунку лізингових платежів позивача, у зв'язку з чим позивачем було пред'явлено вимогу до відповідача щодо розірвання Додаткової угоди № 2 та лише після підписання даної угоди повернути раніше перераховані кошти на поточний рахунок відповідача.

Відповідач вважає, що позивачем було навмисно збільшено розмір лізингових платежів.

Представник відповідача також зазначив, що предмет лізингу був переданий позивачу в добровільному порядку без присутності працівників органу ДВС, про що свідчить постанова про закриття виконавчого провадження від 24.04.2015 року.

Позивач не заперечує щодо сплати основної заборгованості зі сплати лізингових платежів, однак заперечує проти стягнення пені; 3 % річних; індексу інфляції; штрафу та додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса та в цій частині позову просив суд відмовити.

Представником позивача проти заперечень відповідача також було подано суду письмові пояснення по суті спору (арк. 95-97, 128), в яких позивачем додатково зазначено наступне.

Посилаючись на приписи ст. 533, 628 ЦК України, ст. 189 ГК України та на умови п. 2.6 Загальних умов до Договору, представник позивача зазначив, оскільки грошове зобов'язання зі сплати лізингових платежів виражене в грошовій одиниці гривні, що відповідає вимогам чинного законодавства, його коригування на зміну курсу гривні до долара США на момент сплати є цілком законним.

Щодо укладеної між сторонами Додаткової угоди № 2, то представником позивача зазначено, що листом від 11.11.2014 року відповідач просив позивача визнати недійсною додаткову угоду № 2 та повернути грошові кошти, а позивач в свою чергу пішов на зустріч відповідачу та повернув грошові кошти й анулював додаткову угоду № 2, після чого вступила в силу додаткова угода № 1 до договору з попереднім графіком сплати лізингових платежів, на підставі й якої позивачем пред'явлено позовні вимоги про стягнення коштів.

Посилаючись на приписи ст. 651 ЦК України представник позивача також зазначив, що згода сторін може виражатись як вираження волевиявлення на прийняття пропозиції, що надійшла від другої сторони договору. Згода сторін на зміну договору може виражатись шляхом активних дій, тобто позивач, отримавши від відповідача лист про визнання недійсною додаткової угоди № 2 та частково повернувши грошові кошти акцептував пропозицію відповідача на розірвання договору. Таким чином, договірні відносини за Додатковою угодою № 2 припинили свою дію на підставі ст. 653 ЦК України, що і стало підставою для звернення позивача із позовом про стягнення заборгованості на підставі Додаткової угоди № 1.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

17.10.2013 року між ТзОВ "Український лізинговий фонд" (лізингодавець) та ТзОВ "Ліски-М" (лізингоодержувач) був укладений Договір фінансового лізингу № 2083/10/13-В, який підписано та скріплено печатками сторін (арк. 10).

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 292 ГК України залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Договір фінансового лізингу (далі - Договір), а також всі додатки до нього, в тому числі загальні умови договору (далі - Загальні умови), а також всі зміни і доповнення до нього сукупно іменуються як Договір (арк. 10).

Відповідно до п. 1.1 Загальних умов Договору фінансового лізингу (Додаток № 3 до Договору) за умовами Договору лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (далі по тексту - «Предмет лізингу»), найменування і характеристики якого вказані в Специфікації (Додаток № 2 до Договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в Графіку внесення лізингових платежів (Додаток № 1 до Договору, далі - «Графік платежів»), а також інші платежі відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до п. 1.2 Загальних умов Договору фінансового лізингу термін користування лізингоодержувачем Предметом лізингу (строк лізингу) зазначений у п. 5 Договору і починається з дати підписання Сторонами Акта прийому-передачі Предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року.

Відповідно до п. 3 Договору фінансового лізингу предметом лізингу є автомобіль FORD Focus, 2013 року випуску, детальний опис згідно Специфікації (Додаток № 2 до Договору), загальною вартістю 162 690 грн., в т. ч. ПДВ.

Відповідно до п. 5 Договору фінансового лізингу строк лізингу становить 60 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 8 Договору фінансового лізингу загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору становить 301 410, 15 грн., може змінюватись відповідно до Загальних умов договору фінансового лізингу.

Відповідно до п. 3.4 Загальних умов Договору фінансового лізингу приймання лізингоодержувачем Предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання Сторонами Акта прийому-передачі Предмета лізингу. Одночасно з Актом прийому-передачі Предмета лізингу лізингоодержувачу передається реєстраційна, технічна документація, документи зі страхування, а також оформляється весь необхідний для цілей бухгалтерського і податкового обліку комплект документів (видаткова накладна, податкова накладна).

На виконання умов Договору фінансового лізингу позивач ТзОВ «Український лізинговий фонд» (лізингодавець) придбав предмет лізингу автомобіль FORD Focus, 2013 року випуску, № шасі WF0MXXGCBMDG40656, № двигуна DG40656, № державної реєстрації АА4236OE та передав його у користування відповідачу ТзОВ «Ліски-М» (лізингоодержувач), про що між сторонами складено, підписано та скріплено печатками Акт прийому-передачі предмету лізингу від 08.11.2013 року (арк. 25).

Відповідно до п. 2.1 Загальних умов Договору фінансового лізингу всі платежі за Договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставляння та отримання рахунків лізингодавця. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися лізингодавцем по факсу та/або на е-mail лізингоодержувача. Лізингові платежі включають: платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг Предмет лізингу.

Відповідно до п. 2.1 Загальних умов Договору фінансового лізингу загальна сума лізингових платежів на дату укладання Договору визначається п. 8.1 Договору і може змінюватися відповідно до умов цього Договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюються в Графіку платежів (Додаток №1 до Договору).

Додатковою угодою № 1 до Договору фінансового лізингу від 07.11.2013 року сторони погодили новий Графік внесення лізингових платежів (арк. 24).

Судом встановлено, що позивачем нараховано відповідачу 54 396, 33 грн. - заборгованості за лізинговими платежами на підставі Додаткової угоди № 1 до Договору (за період з 08.12.2014 року по 08.04.2015 року (15-19 чергові лізингові платежі згідно Графіку) (арк. 24).

20.01.2015 року позивач звернувся до відповідача із Листом-вимогою № 1206-УПК, в якій вимагав погасити заборгованість в розмірі 18 684, 88 грн. та повідомляв, що у разі непогашення заборгованості протягом 20 днів з дати направлення цієї вимоги або не здійснення викупу предмета лізингу, позивач ТзОВ «Український лізинговий фонд» буде змушене відмовитись від договору (арк. 27-28).

В подальшому 16.02.2015 року позивач ТзОВ «Український лізинговий фонд» направив на адресу відповідача ТзОВ «Ліски-М» Повідомлення про відмову (розірвання) від Договору фінансового лізингу № 1095-12/2013 на підставі п. 11.2.1, п. 11.4 Загальних умов Договору, мотивоване незадоволенням вимоги лізингодавця відповідно до Листа-вимоги № 1206-УПК року від 20.01.2015 року щодо сплати заборгованості з лізингових платежів на підставі Додаткової угоди № 1 до Договору. В Повідомленні позивач також зазначив про необхідність повернення предмету лізингу та роз'яснив відповідачу про те, що датою розірвання Договору є дата фактичного повернення (вилучення) предмету лізингу за Актом повернення, крім того, повернення (вилучення) предмету лізингу та розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх нарахованих на дату розірвання договору, але не сплачених платежів, передбачених договором (арк. 29-30).

Враховуючи, що вимога позивача про повернення предмету лізингу не була виконана відповідачем, на підставі п. 11.4 Договору та п. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» позивач скористався своїм правом на вилучення (повернення) предмету лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. від 07.04.2015 року за реєстровим № 446 (арк. 31).

20.04.2015 року Заводським ВДВС Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса щодо повернення належного позивачу (лізингодавцю) майна (арк. 32).

24.04.2015 року предмет лізингу було повернуто лізингодавцю, про що складено Акт повернення, та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 29.04.2015 року (арк. 33-34, 61).

Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із позовом про стягнення з відповідача 54 396, 33 грн. - заборгованості за лізинговими платежами на підставі Додаткової угоди № 1 до Договору (за період з 08.12.2014 року по 08.04.2015 року (15-19 чергові лізингові платежі згідно Графіку), а також штрафних санкцій.

Однак, як вбачається з матеріалів справи 23.09.2014 року відповідач ТзОВ "Ліски-М" звернувся до позивача ТзОВ «Український лізинговий фонд» з листом № 716, в якому, посилаючись на скрутне матеріальне становище просив розірвати договір фінансового лізингу (арк. 144), а 30.09.2014 року направив лист № 735 з проханням виконати розрахунок для повного закриття договору фінансового лізингу (арк. 101).

03.10.2014 року між ТзОВ «Український лізинговий фонд» та ТзОВ "Ліски-М" було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою сторони погодили новий Графік внесення лізингових платежів (арк. 70). Додаткова угода № 2 вступає в силу в порядку та строк, передбачений п. 2.14 Загальних умов договору і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків по даному договору.

Додаткова угода № 2 до Договору підписана та скріплена печатками сторін.

Зокрема, відповідно до умов Додаткової угоди № 2 до Договору відповідач зобов'язаний був сплатити до 08.11.2014 року на користь позивача один (останній) лізинговий платіж в сумі 125 129, 48 грн. (14 лізинговий платіж згідно Графіку) (арк. 70).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до п. 2.4 Загальних умов Договору фінансового лізингу всі чергові лізингові платежі лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше за дату, встановлену для їх оплати відповідно до графи 2 Графіка платежів, в сумі, зазначеній у графі 6 Графіка платежів

Відповідно до п. 2.5 Загальних умов Договору фінансового лізингу якщо дата нарахування та оплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або інший) день, то датою нарахування і оплати такого лізингового платежу вважається наступний за ним робочий день.

Відповідно до п. 2.7 Загальних умов Договору фінансового лізингу датою здійснення лізингового платежу вважається дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок Лізингодавця.

Відповідно до п. 2.6 Загальних умов Договору фінансового лізингу у разі вказівки в п. 8.4 Договору на застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, сторони погоджуються, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно з даним договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ, розміщеними на сайті: http://bank.gov.ua/control/uk/index) за наступною формулою:

Т = То х Кт / Ко, де

Т - поточний лізинговий платіж, який підлягає оплаті в гривнях;

То - поточний лізинговий платіж, зазначений в Графі 6 Графіка платежів;

Ко - офіційний курс української гривні до долара США на дату укладання договору;

Кт - середньозважений курс української гривні до долара США на міжбанківському ринку, збільшений на 1 (один) відсоток (за офіційними даними НБУ на дату, що передує дню сплати лізингового платежу).

При цьому, якщо Кт, збільшений на 1 (один) відсоток, буде менше, ніж Ко, перерахунок не проводиться.

Для погашення вартості предмета лізингу відноситься сума, зазначена в Графі 4 Графіка платежів на відповідну дату. Різниця поточного лізингового платежу, розрахованого за правилами цього пункту Загальних умов, і суми, що відшкодовує вартість предмета лізингу, вважається комісією лізингодавця.

Відповідно до п. 8.4 Договору сплата лізингових платежів проводиться в гривні з коригуванням курсу валют відповідно до п. 2.6 Загальних умов договору.

Керуючись положеннями п. 8.4 Договору та п. 2.6 Загальних умов позивачем здійснено перерахунок лізингового платежу згідно Додаткової угоди № 2 до договору, а саме:

125 129, 48 грн. х 14, 6153666 / 7, 993 = 228 801, 85 грн., де:

228 801, 85 грн. - поточний лізинговий платіж, який підлягає оплаті в гривнях;

125 129, 48 грн. - поточний лізинговий платіж, зазначений в Графі 6 Графіка платежів;

7, 993 - офіційний курс української гривні до долара США на дату укладання договору (п. 8.5 Договору) (арк.10);

14, 6153666 - середньозважений курс української гривні до долара США на міжбанківському ринку, збільшений на 1 (один) відсоток (за офіційними даними НБУ на дату, що передує дню сплати лізингового платежу) (арк. 137).

За таких обставин, на виконання умов Додаткової угоди № 2 відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу 228 801, 85 грн., а позивач в свою чергу відповідно до розділу 8 Загальних умов до договору передати у власність лізингоодержувача предмет лізингу.

Сума в розмірі 228 801, 85 грн. включає в себе:

- 103 672, 37 грн. - винагорода (комісія) лізингодавця згідно п. 2.6 Загальних умов договору;

- 15 304, 13 грн. - винагорода (комісія) лізингодавця згідно договору (графа 5 Графіку лізингових платежів згідно Додаткової угоди № 2);

- 109 825, 35 грн. - платіж, що відшкодовує вартість предмета лізингу (графа 5 Графіку лізингових платежів згідно Додаткової угоди № 2).

На виконання умов Додаткової угоди № 2 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 50295 від 10.11.2014 року (арк. 68).

