номер провадження справи 11/167/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015 Справа № 908/6154/14

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий - суддя Гончаренко С.А., розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Титан Трейд» (вул. 40 років Радянської України, буд. 92А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057; ),

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод» (вул. Фінальна, буд. 1А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69106; ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69006, ідент.№ НОМЕР_1),

Відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився

про: стягнення 252758,72 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Титан Трейд» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод» 252758,72грн., як вказано в позові, 175755,98грн. основного боргу за поставлену металопродукцію, 26225,58грн. річних і 50777,16грн. втрат від інфляції.

24.12.2014 порушено провадження по справі і справа призначена до розгляду.

Ухвалою суду від 18.02.2015 за заявою гр. ОСОБА_1 він залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Для надання сторонами витребуваних ухвалою суду матеріалів, необхідних для повного, всебічного і об'єктивного вирішенню спору, розгляд справи відкладався.

Третьою особою заявлялось клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №908/230/15-г, яка знаходиться в провадженні господарського суду Запорізької області за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Запорізький індустріально - механічний завод», оформленого протоколом №47 від 07.11.2014.

В обґрунтування ОСОБА_1 посилався на те, що він є учасником ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» (володіє 50% статутного капіталу) і без його відома сфальсифікованим рішенням товариства обрано нового директора, який об'єктивно не зможе захищати інтереси товариства і може надіслати до суду відомості від імені відповідача, які не відповідають дійсності.

Ухвалою суді від 24.02.2015 було зупинено провадження у справі до вирішення Господарським судом Запорізької області пов'язаної справи №908/230/15-г за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Запорізький індустріально - механічний завод», оформленого протоколом №47 від 07.11.2014.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.04.2015 по справі №908/230/15-г відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Запорізький індустріально - механічний завод», оформленого протоколом №47 від 07.11.2014.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.05.2015 повернуто без розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 19.06.2015 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду. Крім того, сторін та третю особу зобов'язано надати нормативне і документальне обґрунтування своїх доводів (заперечень).

В судове засідання від 13.07.2015 від третьої особи надійшла заява про відкладення розгляду справи на більш пізній час.

Дана заява судом розглянута, але приймаючи до уваги той факт що 13.07.2015 спливає двомісячний строк розгляду спору, відповідно до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не може бути задоволена. Клопотань про продовження строку вирішення спору не надходило.

Позивач у позовній заяві від 24.12.2014 просить стягнути з відповідача 175755,98грн. заборгованості за поставлений товар за видатковою накладною №РН-36 від 26.12.2011. Крім того, затримка оплати вартості поставленої товару слугувала підставою для нарахування сум річних, та витрат від інфляції. Разом з цим, позивач просить судові витрати, пов'язані із розглядом справи, віднести на відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 19.02.2015 не згодний із нарахованими 3% річних та втрат від інфляції, вважає, що обов'язків по сплаті річних та втрат від інфляції у його перед позивачем не передбачено, оскільки між сторонами не було укладено договору, Також, відповідач вважає, що позивач не довів спричинення йому збитків. Крім того, відповідач просить відстрочити виплату заборгованості за основним боргом у розмірі 175755,98грн. строком на один рік, у зв'язку із скрутним фінансовим становищем підприємства та арештом коштів боржника органами Державної виконавчої служби.

Вивчивши матеріали справи встановив наступні обставини:

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) закріплено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 2 цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням, відповідно до п. п. 1, 2 ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв'язку.

Це кореспондується зі ст. 181 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), відповідно до якої, допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, які за своїм змістом фактично є укладенням договору поставки, а саме: товариство з обмеженою відповідальністю «Титан Трейд» взяло на себе зобов'язання поставити товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод» певну кількість певної продукції/товару за певною ціною, а останній, в свою чергу, прийняти та оплатити їх вартість.

На виконання цього договору позивачем видатковою накладною №РН-36 від 26.12.2011 було поставлено товар на суму 322518,36грн.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписом уповноваженої особи товариства з обмеженою відповідальність «Запорізький індустріально-механічний завод» на видатковій накладній.

В силу положень ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 692 ЦК України визначає обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 193 ГК України передбачає, суб'єкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 ЦК України. Так, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог - згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Відповідач взяті на себе зобов'язання виконав частково сплативши 146762,38грн., що підтверджується банківськими виписками:

- від 30.12.2013 - 10000,00грн.;

- від 04.06.2014 - 136762,38грн.

Таким чином заборгованість відповідача за поставлений товар на користь позивача склала 175755,98 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Положенням ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

За порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 50777,16грн. втрат від інфляції та 26225,58 грн. 3% річних за період з 03.01.2012 по 24.12.2014.

Суми 3% річних та втрат від інфляції ретельно перевірені в судовому засіданні, розрахунок здійснено вірно.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод» 175755,98 грн. основного боргу, 50777,16 грн. втрат від інфляції та 26225,58 грн. 3% річних позивачем заявлені правомірно та обґрунтовано, підтверджені зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача стосовно нарахування інфляційних втрат і річних не приймаються до уваги по викладеним підставам.

Судові витрати віднести на відповідача, оскільки спір саме з його вини доведено до судового вирішення.

Клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення на один рік не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ст.83 Господарського процесуального Кодексу України (надалі - ГПК України) господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. При цьому слід застосовувати положення ст. 121 Господарського процесуального Кодексу України.

Відповідно до ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд, який видав виконавчий документ, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок його виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема вчинення ним дій спрямованих на погашення існуючої заборгованості.

Норми Господарського процесуального кодексу України не визначають переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України. За наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення суду чи унеможливлюють його, господарський суд має право відстрочити або розстрочити його виконання.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач не надав докази наявності обставин, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у строки та у спосіб встановлений в рішенні суду, відповідачем не надано.

Слід зауважити, що лише збитковість господарської діяльності відповідача не є беззаперечною підставою для надання відстрочки виконання рішення, адже він здійснює господарську діяльність від якої отримує грошові надходження.

В силу вищенаведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для відстрочення виконання рішення.

За наявності належних доказів неможливості виконати рішення суду у визначений спосіб, відповідач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про надання відстрочки/розстрочки виконання рішення в порядку ст.121 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85, 121 Господарського процесуального Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод» (вул. Фінальна, буд. 1А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69106; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Титан Трейд» (вул. 40 років Радянської України, буд. 92А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057; ) 175755 (сто сімдесят п'ять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 98коп. основного боргу, 50777 (п'ятдесят тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 16коп. втрат від інфляції та 26225 (двадцять шість тисяч двісті двадцять п'ять) грн. 58коп. 3% річних та 5055 (п'яти тисяч п'ятдесят п'ять) грн. 18коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення в повному обсязі складено і підписане 20.07.2015.

Суддя С.А.Гончаренко