РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/4849/15-г

За позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 29 283,78 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Суплік М.В. - представник, довіреність № 037-4/15 від 31.03.2015;

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 29 283,78 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №ТП 200864Га/13хм від 01.08.13 р. страхувальнику страхове відшкодування в сумі 29283,78 грн., він набув згідно ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.03.2015 порушено провадження у справі № 910/4849/15 та призначено до розгляду на 07.04.2015.

07.04.2015 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.2015 розгляд справи відкладався на 13.05.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.05.2015 за клопотанням представника позивача строк розгляду спору продовжувався на 15 днів та розгляд справи відкладено на 21.05.2015.

В судовому засіданні з 21.05.15 р. по 26.05.15 р. оголошувалась перерва.

Ухвалою суду від 26.05.15 р. розгляд справи відкладався на 09.06.15 р.

У судові засідання 13.05.15 р. та 21.05.15 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

У судові засідання 26.05.15 р. та 09.06.15 р. з'явився представник відповідача, представник позивача не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду справи даної справи 26.05.15 р. та 09.06.15 р. позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розпискою про оголошення перерви б/н від 21.05.15 р. та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 248, 256.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 13.05.15 р. через канцелярію суду представником позивача подано клопотання № ЛВ 6942 від 16.03.15 р. про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 13.05.15 р. через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи вих. № 2243 від 01.04.15 р.. Клопотання судом задоволено, документи долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.05.15 р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву вих. № 2469 від 07.05.15 р., в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем на надано доказів на підтвердження сплати страхувальником страхової премії та набрання чинності вказаним договором, отже Договір добровільного страхування наземного транспорту №ТП 200864Га/13хм від 01.08.13 р. не набрав чинності та виплата страхового відшкодування на його підставі є неправомірною. Відзив долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 21.05.2015 представником позивача подано заперечення на відзив б/н б/д, в яких позивач вважає відзив необґрунтованим та зазначив, що відповідно до умов договору страхування та вимог законодавства ДТП кваліфікована позивачем як страховий випадок та правомірно виплачено страхове відшкодування, розмір якого підтверджується матеріалами справи. При цьому, на думку позивача, ненадання доказів сплати страхової премії договором не входить до переліку підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування страховиком. Заперечення разом з доданою до них карткою субконто: замовлення: Договір ТП20086Га/13хм (01.08.13) за 01.08.13-30.06.15 АХА Страхування долучені судом до матеріалів справи.

На час проведення судового засідання 26.05.2015 р. заяв та клопотань процесуального характеру від сторін до суду не надходило.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем та відповідачем суду не надано.

Про поважні причини неявки представника позивача в судові засідання 26.05.15 р. та 09.05.15 р. суд не повідомлено.

Згідно пункту 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника позивача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, позивач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги те, що представник відповідача проти розгляду справи за відсутності представника позивача не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмеженість процесуального строку розгляду спору, встановленого ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та відповідача не заявлено.

В судовому засіданні 09.06.2015 р. представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

01 серпня 2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик за договором, позивач у справі) та гр. Дикун Ольгою Андріївною (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №ТП200864Га/13хм (далі - Договір страхування), згідно з яким страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 5 Договору страхування забезпечений транспортний засіб: автомобіль марки Toyota Rav4, 2013 року випуску. Пунктом 12.2. Договору страхування встановлено безумовну франшизу - за першим страховим випадком - 0,00 грн., за другим та кожним наступним страховим випадком - 1592,50 грн. у зв'язку із збитками в ДТП (що складає 0,5 % від страхової суми вказаної у розділі 10 договору).

Страхова сума складає 318500,00 грн., страховий платіж - 18950,75 грн. строком сплати до 01.08.13 р. включно (п.п.10, 11, 14.1, 14.2 Договору страхування).

Відповідно до п. 23.1.1. Договору страхування, вказаний договір набуває чинності з моменту надходження страхового платежу, вказаного в розділі 11 договору у повному обсязі на поточний рахунок чи до каси страховика та діє до 24-00 год. дня, зазначеного в договорі, як дата закінчення його дії. Строк дії Договору страхування визначений до 01.08.2014 (п. 16 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено частини 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 22.1. Договору страхування страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.22.2 договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов'язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати згідно з п. 31.4 та 31.5 договору в результаті настання страхового випадку.

Відповідно до п.п. 22.2.2 п. 22.2. Договору до страхових ризиків відносяться, зокрема, збитки внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - будь-які пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Згідно первинної та розгорнутої довідки ДАІ (відомість № 9394496 про дорожньо-транспортну пригоду, сформована 31.12.2014 АІПС ДТП) 31 травня 2014 в м. Києві на дорозі М-06 Київ-Чоп (на Будапешт через Львів, Мукачеве, Ужгород) 333 км 270 м відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки Toyota Rab4, державний реєстраційний номер ВК1999ВІ, власником якого є Дикун О.А., під керуванням водія гр. Новак В.М., та транспортного засобу марки VOLKSWAGEN Саddi, державний реєстраційний номер АМ5026ВЕ, власником якого є Федоренко М.С., під керуванням водія Айгюн Фарук, який, керуючи вказаним транспортним засобом, не дотримався безпечної дистанції руху та здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Rab4, державний реєстраційний номер ВК1999ВІ, в результаті якого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Як вбачається із п.22.2.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту №ТП200864Га/13хм від 01.08.2013 дана дорожньо - транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

01.06.14 р. власник транспортного засобу Toyota Rab4, державний реєстраційний номер ВК1999ВІ гр. Дикун О.А. звернувся до Приватного акціонерного товариства "АХА Страхування" із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу на рахунок СТО, копі якого наявна в матеріалах справи.

