донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.07.2015 справа №908/33/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М. Ломовцева Н.В., Радіонова О.О.,

за участю представників сторін:
від позивача:Не з'явився
від відповідача:Не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" м. Бердянськ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від18.03.2015р..
по справі№ 908/33/15-г (суддя: Гандюкова Л.П.)
за позовомДержавного підприємства "Бердянський морський торговельний порт", м. Бердянськ,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт", м. Бердянськ,
простягнення 215' 515,56 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт" (далі - «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" (далі - «Відповідач») 204' 698,42 грн., із яких: 76'101,02 грн. - 3% річних, 33' 642,12 грн. інфляційних нарахувань, 94' 955,28 грн. - пені.

Під час розгляду справи Позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з Відповідача 215'515,56 грн., із яких: сума 74' 200,70 грн. - 3% річних, сума 46'359,58 грн. інфляційних нарахувань, сума 94' 955,28 грн. - пені.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.03.2015р., позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму 20' 441,38 грн. - інфляційних нарахувань; 76' 902,59 грн. - пені, 74' 200,70грн. - 3% річних та 3' 430,89 грн. - судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясуванні та досліджені докази і обстави справи, які мають значення для справи, а наслідком є невірно зроблені висновки. Зокрема, на думку Відповідача суд не врахував того, що основний борг Відповідачем погашений; зобов'язання щодо оплати створюється кінцевим рахунком, а ні актом виконаних робіт.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 15.06.15р. до 08.07.15р.

Сторони були належним чином повідомленні про дату, час та місце слухання справи, проте у судове засідання не з'явились, поважність причин не явки суду не повідомили.

Враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників підрозділів 1 та 2.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права; а апеляційну скаргу - такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та - підтверджується матеріалами справи 25.01.2012 р. між Державним підприємством «Бердянський морський торговельний порт» (порт за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромекспорт» (експедитор за договором, відповідач) укладений договір № 66«К», предметом якого, відповідно до п. 1.1, є організація та виробництво операцій по перевалці та транспортно-експедиторському обслуговуванню портом експортного чавуну, далі по тексту договору - вантаж, який надходить для фірм, з якими експедитор має договори.

У розділі 4 договору сторони обумовили ставки та порядок розрахунків. Зокрема, відповідно до п. 4.1 акордна ставка за перевалку однієї тони експортного чавуну в чушках встановлюється в розмірі 7,3 доларів США. У пункті 4.2 встановлено плату за збереження та відповідальність експедитора за своєчасний вивіз вантажу з порту, у п.4.3 - порядок визначення льодового збору, у п.п.4.4,4.5,4.7,4.8 - вартість розстановки, прибирання, зберігання, зачистки вагонів; у п.4.6 - вартість зачистки складських приміщень, у п.п.4.9, 4.13 - вартість зважування, у п.4.12 - вартість заїзду автотранспорту в порт.

Відповідно до п. 4.17 після отримання інформації про прибуття судна під навантаження вантажу, порт передає попередній рахунок, а експедитор проводить передплату всіх платежів за перевалку вантажу.

Згідно з п. 4.18 договору по факту виконаних робіт (наданих послуг) портом складається акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) в двох екземплярах та направляється експедитору разом із кінцевим рахунком. Експедитор зобов'язаний на протязі 5-ти банківських днів підписати акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), повернути підписаний екземпляр акту порту та провести взаєморозрахунки з портом по кінцевому рахунку з урахуванням проведеної передплати по попередньому рахунку.

При відсутності по вині експедитора оплати по кінцевому рахунку порту в повному обсязі у вказаний період, експедитор, починаючи з 6-го дня, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки платежу. Оплата пені не звільняє експедитора від зобов'язання сплатити кінцевий рахунок в повному об'ємі. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок порту (п. 4.19).

В обґрунтування позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань по зазначеному договору, Позивач посилається на те, що Відповідач систематично допускало порушення договірних зобов'язань, яке полягає у несвоєчасній сплаті рахунків за надані послуги.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Запорізької області виходив з наступного. Позивач у період з 28.08.2012 р. по 14.12.2012 р., з 11.02.2013 р. по 31.12.2013 р. надав послуги, передбачені договором, виставляв відповідачу рахунки на оплату наданих послуг за договором № 66«К». Отримання рахунків відповідачем підтверджується витягом із журналу вручення рахунків та їх оплатою.

Сторонами підписувалися акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) по договору № 66»К» за кожним рахунком окремо. Усі акти підписані з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Із відомості взаємних розрахунків за період з 28.11.2011р. по 21.11.2014 р. по договору № 66«К», підписаної уповноваженими представниками сторін, слідує, що відповідач неналежно виконав свої грошові зобов'язання, оплату здійснював частково і несвоєчасно.

За таких обставин, керуючись приписами норм діючого законодавства та Договору - Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних нарахувань та пені.

