ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Справа № 916/4443/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддівЧернова Є.В., Цвігун В.Л.,
за участю представників:
позивача -не з'явились,
відповідача -Пеньковський В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ВАТ "Рибніцька автоколона-2831"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 20.05.2015
у справі№916/4443/14
за позовомВАТ "Рибніцька автоколона-2831", Республіка Молдова
доПАТ "Одесавтотранс"
про та за зустрічним позовом простягнення 14512,34 доларів США заборгованості, 2385,72 доларів США пені та 3% річних в сумі 1021,67 доларів США стягнення 8429,21 грн. курсової різниці
До початку судового засідання від в.о.директора ПАТ "Одесавтотранс" надійшло клопотання від 16.07.2015 про відкладення розгляду справи з причин неотримання товариством копії касаційної скарги ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" та ухвали Вищого господарського суду України від 09.07.2015 про прийняття вказаної скарги до провадження, яке (клопотання) підлягає відхиленню у зв'язку з його необґрунтованістю, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наведених обставин та неможливості представництва інтересів ПАТ "Одесавтотранс" у даній справі станом на 21.07.2015р. Водночас, колегією суддів надано можливість представнику ПАТ "Одесавтотранс" Пеньковському В.Б. ознайомитися з касаційною скаргою та іншими матеріалами справи безпосередньо перед початком судового засідання касаційної інстанції.

встановив:

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.01.2015 (суддя Зайцев Ю.О.) первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Одесавтотранс" на користь ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" 14512,34 дол. США (еквівалентно 195873,23 грн.) основного боргу, 804,06 дол. США (еквівалентно 10852,41 грн.) пені та 3% річних у сумі 1021,67 дол. США (еквівалентно 13789,49 грн.), а в решті вимог первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення мотивоване доведеністю заборгованості відповідача за договором №28/12 від 09.06.2012 з огляду на визнання ним факту виконання позивачем договору після 15.02.2014р., прострочення боржника є підставою для нарахування пені та 3% річних з урахуванням застосування річного строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені. При цьому, враховуючи положення ч.2 ст.530 ЦК України, у відповідача за зустрічним позовом не виник обов'язок щодо компенсації курсової різниці при перерахуванні грошових коштів з України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 (судді: Савицький Я.Ф., Петров М.С., Колоколов С.І..) рішення змінено шляхом стягнення з ПАТ "Одесавтотранс" на користь ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" 53898,51 грн. основного боргу (еквівалентно 3993,37 дол. США), 7756,32 грн. пені (еквівалентно 574,67 дол. США) та 3% річних у розмірі 3672,48 грн. (еквівалентно 272,10 дол. США). В решті вимог первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постанова мотивована тими обставинами, що за відсутності чинного договору між сторонами ПАТ "Одесавтотранс" не мало можливості здійснити розрахунки з позивачем за послуги, надані в період після закінчення строку дії договору №28/12 від 09.06.2012, а саме після 14.02.2014р.

ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" в поданій касаційній скарзі просить постанову скасувати, рішення залишити в силі, посилаючись на порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.613 ЦК України та ст.ст.33,34,43 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що пунктом 10.2 договору про надання послуг №28/12 від 09.06.2012 передбачено продовження строку його дії до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, а тому, з огляду на відсутність повного і остаточного розрахунку з боку відповідача за попередньо надані послуги, термін дії цього договору не закінчився і ПАТ "Одесавтотранс" має оплатити послуги з перевезення пасажирів за березень-червень 2014р.