Пунктом 27.1. Договору страхування встановлено, що страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування (його правонаступника, вигодо набувача) і страхового акту, який складається страховиком.

У п. 27.10 Договору страхування встановлено, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 27.11. договору). В окремих випадках, за згодою страховика та страхувальника (вигодо набувача), розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин та деталей береться в розрахунок кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові. При настанні страхових випадків за межами України та необхідності здійснення ремонту на місці страхового випадку трудовитрати на відновлення відшкодовуються, виходячи з розцінок, що діють в Україні.

Згідно з п.п. 17.1, 27.11.1 Договору страхування розмір збитків визначається "на базі авторизованої СТО" - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається, виключно, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі авторизованої СТО. Авторизована СТО - СТО, яка уповноважена здійснювати ремонт та обслуговування транспортного засобу даної марки згідно вимогам заводу-виробника за цінами офіційного дилера на підставі відповідних документів (угод з дилером тощо).

Сторони у п. 27.15 Договору страхування погодили, що при пошкодженні транспортного засобу страхове відшкодування сплачується страхувальнику шляхом перерахування на рахунок СТО, обраної відповідно до п. 27.11 договору, згідно з належним чином оформленими документами, наданими відповідними підприємствами про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замова, рахунок, акт виконаних робіт тощо), якщо інше не погоджено між страховиком та вигодо набувачем. Вказані документи повинні містити повний перелік робіт, їх вартість, а також вартість запчастин та матеріалів, використаних під час ремонту. При цьому вибір СТО страхувальник зобов'язаний погоджувати зі страховиком (з урахуванням п. 27.11 договору).

У відповідності до рахунку - фактури № СМУ00013440 від 13.06.14 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Саміт Моторс Україна", копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу Toyota Rab4, державний реєстраційний номер ВК1999ВІ та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів складає 30876,28 грн., в т.ч. ПДВ.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" складено та підписано Страховий акт №1.002.14.03202/VESKO17626 від 16.06.2014 за Договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП200864Га/13хм від 01.08.13 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована згідно Договору страхування як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику - гр. Дикун О.А. страхового відшкодування в сумі 29283,78 грн., яка становить різницю між визначеною у рахунку - фактурі ТОВ "Саміт моторс Україна" № СМУ00013440 від 13.06.14 р. вартістю робіт та матеріалів в сумі 30876,28 грн. та франшизою визначеною позивачем відповідно до п. 12.2 Договору страхування в розмірі 1592,50 грн. на підставі розрахунку страхового відшкодування, здійсненого позивачем.

У відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №ТП200864Га/13хм від 01.08.13 р. сума страхового відшкодування в розмірі 29283,78 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" на розрахунковий рахунок власника Toyota Rab4, державний реєстраційний номер ВК1999ВІ. - Дикун О.А., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 114688 від 18.06.14 р. на відповідну суму.

Заперечень щодо розміру та факту виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП200864Га/13хм від 01.08.13 р., а також перебування отриманих автомобілем Toyota Rab4, державний реєстраційний номер ВК1999ВІ пошкоджень у причинно - наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 31 травня 2014 року, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується виплата ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" страхового відшкодування в сумі 29283,78 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - гр. Дикун О.А, шляхом перерахування вартості відновлювального ремонту належного страхувальнику застрахованого автомобіля Toyota Rab4, державний реєстраційний номер ВК1999ВІ на розрахунковий рахунок СТО - ТОВ «Саміт Моторз Україна», яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 23.06.2014 у справі № 570/3086/14-п (провадження № 3/570/882/2014) встановлено, що гр. Фарук Айгюн порушено п.12.1 Правил дорожнього руху України, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124. КУпАП, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст.6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, що станом на дату вчинення ДТП 31.05.2014 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки VOLKSWAGEN Caddy, державний реєстраційний номер АМ5026ВЕ за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - громадянином Федоренко М.С. в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №9365922 (далі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 00,00 грн. Вказаний Поліс був чинним станом на 31.05.2014 р., тобто на момент скоєння ДТП.

Враховуючи вищевикладене, позивач в позовній заяві зазначає про виникнення у ПАТ "СК "АХА Страхування" як у страховика, який правомірно виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП200864Га/13хм від 01.08.2013 в межах виплаченої суми права зворотної вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному полісом АС №9365922 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З метою досудового врегулювання позивачем було направлено відповідачу претензії №ЛВ-5485 від 08.12.2014 та № ЛВ 6295 від 04.02.15 р. про сплату страхового відшкодування в порядку регресу, отримання яких ТДВ «Домінанта» 05.01.15 р. ат 10.02.15 р. підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень № 215, 8677.