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням № 1 від 06.11.2014 року відповідач сплатив позивачу 125 129, 48 грн. з призначенням платежу "за автомобіль згідно додаткової угоди № 2 від 03.10.2014 року" (арк. 69).

Однак, на підставі листів відповідача ТзОВ "Ліски-М" від 11.11.2014 року про визнання недійсною додаткової угоди № 2 та про повернення перерахованих коштів (арк. 66-67), позивач ТзОВ «Український лізинговий фонд» повернув відповідачу частину коштів в розмірі 117 208, 20 грн. (арк. 65, 105), самостійно зарахувавши решту суми в розмірі 7 921, 28 грн. в рахунок погашення лізингового платежу за листопад 2014 року на підставі Додаткової угоди № 1.

При вирішенні спору, судом враховано наступне.

Додаткова угода № 2 до Договору фінансового лізингу підписана та скріплена печатками сторін, тобто набула чинності та є обов'язковою до виконання сторонами.

Відповідно до п. 13.1 Загальних умов до Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (в тому числі, обов'язкового підписання сторонами всіх додатків до договору) і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 13.2 Загальних умов до договору всі додатки та додаткові угоди до договору є його невід'ємними частинами лише у разі двостороннього підписання сторонами, за винятком випадків, передбачених цими загальними умовами.

Відповідно до п. 2.8 Загальних умов до договору лізингоодержувач має право достроково виплачувати лізингодавцю лізингові платежі лише за умови узгодження з лізингодавцем. У цьому разі сторони підписують додаткову угоду і Графік платежів, що відображає лізингові платежі з урахуванням здійсненої дострокової оплати.

Доказів визнання недійсною Додаткової угоди № 2 до договору відповідно до ст. 215 ЦК України суду не подано.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суду не подано доказів ані розірвання, ані внесення змін сторонами до Додаткової угоди № 2 до договору за їх згодою шляхом підписання нової угоди, як і не подано доказів розірвання вказаної Додаткової угоди № 2 в судовому порядку. Посилання позивача на те, що Додаткова угода № 2 анульована, судом не приймається до уваги, оскільки такого поняття не містить ані чинне законодавство, ані умови договору. Посилання позивача на припинення дії Додаткової угоди № 2 в силу активних дій сторін також є безпідставним, оскільки умовами договору фінансового лізингу чітко передбачено порядок внесення змін/розірвання договору шляхом підписання додаткових угод. Направлення листів однією із сторін договору іншій - не є підставою в розумінні чинного законодавства для визнання недійсними або розірвання правочинів (договорів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Додаткова угода № 2 до договору є чинною та обов'язковою для виконання сторонами. Тобто, у відповідача існує обов'язок провести оплату за лізинговим платежем на підставі Додаткової угоди № 2. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 54 396, 33 грн. - заборгованості зі сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу підлягає задоволенню, оскільки строк оплати лізингового платежу в силу приписів ст. 530 ЦК України настав, а суд без відповідного клопотання сторони не виходить за межі позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України).

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи, що всі решта позовних вимог (нараховані штрафні санкції, додаткові витрати тощо) заявлені до стягнення та ґрунтуються, як вказує позивач, на невиконанні відповідачем умов Додаткової угоди № 1 до договору, яка в силу укладення між сторонами Додаткової угоди № 2 не діє, суд дійшов висновку про безпідставність вищевказаних позовних вимог. В позові в частині стягнення 6 067, 67 грн. - пені; 354, 49 грн. - 3 % річних; 7 056, 30 грн. - індексу інфляції; 8 149, 46 грн. - штрафу; 1 700, 00 грн. - додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса слід відмовити.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

частково задовольнити позов.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліски-М", вул. Генерала Карпенка, 22, кв. 12, м. Миколаїв, 54038 () на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", проспект Оболонський, 35- А, оф. 301, м. Київ, 04205 ():

- 54 396, 33 грн. (п'ятдесят чотири тисячі триста дев'яносто шість грн. 33 коп.) - заборгованості зі сплати лізингових платежів;

- 1 278, 65 грн. (одна тисяча двісті сімдесят вісім грн. 65 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в решті позову в частині стягнення 6 067, 67 грн. - пені; 354, 49 грн. - 3 % річних; 7 056, 30 грн. - індексу інфляції; 8 149, 46 грн. - штрафу; 1 700, 00 грн. - додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Судовий збір в розмірі 548, 35 грн. покласти на позивача у зв'язку з відмовою в позові в частині.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 20.07.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш