ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"14" липня 2015 р. Справа № 911/2375/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа», с. Піски Житомирської області,

до відповідача публічного акціонерного товариства «Кожухівське», с. Кожухівка Васильківського району,

про стягнення 159 780,79 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Кобцева М.О., уповноважена, довіреність від 18.11.2014р.;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа», с. Піски Житомирського району Житомирської області, звернулось до господарського суду Київської області з позовом від 04.06.2015р. до відповідача - публічного акціонерного товариства «Кожухівське», с. Кожухівка Васильківського району, в якому просить суд стягнути з відповідача 159 780,79 грн. заборгованості, з яких: 105 849,66 грн. основного боргу за договором від 09.02.2015р. №15/11 по виробництву й відвантаженню продукції, три проценти річних в сумі 957,00 грн., інфляційні втрати в сумі 34 930,39 грн. та передбачена договором від 09.02.2015р. №15/11 по виробництву й відвантаженню продукції пеня в сумі 18 043,74 грн., та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 215,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання умов договору від 09.02.2015р. №15/11 по виробництву й відвантаженню продукції поставлено, а відповідачем прийнято товар за видатковою накладною від 10.02.2015р. №КЗ-0000087 на загальну суму 105 849,66 грн. Відповідач свої грошові зобов'язання належним чином не виконав та за отриманий товар не розрахувався, в результаті чого за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 105 849,66 грн. Крім того, позивач твердить, що у зв'язку із простроченням відповідачем свого грошового зобов'язання з останнього належить до стягнення пеня в сумі 18 043,74 грн., 3% річних в сумі 957,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 34 930,39 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.06.2015р. позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» до публічного акціонерного товариства «Кожухівське» про стягнення 159 780,79 грн. прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/2375/15 та призначено розгляд справи в засіданні господарського суду на 30.06.2015р.

30.06.2015р. від позивача до господарського суду надійшло клопотання від 26.06.2015р., в якому товариство з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» просило суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

В судове засідання 30.06.2015р. повноважні представники позивача та відповідача не з'явились, витребувані судом документи не подали та про причини нез'явлення суд належним чином не повідомили. Ухвалою господарського суду Київської області від 3006.2015р. розгляд справи відкладено на 14.07.2015р.

13.07.2015р. від позивача до господарського суду надійшли витребувані судом документи разом із супровідним листом від 13.07.2015р.

В судове засідання 14.07.2015р. з'явився повноважний представник позивача. Відповідач у судове засідання 14.07.2015р. свого представника повторно не направив, витребувані ухвалами суду від 09.06.2015р. та від 30.06.2015р. документи та відзив на позов не подав, про причини нез'явлення суд належним чином не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином завчасно, про що свідчать залучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №№496, 801.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України (підпункт 3.9.2 пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції») у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа», с. Піски Житомирського району Житомирської області (далі по тексту - ТОВ «КЗ «Константа»), до відповідача - публічного акціонерного товариства «Кожухівське», с. Кожухівка Васильківського району (далі по тексту - ПАТ «Кожухівське»), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 09.02.2015р. між ТОВ «КЗ «Константа» (виконавець) та ПАТ «Кожухівське» (замовник) Договір №15/11 по виробництву й відвантаженню продукції (комбікорм) (далі - Договір), згідно якого виконавець зобов'язується виготовити повнораціонний комбікорм (в асортименті) і передати у власність, а замовник прийняти й оплатити згідно умов даного Договору. а також специфікацій, які є невід'ємною частиною даного Договору. Відповідно до умов Договору:

- замовник не пізніше 20 числа поточного місяця зобов'язаний надати заявку (графік) на поставку комбікорму на наступний календарний місяць у редакції замовника (пункт 2.4. Договору);

- поставка продукції здійснюється автомобільним транспортом на умовах, погоджених у специфікаціях до даного Договору (пункт 2.6. Договору);

- датою поставки вважається фактичне одержання продукції відповідно до видаткової накладної (пункт 2.7. Договору);

- при поставці кожної партії продукції виконавець зобов'язаний надати замовникові наступні документи: рахунок, видаткову накладну, товарно-транспортні накладні, якісне посвідчення та ветеринарне свідоцтво Ф№2 (пункт 2.8. Договору);

- загальна сума Договору визначається сумою всіх видаткових накладних та специфікацій, згідно яких здійснювалось відвантаження продукції за період дії даного Договору й орієнтовано становить 15 000 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 2 500 000,00 грн. (пункт 3.2. Договору);

- виконавець зобов'язаний забезпечити своєчасне відвантаження комбікорму відповідно до отриманої заявки й специфікаціям (підпункт 4.2.2. пункту 4.2. Договору);

- замовник зобов'язаний вчасно й у повному обсязі робити оплату за комбікорм згідно умов пункту 3.1. даного Договору та Специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору (підпункт 4.4.1. Договору);

- у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію замовник виплачує виконавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати. Пеня нараховується й виплачується до моменту фактичної оплати отриманого товару (пункт 5.1. Договору);

- даний Договір набуває чинності від дня підписання і діє до 31.12.2015р. (пункт 7.2. Договору).

Також, 09.02.2015р. сторонами погоджено Специфікацію №1 до Договору, згідно якої загальна вартість продукції (комбікорм) по специфікації орієнтовано становить 142 927,62 грн., у тому числі ПДВ 20% - 23 821,27 грн. Продукція відвантажується на умовах EXW (Інкотермс-2010): Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Піски, вул. Польова, 3, комбікормовий завод. Замовник здійснює 100% оплату протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання товару згідно пункту 2.7. Договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця. Дана Специфікація набуває чинності з моменту її підписання сторонами й діє по 28.02.2015р., а також є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 та пунктом 2 частини 1 ст. 175 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За правовим змістом відносини сторін є змішаним договором, який містить елементи договору підряду та договору поставки. Оскільки спір у справі виник з відносин сторін, унормованих тією частиною Договору, яка є поставкою, суд керується нормами закону, що регулюють поставку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 105 849,66 грн.

Так, на підтвердження факту поставки визначеного Специфікацією від 09.02.2015р. №1 до Договору товару позивачем подано суду копії видаткової накладної від 10.02.2015р. №КЗ-0000087 на загальну суму 105 849,66 грн., товарно-транспортної накладної від 10.02.2015р. №00163В та відповідної довіреності на отримання матеріальних цінностей, оригінали яких позивачем було надано для огляду в судовому засіданні, і за якими суд достовірно може ідентифікувати відповідача, як особу, яка отримала товар від позивача на виконання укладеного між ними Договору. При цьому підписання покупцем видаткової та товарно-транспортної накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Інший строк оплати сторонами встановлено пунктом 3.1. Договору, відповідно до якого замовник здійснює 100% передоплату за товар на поточний рахунок виконавця на підставі виставленого виконавцем рахунку, якщо інше не встановлено в специфікації.

Специфікацією від 09.02.2015р. №1 до Договору сторони додатково погодили, що замовник здійснює 100% оплату протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання товару згідно пункту 2.7 Договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця. За таких обставин, строк оплати товару, отриманого відповідачем за накладною від 10.02.2015р. № КЗ-0000087, сплив 13.02.2015р.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач свої зобов'язання в частині оплати поставленої продукції належним чином не виконав, у зв'язку з чим за останнім рахується заборгованість на суму 105 849,66 грн. Зазначене також підтверджується наведеними даними у акті звірки взаєморозрахунків, підписаного обома сторонами та скріпленого печатками обох підприємств (копія акту звірки залучено до матеріалів справи), а також поданою позивачем довідкою ПАТ «Сбербанк Росії» від 02.07.2015р. № 571/5/52-8, згідно якої за період з 10.02.2015р. по 26.06.2015р. кошти від відповідача на рахунок позивача не надходили.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд ухвалами від 09.06.2015р. та від 30.06.2015р. зобов'язував відповідача подати суду документи, що підтверджують сплату останнім грошових коштів згідно Договору. Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань за Договором та сплати коштів за поставлений товар не надав, доказів повернення отриманого товару або пред'явлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, якості та вартості товару суду не представив, відповідно доводи позивача не спростував.

Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачем - ПАТ «Кожухівське» своїх зобов'язань за Договором щодо оплати поставленого позивачем товару, відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та підлягає задоволенню в сумі 105 849,66 грн.

У зв'язку із наявністю вказаної простроченої заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, передбачену пунктом 5.1. Договору, в сумі 18 043,74 грн., розраховану за період з 14.02.2015р. по 03.06.2015р.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 5.1. Договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію замовник виплачує виконавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати. Пеня нараховується й виплачується до моменту фактичної оплати отриманого товару.

Згідно частини 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеню його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що за порушення грошових зобов'язань за цим Договором покупець сплачує продавцю пеню (штрафну неустойку) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період несплати зобов'язань, від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день порушення виконання.

Крім того, у зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти річних в сумі 957,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 34 930,39 грн. (за період з 14.02.2015р. по 03.06.2015р.)

Відповідно до положень частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, враховуючи:

- наявність у відповідача простроченого боргового зобов'язання перед позивачем;

-строк та порядок оплати товару встановлені Договором та Специфікацією від 09.02.2015р. №1 до Договору;

- відповідальність за порушення грошового зобов'язання, визначені пунктом 5.1. Договору та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», а також встановлені постановами Правління НБУ «Про регулювання грошово-кредитного ринку» розміри облікової ставки НБУ;

- спосіб захисту майнового права передбачений статтею 625 ЦК України;

- встановлений судом належний строк оплати отриманого за видатковою та товарно-транспортною накладними продукції, суд здійснив перевірку розрахунку пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат та встановив, що за заявлений позивачем період належні до стягнення з відповідача пеня становить 18 043,74грн., проценти річних становлять 957,00 грн. та інфляційні втрати становлять 38 000,00 грн.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 34 930,39 грн. Суд, приймаючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 34 930,39 грн. підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Суд приймає рішення про стягнення з відповідача - публічного акціонерного товариства «Кожухівське» на користь позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» 159 780,798 грн. заборгованості, з яких: 105 849,66 грн. основного боргу за договором від 09.02.2015р. №15/11 по виробництву й відвантаженню продукції (комбікорм), пеня в сумі 18 043,74 грн., три проценти річних в сумі 957,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 34 930,39 грн.

У зв'язку із задоволенням позову, відповідно до статті 49 ГПК України, відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 33, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» до публічного акціонерного товариства «Кожухівське» задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Кожухівське» (08621, Київська обл., Васильківський район, с. Кожухівка, вул. Першотравнева, буд. 1, ідентифікаційний код 05477050)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» (12431, Житомирська обл., Житомирський район, с. Піски, вул. Польова, буд. 3, ідентифікаційний код 39143022)

105 849,66 грн. (сто п'ять тисяч вісімсот сорок дев'ять гривень шістдесят шість копійок) основного боргу,

18 043,74 грн. (вісімнадцять тисяч сорок три гривні сімдесят чотири копійки) пені,

957,00 грн. (дев'ятсот п'ятдесят сім гривень нуль копійок) три проценти річних,

34 930,39 грн. (тридцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять гривень тридцять дев'ять копійок) інфляційних втрат,

3 195,61 грн. (три тисячі сто дев'яносто п'ять гривень шістдесят одну копійку) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 20.07.2015р.

Суддя О.В. Конюх