Проте, вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником відповідача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування ПАТ "СК "АХА Страхування" в порядку регресу суми в розмірі 29283,78 грн. не виконав, в результаті чого, за твердженням позивача, утворилась заборгованість у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

З урахуванням наявності полісу № АС/9365922 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Товариство з додатковою відповідальністю "Домінанта", до якого заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Аналогічні норми містить і ст. 983 Цивільного кодексу України.

При цьому, за приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотні умови страхових договорів визначені у ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст. 982 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів яких одними з істотних умов є строк дії договору, розмір страхового платежу і строки його оплати, порядок зміни і припинення дії договору, інші умови за згодою сторін тощо.

Згідно ст. 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Статтею 21 Закону України «Про страхування» передбачений обов'язок страхувальника своєчасно вносити страхові платежі.

Як встановлено судом згідно матеріалів справи, пунктом 11 Договору страхування визначено розмір страхового платежу в сумі 18950,75 грн..

Порядок сплати страхового платежу передбачений пунктом 14 Договору страхування, зокрема, строк сплати єдиного передбаченого умовами Договору страхування страхового платежу в сумі 18950,75 грн. визначений до 01 серпня 2013 р. включно (п.14.3).

За умовами п.23.1.1. Договору страхування у випадку сплати страхового платежу одноразово згідно з розділом 11 Договору, про що зазначено в розділі 14 Договору, договір набуває чинності з моменту надходження страхового платежу, вказаного в розділі 11 договору, у повному обсязі на поточний рахунок чи до каси страховика та діє до 24-00 год. дня, зазначеного в договорі як дата закінчення його дії.

Отже, враховуючи приписи ст. 983 Цивільного кодексу України, згідно яких моментом набрання чинності договором страхування є внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором, Договір добровільного страхування наземного транспорту №ТП 200864Га/13хм від 01.08.13 р. є чинним саме з 27.03.12 р., незалежно від дати внесення страхувальником першого і єдиного страхового платежу, факт здійснення якого в свою чергу заперечується відповідачем.

При цьому відповідачем на вимоги ухвал суду від 13.05.15 р. та 26.05.15 р. належні та допустимі докази на підтвердження здійснення страхувальником сплати страхового платежу за Договором страхування та отримання його позивачем, а отже і підстав набрання чинності Договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП 200864Га/13хм від 01.08.13 р. суду на час проведення судового засідання 09.06.15 р. на надані.

Надана позивачем в якості доказів сплати страхувальником страхового платежу картка субконто: замовлення: Договір ТП20086Га/13хм (01.08.13) за 01.08.13-30.06.15 АХА Страхування, згідно якої позивачем 01.08.13 р. здійснено перезалік - бартер коштів між замовленнями Дикун О.А. в сумі 18950,75 грн., і яка є звітом, що містить всі операції з конкретним об'єктом аналітичного обліку у хронологічній послідовності з відображенням реквізитів проведень, залишків по субконто після кожної операції, на початок і кінець періоду, судом до уваги не приймається, оскільки відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до статті 1 вказаного Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, посилання позивача на надану ним картку субконто, яка використовується для аналітичного обліку на підприємстві, не можуть бути прийняті судом до уваги у зв'язку з їх правовою природою як зведеного облікового документа, що не належить до первинних документів бухгалтерської звітності та не може бути єдиним доказом на підтвердження наявності чи відсутності будь-яких фактів щодо виконання зобов'язань за Договором страхування, в тому числі, сплати страхового платежу страхувальником.

Крім того суд зазначає, що підставою виникнення спірних правовідносин щодо виплати страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги є первинні правовідносини, що стосуються виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного страхування. Відтак, правомірність здійснення страховою компанією виплати страхового відшкодування потерпілій особі, правильність визначення розміру страхового відшкодування є обставинами, що впливають на правильність вирішення спору про стягнення таких сум в порядку зворотної вимоги.

Подібні вимоги до винесення рішень з аналогічних спорів викладені в постанові Вищого господарського суду України від 09 липня 2013 року у справі № 5011-19/13602-2012.

Таким чином, за висновками суду, наявність в Договорі страхування застереження щодо строку набрання ним чинності у відповідності до моменту надходження страхового платежу на рахунок позивача (страховика за договором) за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів сплати такого платежу та набрання чинності Договором страхування свідчить відсутність правових підстав для виникнення у позивача обов'язку здійснення страхових виплат за договором, та, відповідно, права стягнення страхового відшкодування в порядку регресу з відповідача.

Суд додатково звертає увагу сторін на положення пункту 2.3 Постанови № 18 та зазначає, що неподання стороною, зокрема, позивачем, на вимогу суду у вирішенні спору належних та допустимих доказів в обґрунтування її вимог, за умови відсутності клопотань про витребування доказів судом згідно ст. 38 ГПК, є підставою для розгляду справи господарським судом виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

У відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 17 липня 2015 р.

Суддя А.М. Селівон