Колегія суддів, перевіривши в межах вимог касаційної скарги (в частині вимог первісного позову) фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню в частині первісних позовних вимог про стягнення 14512,34 дол. США (еквівалентно 195873,23 грн.) основного боргу, 804,06 дол. США (еквівалентно 10852,41 грн.) пені та 3% річних у сумі 1021,67 дол. США (еквівалентно 13789,49 грн.) з передачею справи на новий розгляд в цій частині первісного позову до Одеського апеляційного господарського суду з наступних підстав.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що:

09.06.2012р. між ПАТ "Одесавтотранс" (власник, відповідач) та ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" (перевізник, позивач, нерезидент) укладено договір №28/12 про надання послуг автостанціями і автовокзалом ПАТ "Одесавтотранс" на міжнародних маршрутах "Рибниця-Одеса", "Рибниця-Кодима", "Рибниця-Слободка" (надалі - договір), за умовами п.1.3 якого власник надає перевізнику на території своїх автостанцій (автовокзалу) комплексу обов'язкових послуг, пов'язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття і відправлення пасажирів транспортом перевізника, продажем проїзних квитків, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водіїв відносно умов дорожнього руху, а також інші послуги, котрі можуть бути додатково обговорені сторонами. Перевізник здійснює перевезення пасажирів згідно реалізованих білетів. Власник надає послуги і виконує роботи, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів.

Згідно з п.4.1 договору ціна договору в українських гривнях. Валюта платежу - долар США. Перерахунок ціни договору в валюту платежу здійснюється по курсу Національного Банку України на дату підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до п.п.4.3,4.5 договору грошові кошти в розмірі 85% від суми вартості по тарифу реалізованих квитків (тобто чистої суми по тарифу на перевезення, без урахування додаткових зборів і ПДВ) підлягають перерахуванню на розрахунковий рахунок перевізника, ПДВ нараховується відповідно діючому законодавству України. Винагорода власника складає 15% вартості реалізованих по тарифу квитків за перевезення пасажирів та 50% вартості реалізованих по тарифу квитків на перевезення багажу. Власник перераховує на розрахунковий рахунок перевізника кошти від продажу квитків на проїзд в автобусі, за перевезення багажу в десятиденний строк після отримання від нього підписаного акту виконаних робіт (надання послуг), який надається власником перевізнику.

Підпунктом 5.3.1 договору передбачено, що за кожен день прострочення перерахування грошових коштів за даним договором власник сплачує перевізнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.п.7.4,10.1 договору у випадку, якщо сторонами не вдалося досягнути згоди шляхом переговорів, спір вирішується у господарському суді за місцем знаходження власника. Даний договір вступає в силу з 09.06.2012р. та діє до 15.02.2014р.

Як свідчать матеріали справи та не спростовується відповідачем, на виконання умов договору, між сторонами було підписано акти виконаних робіт по перевезенню пасажирів та багажу, а саме: від 30.06.2012р. на суму 3826,20 дол. США; від 31.07.2012р. на суму 7304,05 дол. США; від 31.08.2012р. на суму 8426,60 дол. США; від 30.09.2012р. на суму 5091,99 дол. США; від 30.10.2012р. на суму 3993,84 дол. США; від 30.11.2012р. на суму 4207,26 дол. США; від 31.12.2012р. на суму 4033,44 дол. США; від 31.01.2013р. на суму 3716,02 дол. США; від 28.02.2013р. на суму 2776,41 дол. США; від 31.03.2013р. на суму 3232,66 дол. США; від 30.04.2013р. на суму 3446,73 дол. США; від 31.05.2013р. на суму 4551,17 дол. США; від 31.06.2013р. на суму 4593,86 дол. США; від 31.07.2013р. на суму 7160,20 дол. США; від 31.08.2013р. на суму 8701,34 дол. США; від 30.09.2013р. на суму 4147,78 дол. США; від 31.10.2013р. на суму 3880,35 дол. США; від 30.11.2013р. на суму 3614.86 дол. США; від 31.12.2014р. на суму 4184,59 дол. США; від 31.01.2014р. на суму 3138,37 дол. США, від 28.02.2014р. на суму 2084,71 дол. США; від 31.03.2014р. на суму 2204,41 дол. США., всього на загальну суму 98316,84 дол. США. Крім того позивачем, на підставі шляхових листів було складено реєстри посадочних відомостей за квітень-червень 2014 року.

ПАТ "Одесавтотранс" неодноразово пропонувало позивачу укласти новий договір про надання послуг автостанціями та автовокзалом ПАТ "Одесавтотранс", що вбачається з листів відповідача від 19.05.2014р., 20.06.2014р., 25.06.2014р., 10.07.2014р., направлених на адресу позивача.

