РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/12597/15
За позовом Дочірнього підприємства "Управління баштових кранів" Товариства з

обмеженою відповідальністю "УБК Будмеханізація"

до Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2"

про стягнення 70 781, 63 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Онопрієнко О.П. - представник (дов. № 12 від 12.01.2015 р.)

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство "Управління баштових кранів" Товариства з обмеженою відповідальністю "УБК Будмеханізація" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" про стягнення 82 182,36 грн. за договором № 23/09 від 23.07.2009 р. (56 490, 22 грн. - основний борг, 24 814, 61 грн. - індекс інфляції, 877, 53 грн. - 3% річних).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. порушено провадження у справі №910/12597/15 та призначено справу до розгляду на 16.06.2015 р.

У судове засідання 16.06.2015 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Натомість 15.06.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість представника з'явитись у судове засідання.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Відповідач мав можливість скористатись правилами ст. 28 Господарського процесуального кодексу України та ст. 244 Цивільного кодексу України. Тим більше, відповідач не обґрунтував та не додав на підтвердження відповідних доказів чим викликана неможливість іншого представника відповідача (представника за довіреністю, керівника відповідача) бути присутнім в судовому засіданні.

За таких обставин, в задоволенні клопотання судом відмовлено.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання 16.06.2015 р. представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 06.07.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу

17.06.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача відзив на позов із викладеними запереченнями проти позову.

У судовому засіданні 06.07.2015 р. оголошено перерву до 13.07.2015 р.

У судове засідання 13.07.2015 р. представник відповідача не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

При цьому, 13.07.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість представника у іншому судовому засіданні.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Відповідач мав можливість скористатись правилами ст. 28 Господарського процесуального кодексу України та ст. 244 Цивільного кодексу України. Тим більше, відповідач не обґрунтував та не додав на підтвердження відповідних доказів чим викликана неможливість іншого представника відповідача (представника за довіреністю, керівника відповідача) бути присутнім в судовому засіданні.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 13.07.2015 р. та за відсутності представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

При цьому, 07.07.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 47 449, 32 грн. основного боргу, 22 345, 62 грн. інфляційних збитків, 986, 69 грн. 3% річних.

Розглянувши вказану заяву позивача, суд зазначає, що ч. 4 ст. 22 ГПК України визначено, що позивач до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За таких обставин, заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

В судовому засіданні 13.07.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.2009 р. між Дочірнім підприємством "Управління баштових кранів" Відкритого акціонерного товариства "Будмеханізація" та Публічним (Відкритим) акціонерним товариством "Київпідземшляхбуд 2" (далі-Відповідач) укладено договір 23/09 (далі Договір).

22.07.2014 р. Дочірнє підприємство "Управління баштових кранів" Відкритого акціонерного товариства "Будмеханізація" перейменовано в ДОЧІРНЄ ПІДПРИЄМСТВО "УПРАВЛІННЯ 'БАШТОВИХ КРАНІВ" ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БУДМЕХАНІЗАЦІЯ", про. що державним реєстратором зроблено відповідний запис.

24 жовтня 2014 року Дочірнє підприємство "Управління баштових кранів" Публічного акціонерного товариства "Будмеханізація" перейменовано в ДОЧІРНЄ ПІДПРИЄМСТВО "УПРАВЛІННЯ БАШТОВИХ КРАНІВ" ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УБК БУДМЕХАНІЗАЦІЯ".

Відповідно до пункту 1.2. свого Статуту Дочірнє підприємство "Управління баштових кранів" Товариства з обмеженою відповідальністю "УБК Будмеханізація" є правонаступником всіх майнових прав та обов'язків Дочірнього підприємства "Управління баштових кранів" Публічного акціонерного товариства "Будмеханізація".

Предметом Договору є: "Будівництво Об'єкту "Житлового будинку № 5 з вбудованими приміщеннями та вбудованим 5-поверховим паркінгом у 6-му мікрорайоні (II черги) житлового масиву Осокорки - Північні в Дарницькому районі м. Києва" (пункт 1.1. Договору і урахуванням змін та доповнень).

Відповідно до пункту 1.2. Договору з урахуванням змін та доповнень Позивач забезпечує будівництво об'єкту баштовими кранами JASO J-110 N КБ-405, а Відповідач проводить оплату виконаних Позивачем робіт.

Згідно з пунктом 2.10 Договору Відповідач зобов'язався проводити оплату виконаних Позивачем робіт.

Пунктом 5.4 Договору з урахуванням змін та доповнень передбачено, що оплату виконаних Позивачем робіт проводить Відповідач в термін до двадцятого числа місяця, слідуючого за завітним, на підставі оформленими Сторонами щомісячних Довідок про вартість виконаних робіт форми КБ-3, які складаються згідно змінних рапортів, за умов отримання коштів від Замовника, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок Позивача.

Що стосується демонтажу та вивозу баштового крану та підкранових колій то відповідно до пункту 5.6 Договору відповідач до початку демонтажу та вивозу баштового крану мав провести повний розрахунок за виконані Позивачем роботи, з урахуванням демонтажу крану.

На виконання умов Договору, в жовтні 2014 року Позивачем виконано будівельно-монтажних робіт та демонтаж баштового крану на загальну суму 48 126, 67 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), а Відповідачем надані послуги прийнято, як належні, що підтверджується підписаною представниками Сторін Договору та скріпленою печаткам Позивача та Відповідача Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за жовтень 2014 р. на суму 48 126, 67 грн. та Актом здачі приймання робіт (надання послуг) за жовтень 2014 року № 1348 від 31.10.2014 р. на вказану суму.

Разом з тим, вартість прийнятих відповідачем робіт за договором позивачу станом на час звернення до суду та протягом розгляду справи в повному обсязі не сплачена.

Також позивач нарахував відповідачеві з урахуванням прийнятої до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог 22 345, 62 грн. інфляційних збитків, 986, 69 грн. 3% річних, які також просить стягнути.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення договору між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

В процесі розгляду справи судом встановлено, що свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, що підтверджується підписаним представниками сторін зазначеним вище актом приймання виконаних будівельних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за жовтень 2014 р.

Натомість відповідач свій обов'язок щодо оплати коштів за виконані позивачем роботи за договором не виконав.

Судом встановлено, що з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 5.4. договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт станом на момент розгляду справи настав. Проте, відповідач своїх зобов'язань по оплаті виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість.

Умовами п. 5.7. Договору передбачено, що субпідрядник оплачує підряднику послуги «генпідряду» в розмірі 2,1% від договірної ціни.

За таких обставин, відсутні законні підстави для стягнення з відповідача суми 1 010, 66 грн., що складає 2,1% від договірної ціни за актом виконаних робіт за жовтень 2014 р., а отже заборгованість відповідача за Договором складає 47 116, 01 грн.

Станом на день розгляду справи, так само, як і на час подання позову до суду сума основного боргу у розмірі 47 116, 01 грн. відповідачем сплачена не була, оскільки доказів іншого суду надано не було.

Таким чином, факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором судом встановлено.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості обґрунтовані, однак підлягають задоволенню частково, в розмірі 47 116, 01 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних обчислюється з 03.11.2014 р. по 13.07.2015 р. та становить 986,69 грн., сума інфляційних втрат обчислюється з 03.11.2014 р. по 13.07.2015 р. та становить 22 345, 62 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд зазначає таке.

Позивач пояснив, що момент прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання визначено з урахуванням п. 5.6 Договору, відповідно до якого відповідач мав провести повний розрахунок за виконані Позивачем роботи, до початку демонтажу та вивозу крану з урахуванням демонтажу крану.

Разом з тим, суд зазначає, що вказана умова не може стосуватися строку або терміну здійснення розрахунків, оскільки всупереч приписам ст. 252 ЦК України, відповідно до якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, тому посилання на початок демонтажу та вивозу крану не є законним визначенням строку чи терміну в зобов'язанні, в тому числі вказівкою на подію, яка має неминуче настати, адже пов'язана із суб'єктивною поведінкою сторони, що обумовлена її волею.

Проте, пунктом 5.4 Договору з урахуванням змін та доповнень передбачено, що оплату виконаних Позивачем робіт проводить Відповідач в термін до двадцятого числа місяця, слідуючого за завітним, на підставі оформленими Сторонами щомісячних Довідок про вартість виконаних робіт форми КБ-3, які складаються згідно змінних рапортів, за умов отримання коштів від Замовника, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок Позивача.

За таких обставин, здійснивши власний розрахунок 3% річних стосовно суми заборгованості 47 116, 01 грн. (з урахуванням оплати послуг генпідрядника) за період з 20.11.2014 р. по 13.07.2015 р., суд зазначає, що до стягнення 3% річних підлягає сума 913, 92 грн., в якості інфляційних втрат, з урахуванням Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» до стягнення підлягає сума у розмірі 21 168, 47, а отже позовні вимоги задовольняються частково, у вказаних сумах.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення 9040,90 грн. за актом № 1349 від 31.10.2014 р. в межах даної справи, через належність такої суми до іншого договору, враховані позивачем, оскільки останнім зменшено розмір позовних вимог на суму основного боргу 9040,90 грн., а також 3% річних та інфляційних втрат стосовно даної суми.

Заперечення відповідача проти проведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних збитків прийняті судом, за наслідками чого судом здійснено власний розрахунок 3% річних та інфляційних збитків.

Таким чином, позовні вимоги в даній справі підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» (02105, м. Київ, вул. Тампере, 13-Б, ідентифікаційний код 04012721) на користь Дочірнього підприємства «Управління баштових кранів» Товариства з обмеженою відповідальністю «УБК Будмеханізація» суму заборгованості у розмірі 47 116 (сорок сім тисяч сто шістнадцять) грн. 01 коп., 3 % річних у розмірі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 92 коп., інфляційні втрати в розмірі 21 168 (двадцять одна тисяча сто шістдесят вісім) грн. 47 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 786 (одна тисяча сімсот вісімдесят шість) грн. 13 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 20.07.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева