ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" липня 2015 р.Справа № 916/1956/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Дерчук С.А. (довіреність №35 від 24.02.2015р.);

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД" до відповідача Комунального підприємства "Одесаоблфарм" про стягнення 224982,00грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 12.05.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Комунального підприємства "Одесаоблфарм" про стягнення 224982,00грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.05.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

17.06.2015р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про продовження строку розгляду справи.

В процесу розгляду справи позивач неодноразово звертався до суду з заявами про зменшення розміру позовних вимог (16.06.2015р. за вх.суду№2-3358/15, 13.07.2015р. за вх.суду№2-3857/15, 2-3841/15) у зв'язку з чим станом на день розгляду справи позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 155609,40грн. з яких 100000,00грн. заборгованість за товар, 3661,64грн. 3% річних, 51947,76грн. інфляційне збільшення заборгованості.

Крім того позивач звернувся з заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору у сумі 1387,45грн. у зв'язку із заявами про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач засідання суду призначені на 29.05.2015р., 17.06.2015р. та 13.07.2015р. не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області були направлені за належною адресою, зазначеною в позовній заяві та у Єдиному державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 19.05.2015р.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення скеровувалися на адресу відповідача зазначеною в позовній заяві та підтвердженою витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 19.05.2015р., суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

13.07.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

04 січня 2010 року між Приватним акціонерним товариством „Альба Україна" (Продавець) та Комунальним підприємством "Одесаоблфарм" (відповідач, Покупець) було укладено договір купівлі-продажу №О/01-2010/387 (далі договір купівлі-продажу) за яким Продавець зобов'язується передавати (поставляти) лікарські засоби та вироби медичного призначення (далі товар) у власність Покупця, а Покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов договору (п.1.1. договору купівлі-продажу).

Товар передається по найменуваннях та в кількості, з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних (п.1.2. договору).

Постачання товару здійснюється товарними партіями. Термін поставки кожної партії визначається сторонами шляхом узгодження замовлення Покупця. Постачання товару здійснюється автомобільним транспортом на протязі 3 робочих днів на умовах СРТ або DDU, згідно з ІНКОТЕРМС 2000. Конкретне місце поставки узгоджується сторонами на кожну окрему поставку та зазначається у видатковій накладній (п.п.2.1., 2.2. договору купівлі-продажу).

Відповідно до п.2.4., 2.5. договору купівлі-продажу ціни за одиницю товару, а також загальна сума товарної партії визначаються відповідно до відпускних цін Продавця та згідно з узгодженим сторонами замовленням і зазначаються у видаткових накладних. Сума договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов договору і визначається шляхом складення сум товарних партій визначених у видаткових накладних.

Покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця. Оплата кожної товарної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються у видаткових накладних на поставку товарної партії (п.п.5.1., 5.2. договору купівлі-продажу).

Відповідно до п.п.6.1.,6.4. договору купівлі-продажу товар вважається переданим Продавцем і прийнятим Покупцем по кількості та асортименту в момент підписання видаткової накладної на товарну партію. Покупець проводить приймання товару у строк, що не перевищує 2 робочих днів з дати видаткової накладної на товар.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2010р. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, договір вважається пролонгованим на наступний і кожний наступний календарний рік (п.10.2. договору купівлі-продажу).

04.01.2010р. між сторонами укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу якою сторони встановили адрес доставки товару: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9 та визначили матеріально відповідальну особу Фролова Олексія Сергійовича.

22.09.2010р. між сторонами укладена додаткова угода якою сторони змінили реквізити Продавця.

30.12.2011р. сторони уклали додаткову угоду, якою змінили банківські реквізити Продавця.

30.05.2014р. між Приватним акціонерним товариством „Альба Україна" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД" (позивач, Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (далі договір про відступлення права вимоги) за яким Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги за договором купівлі-продажу №О/01-2012/387 від 04.01.2010р. укладеним між Приватним акціонерним товариством „Альба Україна" та Комунальним підприємством "Одесаоблфарм" (п.1. договору про відступлення права вимоги).

До Нового кредитора переходить право вимоги в обсязі та на умовах, що існували на момент укладення договору, а саме передається право вимоги на суму 203911,25грн. (п.2.1. договору про відступлення права вимоги).

Право вимоги, що відступається Новому кредитору, засвідчується договором купівлі-продажу №О/01-2012/387 від 04.01.2010р. та накладними (п.3. договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п.4. договору про відступлення права вимоги копії та відповідні оригінали документів, визначених у п.3. договору та документована інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, яке відступає Первісний кредитор за договором, передаються Новому кредитору в момент підписання сторонами договору і є його невід'ємними частинами.

За відступлення права вимоги Новий кредитор виплачує Первісному кредитору номінальну вартість боргового зобов'язання, тобто 203911,25грн. шляхом перерахування у безготівковій формі грошових коштів на рахунок Первісного кредитора на протязі трьох банківських днів з моменту підписання договору та при умові виконання п.4. договору (п.5. договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 8 договору про відступлення права вимоги боржник повідомлений про передачу права вимоги боргу у сумі 203911,25грн. від Первісного кредитора Новому кредитору.

30.05.2014р. за №1648 відповідачу було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги.

На виконання умов договору купівлі-продажу ПрАТ „Альба Україна" поставляв відповідачу лікарські засоби та вироби медичного призначення на підставі видаткових накладних (копії в матеріалах справи).

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково у сумі 53911,25грн. у зв'язку з чим залишкова сума боргу станом на день подачі позову до суду складала 150000,00грн.

16.03.2015р. між сторонами підписано акт звірки розрахунків станом на 03.03.2015р. яким відповідач підтвердив наявність заборгованості у сумі 150000,00грн.

Під час розгляду справи відповідач частково сплатив заборгованість у сумі 50000,00грн. у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог та просить стягнути з відповідача 155609,40грн. з яких 100000,00грн. заборгованість за товар, 3661,64грн. 3% річних, 51947,76грн. інфляційне збільшення заборгованості.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно ст.ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як вбачається з матеріалів справи 04 січня 2010 року між Приватним акціонерним товариством „Альба Україна" та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу №О/01-2010/387 (далі договір купівлі-продажу) за яким Продавець зобов'язується передавати (поставляти) лікарські засоби та вироби медичного призначення (далі товар) у власність Покупця, а Покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов договору (п.1.1. договору купівлі-продажу).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із змісту ст.693 Цивільного кодексу України вбачається, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

На виконання умов договору купівлі-продажу ПрАТ „Альба Україна" поставляв відповідачу лікарські засоби та вироби медичного призначення на підставі видаткових накладних (копії в матеріалах справи).

30.05.2014р. між Приватним акціонерним товариством „Альба Україна" (Первісний кредитор) та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги за яким ПрАТ „Альба Україна" відступило позивачу право вимоги за договором купівлі-продажу №О/01-2012/387 від 04.01.2010р. укладеним між Приватним акціонерним товариством „Альба Україна" та відповідачем.

Відповідно до ст.ст.512, 514, 516, 517 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до п. 8 договору про відступлення права вимоги боржник повідомлений про передачу права вимоги боргу у сумі 203911,25грн. від Первісного кредитора Новому кредитору.

30.05.2014р. за №1648 відповідачу було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково у сумі 53911,25грн. у зв'язку з чим залишкова сума боргу станом на день подачі позову до суду складала 150000,00грн.

16.03.2015р. між сторонами підписано акт звірки розрахунків станом на 03.03.2015р. яким відповідач підтвердив наявність заборгованості у сумі 150000,00грн.

В процесі розгляду справи відповідач здійснив часткове погашення боргу у сумі 50000,00грн.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищезазначене, проаналізувавши уточнені вимоги позивача про стягнення з відповідача 100000,00грн. суд дійшов до про задоволення даної вимоги у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3661,64грн. 3% річних, 51947,76грн. інфляційне збільшення заборгованості суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань позовні вимоги в частині стягнення 3661,64грн. 3% річних, 51947,76грн. інфляційне збільшення (розрахунок в матеріалах справи), підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

У зв'язку із зменшенням позивачем розміру позовних сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 3112,19грн.

13.07.2015р. за позивач звернувся до суду з заявою повернення судового збору надлишково сплаченого судового збору у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи те, що позивачем були зменшені позовні вимоги, судовий збір у сумі 1387,45грн. сплачений за платіжним дорученням №2158 від 06.05.2015р. підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД" до відповідача Комунального підприємства "Одесаоблфарм" про стягнення 155609,40грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Одесаоблфарм" (65012, м. Одеса, 2-й Куліковський провулок, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД" (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, 201/203, ) 100000/сто тисяч/грн. 00грн. заборгованості за товар, 3661/три тисячі шістсот шістдесят одна/грн. 64коп. 3% річних, 51947/п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот сорок сім/грн. 76коп. інфляційного збільшення заборгованості, 3112/три тисячі сто дванадцять/грн. 19коп. судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД" (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, 201/203, ) з державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса (, адреса: 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1/А) судовий збір у сумі 1387/одна тисяча триста вісімдесят сім/грн. 45коп., сплачений за платіжним дорученням №2158 від 06.05.2015р. (оригінал платіжного доручення №2158 від 06.05.2015р. знаходиться в матеріалах справи).

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 20 липня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев