РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/16002/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Радіосейлз»

до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветек Медіа Інвест»

про визнання договору припиненим.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Турська М.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Мосійчук Я.І. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Радіосейлз» (далі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - Відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветек Медіа Інвест» (далі - Третя особа) про визнання припиненим договору поруки № 151313Р19 від 29.11.2013, оскільки у зв'язку з укладенням Додаткового договору від 11.08.2014 до Кредитного договору (збільшення на 0,01% комісії у разі невиконання/порушення зобов'язання, встановленого пп. 5.1.32 договору) збільшився обсяг відповідальності поручителя за Договором поруки, на що він згоди не давав, тому просить суд визнати договір поруки припиненим за ч. 1 ст. 559 ЦК України .

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись, що за умовами договору поруки дія поруки на забезпечення зобов'язань за Кредитним договором розповсюджується в повному обсязі - у тому числі, з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитного договору, що будуть укладені в майбутньому, що передбачено окремим пунктом договору поруки, тому обсяг відповідальності поручителя за виконання зобов'язань за Кредитним договором не збільшився порівняно з обсягом відповідальності, на яку він погодився при укладенні Договору поруки.

Третя особа не скористалася наданим їй правом направити повноважних представників у судове засідання та/або надати письмові пояснення по суті спору, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Третьої особи про час і місце проведення судового засідання, оскільки ухвала суду у справі надсилалася на адресу місцезнаходження Третьої особи згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП, тому будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення повноважних представників покладаються на Третю особу відповідно.

Явка представників Третьої особи у судове засідання обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

У забезпечення виконання обов'язків позичальника (Третьої особи) перед банком (Відповідач) по Кредитному договору №151313К15 від 28.10.2013 (далі - Кредитний договір), між Позивачем, як поручителем, та Відповідачем, як кредитором, було укладено Договір поруки № 151313Р19 від 29.11.2013 (далі - Договір поруки).

Предметом Договору поруки є зобов'язання поручителя перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання (виконання Кредитного договору).

Додатковим договором від 11.08.2014 було внесено зміни до Кредитного договору про збільшення на 0,01% комісії у разі невиконання/порушення зобов'язання, встановленого пп. 5.1.32 договору, тому Позивач вважає, що відбулось збільшення його відповідальності за Договором поруки в частин сплати комісії за управління кредитною лінією, на що він, як Поручитель, своєї згоди не давав, і тому просить суд визнати договір поруки припиненим за ч. 1 ст. 559 ЦК України (порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності).

Однак до доводів Позивача про збільшення обсягу його відповідальності, по відношенню до тої, на яку Позивач погодився при укладенні Договору поруки, суд ставиться критично з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові № 3-62г10 від 17.01.2011.

Відповідно до п. 3.1 Договору поруки, поручитель взяв на себе обов'язок солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за Кредитним договором щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту (Основне зобов'язання).

У свою чергу, позичальник, зокрема, зобов'язався за Кредитним договором своєчасно та у повному обсязі погашати банкові заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі за Кредитним договором та вчиняти інші дії, зокрема:

- сплачувати в порядку та розмірі, встановлені пп. 3.2.5 п. 3.2, п. 3.7 та ст. 4 Кредитного договору комісії за кредитом;

- сплачувати у випадках та у розмірах, передбачених Кредитним договором, штрафні санкції, в тому числі пеню за прострочення платежів (за несвоєчасне погашення кредиту, несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а також комісій за кредитом), що нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня та підлягає сплаті у національній валюті України (пп. 3.2.6 п. 3.2, п. 7.2 Кредитного договору).

Отже зобов'язанням, забезпеченим порукою поручителя за Договором поруки є зобов'язання на умовах, визначених Кредитним договором - обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами Договору поруки, так і умовами Кредитного договору, якими визначено обсяг зобов'язань позичальника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

За умовами п. 2.1.7 Договору поруки, поручитель надав згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань позичальника за Кредитним договором, у тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитного договору, що будуть укладені в майбутньому.

Положення п. 2.1.7 Договору поруки відповідає праву сторін на вільне волевиявлення (ст.ст. 627, 628 ЦК України) при визначені умов договору та виборі контрагента по договору, з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому.

Отже, за згодою сторін дія поруки поручителя розповсюджена на забезпечення зобов'язань за Кредитним договором в повному обсязі - у тому числі, з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитного договору, що будуть укладені в майбутньому, тому доводи Позивача про збільшення обсягу його відповідальності, по відношенню до тої, на яку Позивач погодився при укладенні Договору поруки, не відповідають дійсності.

З огляду на наведене, у зв'язку з розповсюдженням згідно з Договором поруки дії поруки на забезпечення зобов'язань за Кредитним договором в повному обсязі - у тому числі, з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитного договору, що будуть укладені в майбутньому, обсяг відповідальності поручителя за виконання зобов'язань за Кредитним договором не збільшився порівняно з обсягом відповідальності, на яку він погодився при укладенні Договору поруки, тому підстави для задоволення позову про припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України у суду відсутні та суд в позові відмовляє.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України, покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.07.2015

Суддя Сташків Р.Б.