Враховуючи вищезазначені обставини, апеляційна інстанція дійшла висновку про те, що, за умов відсутності чинного договору між сторонами, ПАТ "Одесавтотранс" не мало можливості здійснити розрахунки з позивачем за період після закінчення дії договору про надання послуг №28/12 від 09.06.2012. Тому позовні вимоги ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" в частині стягнення суми основного боргу підлягають частковому задоволенню - за послуги, що надавалися за період дії договору, а саме на суму 53898,51 грн., що еквівалентно 3993,37 дол. США.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1021,67 дол. США за період з 09.06.2012р. по 15.09.2014р. на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, враховуючи часткове задоволення позовної вимоги щодо стягнення суми основної заборгованості у розмірі 3993,37 дол. США, апеляційний суд задовольнив вказану позовну вимогу в частині стягнення 3672,48 грн., що еквівалентно 272,10 дол. США.

Стосовно позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 2385,72 дол. США за період з червня 2012 року по 15.09.2014р., суд апеляційної інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як роз'яснено в п.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у разі якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Позов ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" було подано до господарського суду 05.11.2014р., що свідчить про наявність підстав для застосування наслідків спливу річного строку позовної давності на вимоги позивача щодо стягнення пені, нарахованої за період до 05.11.2013р.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність нарахування пені в межах строку позовної давності, а саме з 06.11.2013р. по 15.09.2014р., та здійснивши власний розрахунок пені, встановив, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 7756,32 грн., що еквівалентно 574,67 дол. США.

Колегія погоджується з правильним висновком апеляційної інстанції щодо відмови у стягненні вартості послуг, наданих в період після закінчення строку дії договору №28/12 від 09.06.2012, а саме після 14.02.2014р., з огляду на їх позадоговірний характер у вказаний період, оскільки відповідно до приписів ч.1 ст.631 та ст.ст.901,905 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.3 ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

При цьому, касаційна інстанція відхиляє безпідставні твердження скаржника про те, що пунктом 10.2 договору про надання послуг №28/12 від 09.06.2012 нібито передбачено продовження строку його дії до повного виконання сторонами своїх зобов'язань в разі відсутності повного і остаточного розрахунку за раніше надані послуги, оскільки, по-перше, зі змісту п.10.2 договору №28/12 від 09.06.2012 чітко вбачається, що цим пунктом сторони погодили порядок та умови дострокового розірвання договору, в тому числі передбачили можливість продовження строку його дії в разі відсутності повного та остаточного розрахунку з боку ПАТ "Одесавтотранс" за попередньо надані послуги. Таке положення договору узгоджується з вимогами ст.ст.526,599 ЦК України щодо припинення зобов'язання виконанням, проведеним належним чином, однак, це не є підставою для автоматичної пролонгації договору в разі закінчення строку його дії.

Таким чином, умова договору щодо продовження строку його дії до повного і остаточного розрахунку відповідача з перевізником (позивачем) стосується виключно випадків ініціювання однією із сторін дострокового розірвання договору, що в спірних правовідносинах не мало місця та судами не встановлено.

По-друге, суд першої інстанції, стягуючи суму основного боргу, яка охоплювала, зокрема й період з 15.02.2014р. по червень 2014р., на відміну від апеляційного суду, всупереч приписам ч.3 ст.213 ЦК України не врахував дійсного змісту п.10.2 договору №28/12 від 09.06.2012, яким врегульовано порядок дострокового розірвання цього договору та можливого продовження строку його дії за умов відсутності повного та остаточного розрахунку з боку ПАТ "Одесавтотранс".

Заявник вибірково тлумачить пункт 10.2 договору №28/12 від 09.06.2012, безпідставно вилучаючи окреме положення про продовження строку його дії із системного взаємозв'язку з його попереднім положенням, що стосується порядку дострокового розірвання договору за ініціативою однієї із сторін.