Як зазначено місцевим господарським судом, умовами договору № 66«К» сторони передбачили передоплату за подачу-прибирання вагонів, користування вагонами, недобори провізних та інших платежів, що нараховуються залізницею (п.4.16), попередні рахунки і попередню оплату за перевалку вантажу (п.4.17), а також у п.4.18 визначили, що по факту виконаних робіт (наданих послуг) портом складається акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) у двох екземплярах та направляється експедитору разом із кінцевим рахунком. Експедитор зобов'язаний на протязі 5-ти банківських днів підписати акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), повернути підписаний екземпляр акту порту та провести взаєморозрахунки з портом по кінцевому рахунку з урахуванням проведеної передплати по попередньому рахунку. Відтак, місцевий господарський суд зробив висновок про те, що із змісту даного пункту слідує, що відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням попередньої оплати протягом 5-банківських днів з моменту отримання рахунку, а не підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), так як обов'язок підписати акт та повернути порту є самостійний обов'язок відповідача, який підтверджує факт виконання робіт (надання послуг).

Судова колегія не може погодитись з таким висновком місцевого господарського суду та вважає його передчасним та недостатньо обґрунтованим, з огляду на таке.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містить п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правові наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені, зокрема, ст.ст.549, 611, 625 ЦК України.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто закон не передбачає стягнення інфляції та 3% річних за відсутності грошового зобов'язання (боргу).

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України (п. 1.14).

Судова практика Верховного Суду України дає розуміння правової природи вимог про сплату інфляції та 3% річних на підставі ст. 625 ЦКУ.

Так у постанові від 14 листопада 2011 року по справі №6-40цс11 Верховний Суд визначає "...ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання". Тобто ця відповідальність можлива виключно за умови наявності простроченого грошового зобов'язання.

У постанові від 14 листопада 2011 року по справі №3-116гс11 Верховний Суд дійшов висновку, що "... наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові". Незважаючи на певну відмінність від вищезазначеного правового аналізу, висновок Верховного Суду України по цій справі є таким же - право на позов про стягнення інфляції та 3% річних є виключно за умови наявності простроченого грошового зобов'язання.

Позивачем заявлені до стягнення пеня, інфляційні та 3% річних з посиланням на пункт 4.19 Договору № « 66К» від 25.01.2012 р.

Як зазначено вище, відповідно до умов п.4.18 по факту виконаних робіт (наданих послуг) портом складається акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) у двох екземплярах та направляється експедитору разом із кінцевим рахунком. Експедитор зобов'язаний на протязі 5-ти банківських днів підписати акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), повернути підписаний екземпляр акту порту та провести взаєморозрахунки з портом по кінцевому рахунку з урахуванням проведеної передплати по попередньому рахунку

Згідно з абзацом другим пункту 2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" N996-ХІУ від 16.07.1999р. підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату і місце складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Частиною 5 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік.

На думку судової колегії судом першої інстанції помилково не було враховано того, що грошове зобов'язання експедитора (відповідач по справі) по сплаті рахунків портового оператора (позивач по справі) починає свій перебіг з моменту надання експедитору акта прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) та підписання його Експедитором без заперечень, який повинен бути направлений на його адресу разом з остаточним рахунком.

Матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують дати направлення позивачем відповідачу актів виконаних робіт (наданих послуг) за договором разом з кінцевим рахунком, що унеможливлює з'ясування конкретної дати виникнення такого грошового зобов'язання та, відповідно, настання строку його виконання.

Позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що у відповідача перед позивача, відповідно до умов договору наявна заборгованість, а також не доведено період виникнення простроченої заборгованості, на яку позивачем нараховані суми 3% річних, індексу інфляції та пені.

Також матеріали справи не містять доказів належного виконання позивачем п. 4.18 договору. У книгах обліку вихідної документації позивача відсутнє підтвердження того, що разом з рахунками направлені відповідачу і акти приймання - здачі виконаних робіт.

Отже, суд першої інстанції не обґрунтовано задовольнив позовні вимоги у частині стягнення 20' 441,38 грн. - інфляційних нарахувань; 76' 902,59 грн. - пені, 74' 200,70грн. - 3% річних

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції з порушенням норм чинного законодавства не повно з'ясовані усі обставини справи, дана не правильна оцінка зібраним у справі доказам було прийнято незаконне рішення, що є підставою для його скасування.

Заперечення Позивача, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення апеляційним судом. Тому - до уваги не прийняті.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромекспорт» - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2015р..у справі № 908/33/15-г - скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромекспорт» () 2' 155,16 грн. на відшкодування витрат по сплаченому судовому збору за звернення з апеляційною скаргою.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання цієї Постанови, оформивши його згідно приписів Закону країни «Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: Н.В. Ломовцева

О.О. Радіонова

Надруковано 4 прим.:

1 - позивачу,

1- відповідачу,

1- у справу,

1- ДАГС