ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року Справа № 904/3662/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідач)

суддів: Джихур О.В., Березкіна О.В. ( зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження голови суду Євстигнеєва від 23 липня 2015 року)

Секретар судового засідання Петровська А.В.

Представники сторін:

від відповідача: Міхієнков К.В., представник, довіреність №б/н від 25.03.15;

представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС", м. Донецьк

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015року у справі № 904/3662/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-ресурс", м. Донецьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діола", с. Новопілля, Дніпропетровська область

про визнання недійсним договору поставки №730/13-А від 11.12.2013

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови (статті 85, 99, 105 Господарського процесуального кодексу України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року по справі № 904/3662/15 (суддя Соловйова А.Є.) відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Метінвест-ресурс", м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діола", с. Новопілля, Дніпропетровська область про визнання недійсним Договору поставки № 730/13-А від 11 грудня 2013 року.

Рішення вмотивоване тим, що сторонами при укладанні спірного договору сторони у передбачених законом порядку та формі досягнуто всіх істотних умов , передбачених для даного виду договору.

Також в рішенні зазначено, що спірний договір підписано повноважними посадовими особами сторін по справі, підпис яких, в свою чергу скріплений печатками товариств. Крім того, в подальшому договір було схвалено сторонами про , що свідчить Акт приймання передачі брухту та його оплати.

При винесенні рішення суд керувався приписами статей 92,241, 525,526,655 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 180 Господарського кодексу, статей 4,32,33, 36, 43-45, 49 , 82-85 Господарського процесуального Кодексу України.

Не погодившись із рішенням до суду з апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій просить рішення скасувати, а вимоги задовольнити, посилаючись на те, що суд не взяв до уваги, неузгодження сторонами зазначеної ціни договору, а саме: ціна договору є орієнтовною та складає 83000000,0 грн. ( без ПДВ) в той час коли в специфікаціях, прийнятих до договору , сторони погодили вид металобрухту, кількість та ціну тільки у сумі 1453906,4 грн.

Також , скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що спірний договір підписано з боку сторін не уповноваженими особами.

У запереченні на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Діола" просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС", м. Донецьк залишити без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015року у справі № 904/3662/15 залишити без змін.

20 липня 2015 року представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи , у зв»язку з тим, що знаходиться у зоні проведення АТО існують суттєві складнощі, пов»язані з рухом транспорту з території проведення АТО до м.Дніпропетровська,що унеможливлює забезпечення явки уповноваженого представника позивача у судове засідання з метою забезпечення реалізації своїх процесуальних прав.

З приводу поданого клопотання колегія суддів відзначає наступне.

Згідно зі статтею 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Таким чином, юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді, а зазначені в клопотанні обставини не є підставою для його задоволення, оскільки в ньому не визначено коли будуть усунені складнощі з рухом транспорту, тому суд відмовляє у задоволенні поданого клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач по справі не скористався правом участі в судовому засіданні (стаття 22 Господарського процесуального кодексу України), про час та місце судового засідання сповіщений належним чином, що підтверджується ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 червня 2015 року зі штампом канцелярії суду про розсилку, вчиненим згідно з Інструкцією з діловодства в господарських судах України, затверджену Наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013року № 28.

Згідно частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції.

У відповідність абзацу 3 пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу .

Абзацом 1 пункту 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи факт належного сповіщення сторін про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в цьому судовому засіданні за відсутності представника позивач, за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області не підлягає скасуванню з наступних підстав.

11 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС" (далі покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІОЛА" (далі постачальник) був підписаний Договір поставки №730/13-А (далі-Договір), відповідно до пункту 1.1 якого, постачальник зобов'язується поставити покупцю метали чорні вторинні (згідно ДСТУ 4121-2002 "Метали чорні вторинні. Загальні технічні умови" та умовами Договору), в подальшому іменовані металобрухт, та організувати його доставку на адресу вантажоотримувача, а покупець зобов'язується прийняти металобрухт та сплатити його вартість.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, ціна, номенклатура та кількість металобрухту, що поставляється, визначаються сторонами в специфікаціях до Договору. Специфікації, оформлені належним чином, та підписані уповноваженими представниками сторін, складають невід'ємну частину Договору.

Згідно з пунктом 2.2 Договору, його загальна сума є величиною змінною, складається з суми всіх специфікацій, оформлених до Договору та орієнтовано складає 83 000 000,00 грн. без ПДВ.

Абзацом 1 пункту 3.4 Договору передбачено, що якщо інше не передбачено сторонами у відповідних специфікаціях до Договору, то при поставці металобрухту на адресу вантажоотримувача залізничним транспортом, транспортні витрати в ціну металобрухту не входять. Оплату транспортних витрат в розмірі тарифу, встановленого "Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом та межах України та пов'язані з ним послуги" з урахуванням коефіцієнтів, встановлених державними органами (підприємствами) на час відправлення вантажу, перевізнику здійснює експедитор, вказаний у відповідній специфікації, а їх відшкодування експедитору здійснює вантажоотримувач.

Договір вступає в силу з 01.01.2014 та діє по 31.12.2014, включно (п. 10.1 Договору з урахуванням Додаткової угоди №1 від 11.12.2013).

Додатковою угодою №2 від 17.04.2014 до Договору сторони погодили види металобрухту з відхиленнями по якісним характеристиками, узгоджені до поставки постачальником та покупцем на підставі ДСТУ 4121-2002.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

По своїй правовій природі спірний договір є договором поставки, який регулюється статтями 712 Цивільного кодексу України, статтями 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно до частин 2,3,4,5 статті 180 Господарського кодексу України сторони узгодили відповідно по пункту 2.1 у специфікаціях ціну, номенклатуру і кількість поставляємого товару, якість, порядок і строки розрахунків за поставлений товар ( пункти 6.1 -6.6 Договору), строк дії Договору ( пункт 10.11), тобто всі істотні умови передбачені чинним законодавством для договорів поставки.

Щодо доводів скаржника про не визначення в договорі загальної суми договору, слід зазначити, що узгодження сторонами орієнтовної ціни договору не суперечить укладанню сторонами специфікацій де вказані кількість, номенклатура, ціна, якість поставляємого товару.

Щодо доводів позивача стосовно підпису спірного договору не уповноваженими посадовими особами сторін, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІОЛА", затвердженого протоколом №19 від 05.09.2012 загальних зборів учасників, зареєстрованого в державному реєстрі 18.09.2012 за №5000128, а саме його пункту 1.2, єдиним учасником (засновником) товариства є Тимошина Лариса Вікторівна з внеском до Статутного капіталу товариства 16 500,00 грн., що становить 100% Статутного капіталу (п. 6.1 Статуту).

Пунктом 7.1 Статуту передбачено, що вищим органом товариства є загальні збори, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

З урахуванням того, що Тимошина Л.В. є єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІОЛА", то вона і є таким вищим органом.

Відповідно до пункту 7.5 Статуту, управління поточною діяльністю товариства здійснюється виконавчим органом - директором, яким може бути один із учасників, або інша особа, прийнята на дану посаду у відповідності до вимог трудового законодавства.

Згідно наказу №7 від 01.07.2009, обов'язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІОЛА" покладені на Тимошину Ларису Вікторівну.

Крім того, пунктом 7.7 Статуту передбачено, що директор вправі без доручення виконувати дії від імені товариства. Він уповноважений керувати поточними справами товариства, виконувати рішення загальних зборів, представляти товариство у його відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, вести переговори, укладати від імені товариства угоди, з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 7.2 Статуту, відкривати рахунки в банківських установах та виконувати інші дії в зв'язку з керівництвом поточною діяльністю товариства.

Пунктом 7.2 Статуту не передбачено включення до компетенції загальних зборів погодження на укладення директором товариства будь-яких угод.

Отже посилання позивача на відсутність у директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІОЛА" повноважень на підписання спірного Договору спростовуються положеннями статут товариства, а тому не є підставою для визнання спірного правочину недійсним.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі (ч. 4 ст. 92 Цивільного кодексу України).

Пунктом 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" передбачено, що при вирішенні спорів щодо визнання недійсними правочинів, укладених виконавчим органом господарського товариства, рішення загальних зборів про обрання якого на посаду визнано у судовому порядку недійсним, судам необхідно керуватися частиною третьою статті 92, статтею 241 ЦК. Зокрема, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема відповідно до Першої директиви 68/151/ЄЕС Ради Європейських співтовариств від 9 березня 1968 р.

Так, статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно пункту 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається з акту приймання-передачі металобрухту від 28.02.2014, підписаного представниками сторін та скріплених їх печатками, відповідач передав, а позивач прийняв металобрухт згідно спірного Договору без будь-яких зауважень.

За отриманий металобрухт позивачем було здійснено оплату в сумі 100 000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою по рахунку відповідача.

Тобто, після укладання спірний договір був схвалений обома сторонами.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-ресурс", м. Донецьк про визнання недійсним договору поставки №730/13-А від 11 грудня 2013 року.

За вказаних підстав, і оскільки суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року по справі № 904/3662/15, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги ніяким чином не спростовують вищенаведену правову оцінку матеріалів, обставин справи, отже, не є правовими підставами зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року по справі № 904/3662/15.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС", м. Донецьк - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015року у справі № 904/3662/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24 липня 2015 року.

Головуючий суддя О.М.Лисенко

Суддя О.В.Джихур

Суддя О.В.Березкіна