ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 року Справа № 912/670/15-г

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Прокопенко А.Є., Дмитренко Г.К. (зміна складу колегії суддів відбулася на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 09.06.2015р.).

при секретарі судового засідання: Герун Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Прокоф`єва Л.С., представник, довіреність №429 від 02.06.2015;

від відповідача: Самофалова К.С., представник, довіреність №б/н від 25.03.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ на рішення господарського суду Кіровоградської області від 05.05.2015р. у справі № 912/670/15-г

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-

зернова корпорація України", м. Київ

до Приватного підприємства "Агростар",

с. Голикове, Олександрівський район, Кіровоградська область

про стягнення 13 743 430,14 грн

ВСТАНОВИВ:

За клопотанням Відповідача справа слухається в режимі відеоконференції (ухвала суду від 09.06.2015р.).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 05.05.2015р. у справі №912/670/15-г (суддя Тимошевська В.В.) позов задоволений частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Агростар" на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 8 800 000,00 грн основного боргу, 1 417 643,84 грн - 24% річних, 440 000,00 грн пені та 1 320 000,00 грн штрафу, а також 73 080,00 грн судового збору. Відстрочено виконання рішення суду до 01 листопада 2015 року. В решті позову відмовлено у зв`язку із невірним визначенням Позивачем періоду, за який нараховані 24% річних, та наявністю підстав для застосування положень ч.1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ звернулось з апеляційною скаргою, в якій рішення суду від 05.05.2015р. просить скасувати як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про повне задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом безпідставно застосовані положення ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, а саме: суд не прийняв до уваги, що з боку Відповідача зобов`язання по поставці товару взагалі не виконано, не вивчив майновий стан та інші інтереси сторін. Крім того зазначив, що кошти, сплачені Відповідачу як передоплата, є кредитними коштами, наданими Позивачу в рамках китайсько-українських домовленостей, тому несвоєчасне повернення Відповідачем заборгованих коштів може обумовити несвоєчасне виконання Позивачем своїх кредитних зобов`язань, а отже відстрочення виконання рішення суду матиме негативні наслідки. Звернув увагу на те, що виняткові випадки для застосування ст. 121 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив. Вважає, що з огляду на обставини справи, а саме: матеріальний стан Відповідача та вид його господарської діяльності, низький рівень врожайності у 2014 році, збитковість підприємства, яка підтверджується довідками банку про стан та рух коштів ПП "Агростар", розмір відповідальності за договором (пеня вдвічі, а штраф у чотири рази більші, ніж передбачені ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України) судом правомірно застосовані положення ч. 1 ст.233 Господарського кодексу України. Зазначив, що Позивачем в обґрунтування апеляційної скарги жодних доказів надано не було, в тому числі і таких, які б підтверджували спричинення збитків Позивачу саме внаслідок порушення зобов`язання Відповідачем. Крім того, Позивачем не спростовані обставини ведення господарської діяльності Відповідачем, дебіторська заборгованість інших контрагентів перед Відповідачем становить 17 868 797,29 грн; стаття 121 Господарського процесуального кодексу України не вимагає згоди сторін на вжиття заходів, передбачених нею. Зазначив, що вимога про стягнення з Відповідача 1 423 430,14 грн (24% річних) є невмотивованою. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області зміні, виходячи з наступного.

При перегляді справи в апеляційній інстанції встановлено, що 18.04.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" як покупцем (надалі - Позивач) та Приватним підприємством "Агростар" як постачальником (надалі - Відповідач) був укладений договір поставки зерна майбутнього врожаю №21-К (надалі - Договір) строком дії з дати набрання чинності згідно з п. 8.2. Договору до моменту повного та належного виконання зобов`язань за ним.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Відповідач у визначений сторонами строк (термін) зобов`язався поставити Позивачу зерно кукурудзи 3 класу кількістю 8 800,000 тон (надалі - товар), а Позивач зобов'язався прийняти товар та оплатити його. Умови поставки: ЕХW - ДПЗКУ, ПАТ (філія Кіровоградський КХП №1) 25005, вул. Варшавська, буд. 90, м. Кіровоград (згідно ІНКОТЕРМС 2010), якщо інший сертифікований зерновий склад (зерносховище) не вказаний(е) у листі Позивача, що направлений Відповідачу на адресу для листування, який є невід'ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору).

Згідно пункту 1.2.1. Договору поставка відповідної партії товару вважається здійсненою в момент підписання між Позивачем та Відповідачем акту приймання-передачі відповідної партії товару. Відповідно до додаткової угоди №1 від 31.10.2014р. сторонами внесені зміни до Договору та продовжений строк поставки товару до 30 листопада 2014 року включно (а.с. 21-22).

Умовами пунктів 4.1-4.2 Договору сторони погодили наступний порядок розрахунків:

Позивач протягом 15 календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором, зобов'язується перерахувати кошти (попередня оплата товару), передбачені пунктом 3.1.1 Договору, на поточний рахунок Відповідача (на підставі рахунку-фактури останнього) за вирахуванням грошової суми, передбаченої у пункті 4.1.1 цього Договору. Відповідач доручає Позивачу сплатити грошову суму, яку Позивач утримує із коштів, які належні до виплати Відповідачу у відповідності до пункту 4.1 цього договору, у розмірі, зазначеному в договорі комплексного (мультиризикового) страхування майбутнього врожаю сільськогосподарських культур, що є невід'ємною частиною цього договору, як страховий платіж. Грошові кошти, визначені пунктом 4.1.1 Договору, вважаються сплаченими Позивачем на користь Відповідача з моменту сплати Позивачем за Відповідача страхового платежу за договором комплексного страхування (у порядку, що передбачений договором комплексного страхування). Остаточний розрахунок (за мінусом суми попередньої оплати за товар, що визначена пунктом 11.1 Договору) за поставлений Позивачу Товар здійснюється Позивачем (на підставі рахунку-фактури постачальника) протягом 10 робочих днів з моменту отримання Позивачем усіх документів, передбачених у пунктах 2.3, 2.4 цього Договору, із розрахунку ціни за одиницю виміру товару, що визначена на підставі пункту 3.2 Договору.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору сума попередньої оплати за товар становить 8 800 000,00 грн. (а.с.14).

25.04.2014р. на виконання умов Договору між Позивачем як заставодержателем та Відповідачем як заставодавцем був укладений Договір застави майбутнього врожаю зерна кукурудзи 3-го класу, 2014 року урожаю, вирощений на полях загальною площею 3000 га (а.с. 23-26).

Крім того, 25.04.2014р. Відповідачем був укладений договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур №3298658 з Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (а.с.27-47) та виставлені Позивачу рахунки - фактури для попередньої оплати, а також на оплату страхового платежу за договором страхування №3298658 (а.с. 48, 49).

На виконання умов Договору, згідно виставлених рахунків, Позивач сплатив суму попередньої оплати 8 800 000,00 грн, з яких згідно платіжного доручення №136 від 30.05.2014р. на суму 8 490 521,42 грн на рахунок Відповідача та платіжного доручення №137 від 30.05.2014р. на суму 309 478,58 грн на рахунок Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (а.с. 50, 51).

Відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, поставку кукурудзи не здійснив, що останнім не заперечується.

Позивач звернувся до Відповідача із вимогою про повернення суми попередньої оплати в розмірі 8 800 000,00 грн (лист від 22.01.2015р. №130-2-12/302), а також сплати нарахованих процентів річних та штрафних санкцій, який був надісланий Відповідачу поштою цінним листом (а.с. 52 -54).

Проте, відповіді на вимогу Відповідач не надав, суму попередньої оплати не повернув, товар також поставлений не був, що стало підставою для звернення із даним позовом.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Статтею 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором визначений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу; якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати; на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати; договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Пунктом 5.4. Договору сторони погодили, що у разі, зокрема, невиконання Відповідачем своїх зобов'язань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобов'язань у встановлений термін (строк) або виконає їх неналежним чином (у т.ч. з підстав, у настанні яких відсутня вина Відповідача), Позивач має право зупинити виконання своїх зобов'язань, відмовитися від їх виконання частково або в повному обсязі, при цьому Відповідач зобов'язаний повернути Позивачу (на підставі письмової вимоги) всі кошти перераховані на користь Відповідача на виконання умов цього Договору, у т.ч. суму грошових коштів, що визначена згідно п. 4.1.1 Договору (попередня оплата) та проценти у розмірі 24% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому. Сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені попереднім реченням, є лист-вимога Позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про правомірність задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача суми сплаченої Позивачем попередньої оплати - 8 800 000,00 грн та 24% річних за період з 31.05.2014р. по 30.01.2015р. в сумі 1 417 643,84 грн. При цьому апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про нарахування 24% річних саме з 31.05.2014р., бо строк згідно ст. 253 Цивільного кодексу України починає свій перебіг з наступного дня після відповідної календарної дати. Тому, враховуючи, що попередня оплата була перерахована 30.05.2015р., 24% річних слід нараховувати з 31.05.2015р. Судом першої інстанції також вірно зазначено, що зазначені відсотки річних нараховані згідно ч.3 ст. 693 Цивільного кодексу України та п. 5.4. Договору, оскільки стягнення з Відповідача попередньої оплати не є грошовим зобов`язанням в розумінні ст.625 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У пункті 6.3 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання/неналежного виконання Відповідачем зобов'язань щодо поставки товару, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу пеню у розмірі 0,2% від суми, що визначена п. 3.1.1 цього Договору, за кожен день прострочення зобов'язання, а за прострочення зобов'язання щодо поставки товару понад 15 днів, Відповідач, окрім пені, сплачує також штраф у розмірі 30% від суми, що визначена у п. 3.1.1 цього Договору.

На підставі наведеного пункту та у зв'язку із порушенням Відповідачем зобов'язань з поставки Товару Позивачем правомірно нараховано Відповідачу пеню за період прострочення з 02.12.2014р. (з дати прострочення поставки) по 20.01.2015р. (дати відмови від поставки) - за 50 днів прострочення поставки в сумі 880 000,00 грн та 2 640 000,00 грн штрафу, що становить 30% від суми попередньої оплати.

21.04.2015р. Відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про зменшення розміру штрафу, пені на 90% (а.с.95), обґрунтоване збитковістю підприємства Відповідача та специфікою його господарської діяльності. Клопотання задоволено судом першої інстанції частково, пеня та штраф зменшені на 50% та стягнуто штраф - 1320 000,00 грн, пеня - 440 000,00 грн, з чим не погодився апелянт (позивач).

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити штрафні санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України та ст.218 Господарського кодексу України вина є підставою відповідальності за порушення зобов'язання. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності).

Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Вказана норма встановлює підстави звільнення особи, яка порушила зобов'язання, від відповідальності, а саме: випадок та непереборна сила. При цьому доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов'язання, саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. З наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання за ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставини непереборної сили; 2) її надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цією обставиною і понесеними збитками.

Згідно ст.ст. 14 та 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення факту та форму засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в Україні покладено на торгово-промислову палату України.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не надано доказів про наявність обставин непереборної сили в спірних правовідносинах, тобто наявність форс-мажору не доведена.

Окрім того, майбутній врожай був застрахований Відповідачем за договором комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур №3298658 від 25.04.2014р. (а.с. 27-36). Проте, належних доказів звернення до страхової компанії із повідомленням про настання страхового випадку Відповідачем не надано. Надану Відповідачем до апеляційного суду копію заяви від 04.11.2014р. (а.с. 203), суд вважає неналежним доказом настання страхових випадків, оскільки не підтверджено надсилання/отримання її страховою компанією (відмітка про вхідний номер не містить посилань, що її отримав саме страховик), відповідь відсутня. За відміткою в цій заяві звернення відбулося в листопаді 2014р. (на час збирання врожаю) з посилання на пошкодження посівів, тобто не на час настання страхового випадку, про який йдеться в заяві.

Відповідач також не довів, що ним не був зібраний врожай кукурудзи, який був застрахований на конкретно-визначеному полі та з яких причин він навіть частково не виконав умови Договору щодо поставки зерна кукурудзи (надані Відповідачем товарно-транспортні накладні є односторонніми, підтверджують перевезення лише 601,2 т (підлягало постачанню 8 800,000 тон - п.1.1 договору), доказів, що Позивач не прийняв товар та те, що він був некондиційний внаслідок форс-мажорних обставин, не надано).

Довідки банків про відсутність грошових коштів на рахунках на час розгляду справи, заборгованість перед іншими підприємствами (а.с. 102-116, 134-136) не можуть бути підтвердженням відсутності вини відповідача в непоставці обумовленого договором товару. Як вбачається із довідок Управління агропромислового розвитку Олександрівської райдержадміністрації від 20.04.2015р. (а.с.99) та від 28.04.2015р. (а.с.137) відповідач зібрав врожай кукурудзи в 2014р. по 11 ц/га при середніх показниках по району - 39,1 ц/га, але не здійснив навіть часткової поставки, докази вчасного попередження позивача про неможливість виконання умов договору відсутні, що, як зазначає позивач, вплинуло на виконання ним угод з Китайською народною республікою.

Окрім того, в п. 8.7. договору сторони погодили, що штрафні санкції, що передбачені цим договором, є прийнятними для обох сторін. Виходячи із цих положень договору, ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України суд відхиляє посилання відповідача на надмірність цих санкцій.

Враховуючи встановлені обставини, роз'яснення, викладені у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., ступінь виконання зобов'язання (не виконано взагалі, кошти не повернені навіть частково), поважність причин невиконання зобов'язання відповідачем не доведена, прострочення виконання є значним, колегія суддів доходить висновку, що підстави для звільнення Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за Договором та зменшення неустойки (штрафу, пені) відсутні (аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд у постанові від 04.02.2015р. №908/4004/13). Тому, з Відповідача підлягають стягненню пеня та штраф у розмірах, визначених договором, а саме: штраф - 2 640 000,00 грн, пеню - 880 000,00 грн.

При розгляді справи у суді першої інстанції 21.04.2015р. Відповідачем було заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення суду до 01.11.2015р., обґрунтоване збитковістю підприємства, сезонністю роботи, відсутністю на даний час грошових коштів (а.с. 119-122).

Частина 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зокрема, за заявою сторони у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Як вбачається з наданих відповідачем доказів, на даний час підприємство має дефіцит грошових коштів; основний вид діяльності відповідача є вирощування сільськогосподарських культур, що є сезонним видом робіт; отримання грошових коштів певною мірою пов'язано з часом збору та реалізації врожаю: доказами підтверджено, що ПП «Агростар» провело посівні роботи та очікує отримання прибутку від реалізації врожаю, що за його твердженням, надасть можливість провести повне виконання рішення суду.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду до 01.11.2015р.

Зважаючи на викладене, судом першої інстанції були невірно застосовані положення ст. 233 Господарського кодексу України, а зменшення пені та штрафу здійснено без урахування наявності/відсутності вини Відповідача у порушенні зобов`язання. Тому, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду в частині стягнення пені та штрафу - змінити: стягнути з Відповідача пеню - 880 000,00 грн та штраф - 2 640 000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по апеляційній скарзі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ задовольнити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 05.05.2015р. у справі №912/670/15-г змінити в частині стягнених сум пені та штрафу, виклавши абзац 2 резолютивної частині рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Приватного підприємства "Агростар" - 27333, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Голикове, вул. Маршала Конєва, 2, (ідентифікаційний код 32840929) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, (ідентифікаційний код 37243279) - 8 800 000,00 грн (вісім мільйонів вісімсот тисяч грн) боргу, 1 417 643,84 грн (один мільйон чотириста сімнадцять тисяч шістсот сорок три грн 84 коп) - 24% річних, 880 000,00 грн (вісімсот вісімдесят тисяч грн) пені, 2 640 000,00 грн (два мільйона шістсот сорок тисяч грн) штрафу, 73 080,00 грн (сімдесят три тисячі вісімдесят грн) витрат по сплаті судового збору, відстрочивши виконання рішення суду до 01 листопада 2015 року».

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного підприємства "Агростар" - 27333, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Голикове, вул. Маршала Конєва, 2, (ідентифікаційний код 32840929) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, (ідентифікаційний код 37243279) судовий збір за розгляд апеляційної скарги - 36 540,00 грн (тридцять шість тисяч п`ятсот сорок грн).

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Кіровоградської області.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 17.07.2015р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя А.Є. Прокопенко