Відтак, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за послуги, надані в другій половині лютого та у березні-червні 2014рр., як такої, що виникла за договором від 09.06.2012 №28/12, оскільки, у зв'язку з припиненням дії цього договору з 15.02.2014р., така заборгованість має позадоговірний характер.

Проте, колегія не може погодитися з передчасними висновками апеляційного суду в частині розрахунку основного боргу за період з червня 2012р. по 14.02.2014р., з огляду на таке.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.105 ГПК України у постанові мають бути зазначені обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Як роз'яснено в абзаці 1 п.1.12 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги ч.1 ст.47 і ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Водночас, в абзаці 3 п.11 постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011 №11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що суд касаційної інстанції не зв'язаний доводами касаційної скарги щодо порушення чи неправильного застосування нижчими судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права та може встановлювати порушення чи неправильне застосування відповідних норм, на які не було посилання в такій скарзі.

В порушення вимог ст.ст.43,101,105 ГПК України та без врахування дійсного строку дії договору від 09.06.2012 №28/12 (по 14.02.2014р. включно), судом апеляційної інстанції належним чином не перевірено наданий позивачем розрахунок розміру позовних вимог, зокрема, не розмежовано суми основної заборгованості за період з 09.06.2012р. по 14.02.2014р., на яку правомірно мають нараховуватися пеня і 3% річних, та за період з 15.02.2014р. по червень 2014р., внаслідок чого було допущено істотні арифметичні помилки у визначенні правильного розміру основного боргу.

При цьому, не виключається наявність підстав вважати, що згідно наявного у справі розрахунку орієнтовна сума основного боргу за період дії договору від 09.06.2012 №28/12 може становити 4795,15 дол. США., якщо вартість наданих послуг за лютий 2014р. (2084,71 дол. США) розділити порівну.

Разом з тим, в залежності від обсягів здійснених пасажирських перевезень протягом лютого 2014р., позивач при новому розгляді справи не позбавлений права надати уточнений розрахунок розміру позовних вимог (в частині основного боргу за першу половину лютого 2014р. і нарахованих на нього сум пені та 3% річних).

Отже, наведене вище вимагає від суду касаційної інстанції встановлювати фактичні обставини справи, зокрема, щодо встановлення дійсного розміру заборгованості за надані послуги в період з 09.06.2012р. по 14.02.2014р., та нарахованих на цю заборгованість сум пені та 3% річних, підлягаючих до стягнення, з проведенням їх обґрунтованого перерахунку, що безумовно виходить за межі перегляду справи в порядку касації (ч.2 ст.1117 ГПК України) та є підставою для часткового скасування оскаржуваної постанови і передачі справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду у зв'язку з неповним встановленням та з'ясуванням ним обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до п.3 ст.1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, вищезгадані порушення норм процесуального права (ст.ст.43,101,105 ГПК України), які унеможливили достеменне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки судом апеляційної інстанції, оскільки ним під час апеляційного перегляду справи допущено помилки у розрахунку основної заборгованості за період з 09.06.2012р. по 14.02.2014р., колегія вбачає достатні правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування постанови в частині вимог первісного позову про стягнення 14512,34 дол. США (еквівалентно 195873,23 грн.) основного боргу за період з червня 2012р. по червень 2014р., а також нарахованих на цю суму пені та 3% річних, і передачі справи на новий розгляд в цій частині до Одеського апеляційного господарського суду.

Правомірність відмови в задоволенні решти первісних позовних вимог та вимог зустрічного позову не є предметом даного касаційного оскарження, в зв'язку з чим законність та обґрунтованість судових рішень в цій частині касаційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку касації.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 у справі №916/4443/14 скасувати в частині позовних вимог про стягнення 14512,34 дол. США (еквівалентно 195873,23 грн.) основного боргу, 804,06 дол. США (еквівалентно 10852,41 грн.) пені та 3% річних у сумі 1021,67 дол. США (еквівалентно 13789,49 грн.) з передачею справи на новий розгляд в цій частині первісного позову до Одеського апеляційного господарського суду.

Головуючий, суддя В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун