ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 липня 2015 р.

Справа № 902/819/15

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" (а/с № 878, 61001, м. Харків)

до:Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (21050, м. Вінниця, вул. 1 Травня,2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул.Смоленська, 19).

про зобов'язання укласти договір

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Кузьменко В.В.

Представники

позивача : Єграшин О.О.

відповідача : Щербатюк О.О.

третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про зобов'язання укласти договір.

Ухвалою суду від 12.06.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/819/15 з призначенням судового засідання на 30.06.2015 року.

Ухвалою суду від 30.06.2015 р. розгляд справи відкладено у зв'язку з ненаданням сторонами усіх документів, необхідних для вирішення спору та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул.Смоленська, 19).

14.07.2015 р. представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає в зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.(а.с.53-55).

В судове засідання 14.07.2015 р. з'явились представники позивача та відповідача, представник третьої особи не з'явився.

Представником відповідача, 14.07.2015 р., через канцелярію суду, подані клопотання про залучення до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Яблуневий дар" та ТОВ "Глобал Енерджі" (а.с.58,59 та 62,63).

Розглянувши клопотання відповідача від 14.07..2015 р. про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Яблуневий дар" та ТОВ "Глобал Енерджі", заслухавши пояснення представників сторін, давши їм оцінку судом встановлено, що в задоволенні даних клопотань слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Дослідивши клопотання відповідача про залучення третіх осіб, а також наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що останнім не надано суду належних та допустимих доказів, що рішення у справі може вплинути на права та обов'язки ТОВ "Яблуневий дар" та ТОВ "Глобал Енерджі", а тому у суду відсутні правові підстави для залучення до розгляду справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача з огляду на що судом відмовляється в задоволені клопотань відповідача.

В судових засіданнях представник позивача та представник відповідача, відповідно, позовні вимоги та заперечення на позов підтримали.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" є постачальником електроенергії за нерегульованим тарифом. Для здійснення своєї діяльності потребує доступу до електричних мереж. Такий доступ відбувається на підставі договору про передачу електричної енергії місцевими (локальними) мережами, який укладається між постачальником електроенергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією.

01.09.2014 р., з метою укладення договору, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо укладення договору про передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, а також надав два примірники підписаного зі сторони ТОВ "Вєк Технолоджі" договору в редакції примірного договору (а.с.14-19).

05.09.2014 р., у відповіді на заяву, відповідач зазначив, що надана ТОВ "Вєк Технолоджі" довідка про стан обліку електроенергії у споживача Вінницька філія "ТОВ "Яблуневий дар" містить недостовірні дані щодо типів та заводських номерів приладів погодинного обліку, встановлених у споживача, та, як наслідок, вважається такою, що не була надана. У зв'язку із зазначеним, заява ТОВ "Вєк Технолоджі" була залишена без розгляду (а.с.20).

06.10.2014 р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою щодо укладення договору про передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (а.с.21).

У відповіді № 35-6897 від 08.10.2014 р. на зяву позивача, ПАТ "Вінницяобленерго" повідомило, що не може погодити та прийняти в роботу надану ТОВ "Вєк Технолоджі" довідку про стан обліку електроенергії у споживача Вінницька філія "ТОВ "Яблуневий дар", оскільки у ПАТ "Вінницяобленерго" наявні підозри щодо невідповідності системи обліку по точці обліку ТП-270 "Яблуневий дар" - Ввод №1 від ФС-12 ПС "Липовець" вимогам нормативно-технічної документації (а.с.22).

Позивач, у зв'язку із відмовою відповідача укласти договір та вважаючи, що обов'язок щодо такого укладення випливає безпосередньо із Закону, прийшов до висновку, що мають місце підстави для зобов'язання відповідача укласти договір, в силу чого звернувся за захистом своїх прав до суду з відповідним позовом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши обставини та докази по справі, суд дійшов такого висновку.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Пунктом 3 ч.1 ст.174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст.6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, вибраний позивачем спосіб захисту - зобов'язання відповідача укласти договір про передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами - не відповідає вимогам чинного законодавства.

Як встановлено нормами ч.1 ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином особа має право звертатись до суду за захистом саме порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Особи, що звертаються до суду, повинні довести належними та допустимими доказами порушення своїх прав та необхідність їх захисту.

Згідно із ст.20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси господарюючих суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання визначається цим кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст.ст.3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про передачу електричної енергії місцевими електричними мережами, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року № 6-110цс12, яка в силу статті 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з мотивів наведених вище (невідповідність обраного позивачем способу захисту чинному законодавству).

Витрати на судовий збір в зв'язку із відмовою в позові підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 27, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 68, 82, 84, 85, 87, 115 ГПК України,-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Повне рішення складено 17 липня 2015 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи