ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

20.07.2015р. Справа № 917/1398/15

Суддя Іванко Л.А., розглянувши документи

за заявою Миргородської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, м.Миргород, ідент. код 39740766

до Малого приватного підприємства "Ніка", м.Миргород, вул.Свідницького, 3, кв.105, ідент. код 30068822

про порушення справи про банкрутство

встановив:

- дану заяву (вих.№ 521/10/16-20-10-19 від 03.07.2015року) подано без додержання вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме:

Згідно ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"(надалі - Закон) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 3 статті 10 Закону встановлено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

У зв»язку з виникненням у судовій практиці питань щодо застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI) Вищий господарський суд України Інформаційним листом від 03.06.2015 № 01-06/904/15 вніс зміни і доповнення до п. 8 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212- VI) такого змісту:

«Що ж до безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів, то враховуючи, що стягнення з рахунків боржника - юридичної особи коштів у рахунок погашення податкового боргу здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України «Про виконавче провадження», доказами їх підтвердження є рішення суду про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили, інкасові доручення для примусового стягнення коштів у дохід бюджету в рахунок погашення податкового боргу та докази вжиття відповідних заходів щодо отримання заборгованості за процедурою, передбаченою Податковим кодексом України».

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 цього Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Із змісту наведеної законодавчої норми випливає, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Отже, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються. Процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами, а саме Податковим кодексом України, а не законодавством про виконавче провадження.

Нормами ст.11 п.7 Закону встановлено, що до заяви кредитора - органу державної податкової служби чи інших органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов"язкових платежів), страхових внесків на загальнообов"язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку.

З поданої Миргородською ОДПІ заяви про порушення справи про банкрутство малого приватного підприємства "Ніка" вбачається, що кредитором не надано доказів, що підтверджують вжиття заходів по погашенню податкового боргу, передбачених Податковим кодексом України.

Крім цього, заяву Миргородської ОДПІ про визнання банкрутом МПП "Ніка" подано без додержання вимог статті 11 п.7 Закону, а саме:

- до заяви не додано доказів надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Незавірена належним чином ксерокопія квитанції "Укрпошта" не може слугувати таким доказом з огляду на вимоги ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

У відповідності до п.1 ст.15 Закону, господарський суд повертає заяву про порушення справи про банкрутство та додані до неї документи без розгляду, зокрема, якщо заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі.

З врахуванням вищезазначених обставин, заява Миргородської ОДПІ про порушення справи про банкрутство МПП "Ніка" підлягає поверненню без розгляду.

При цьому, зазначаємо, що повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку (ст.15 п.2 Закону).

З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст.11 п.7, 15 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, -

УХВАЛИВ:

Повернути заяву Миргородської об"єднаної державної податкової інспекції про порушення справи про банкрутство малого приватного підприємства "Ніка" без розгляду.

Додаток: заява (вих.№ 521/10/16-20-10-19 від 03.07.2015 року) та додані до неї матеріали

Суддя Л.А. Іванко