КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2015 р. Справа№ 910/19626/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Власова Ю.Л.

Тарасенко К.В.

секретар Бутакова О.Ю.

за участю представників:

від позивача-1: Притула Г.Ю. (представник за довіреністю)

від позивача-2: Демчук О.В.. (представник за довіреністю)

від відповідача: Васильєв Д.В. (представник за довіреністю)

від прокуратури: Говоруха М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

на рішення господарського суду міста Києва

від 28.04.2015р.

у справі №910/19626/14 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом заступника прокурора Подільського району м. Києва в інтересах держави в особі:

1) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України "

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 372533,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Подільського району міста Києва звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення 459390,42 грн. інфляційних втрат, 160281,80 грн. 3% річних, 113934,08 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 12/704-ТЕ-17 від 19.12.2012р.

21.10.2014р. до суду першої інстанції прокурором було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позовні вимоги були збільшені до 619672,22 грн., а саме: прокурор просив стягнути з відповідача 496390,42 грн. інфляційних втрат, 160281,80 грн. 3% річних та зазначено, що суми інфляційних втрат та 3% річних нараховані за неналежне виконання відповідачем договору про закупівлю природного газу № 44/1-6-ПР.

28.10.2014р. до суду першої інстанції прокурором подано заяву про уточнення позовних вимог про стягнення 138420,33 грн. інфляційних втрат, 120178,79 грн. 3% річних, 113934,08 грн. пені за неналежне виконання відповідачем договору про закупівлю природного газу № 44/1-48-БО.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року у справі №910/19626/14, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року, позовні вимоги, предмет та обґрунтування яких викладені в заяві про уточнення позовних вимог від 27.10.2014р., задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2015р. рішення господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року у справі №910/19626/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи вказані судові рішення, суд касаційної інстанції вказав, що судом першої інстанції були порушені приписи ч. 4 ст. 22 ГПК України, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції, посилаючись при цьому на те, що з рішення суду першої інстанції вбачається, що суд розглянув позовні вимоги прокурора (уточнені), які надійшли до суду 28.10.2014 року і в яких була змінена підстава позовних вимог (неналежне виконання відповідачем у справі договору про закупівлю природного газу №44/1-48-БО), тоді як аналіз протоколу судового засідання від 21.10.2014 року свідчить про те, що суд почав розглядати дану справу по суті в засіданні 21.10.2014 року і відповідно прокурор, користуючись наданими йому правами сторони, мав право змінити підставу позову до початку розгляду справи по суті.

При новому розгляді справи, прокурор просив задовольнити позовні вимоги, які викладені в уточненнях до позовної заяви, поданих суду 28.10.2014р.

06.04.2015р. до суду першої інстанції відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зокрема просив застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені у сумі 113934,08 грн.

Суд першої інстанції розглядав спір у даній справі з урахуванням уточнень позовних вимог від 28.10.2014р., які в розумінні ст. 22 ГПК України є заявою про зміну підстави позовних вимог, в якій прокурор просив стягнути з відповідача 138420,33 грн. інфляційних втрат, 120178,79 грн. 3% річних, 113934,08 грн. пені за неналежне виконання відповідачем договору про закупівлю природного газу № 44/1-48-БО.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.04.2015 р. у справі №910/19626/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 138420 (сто тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн. 33 коп. інфляційних втрат, 120178 (сто двадцять тисяч сто сімдесят вісім) грн. 79 коп. 3 % річних, 113934 (сто тринадцять тисяч дев'ятсот тридцять чотири) грн. 08 коп. пені. Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" в доход Державного бюджету України 7450 (сім тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 66 коп. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015 р. в частині стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 113934,08 грн. пені.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права, а саме: ст.256, 261, 267 ЦК України. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що позовна давність за вимогою про стягнення пені сплинула до подання у вересні 2014 р. позову, а саме: 13.11.2013 р. - за вимогою про нарахування пені за несвоєчасні розрахунки за газ за жовтень 2012 р., 13.12.2013 р. - за вимогою про нарахування пені за несвоєчасні розрахунки за газ за листопад 2012 р., 13.01.2014 р. - за вимогою про нарахування пені за несвоєчасні розрахунки за газ грудень 2012 р. На думку скаржника судом не було враховано припинення дії договору - 15.04.2014 р., а відповідно і умови про збільшення строку позовної давності, що містилися в п.9.3 договору, на момент подання позову, що зобов'язувало суд застосувати в даному спорі скорочені строки позовної давності, встановлені ч.2 ст.258 ЦК України. Крім того, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції, аналізуючи обставини справи в контексті застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені, послався на те, що нарахування прокурором пені в сумі 113934,08 грн. здійснено за період з 23.04.2013 р. по 14.04.2014 р., тобто до вказаної позивачем дати виконання основного зобов'язання. Отже судом була взята до уваги не дата звернення з позовом (або подання уточнення до позовної заяви), а період за який нарахована пеня, що суперечить ст. 256 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2015 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Зубець Л.П.) прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015 р. до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.07.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 р. змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Власов Ю.Л.) прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015 р. до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.07.2015 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015 р. в частині стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 113934,08 грн. пені.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача-1 заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015 р. залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача-2 заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015 р. залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник прокуратури заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015 р. залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

05.07.2012р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як продавцем, та ДПЗД "Укрінтеренерго", як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу природного газу №44/1-48-БО (далі за текстом - договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2012 р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або / та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, а також іншими споживачами.

Відповідно до п. 2.1. договору, продавець передає покупцю в період з 01.08.2012 р. до 31.12.2012 р. природний газ (газ) в обсязі до 1291,600 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): жовтень 2012р. - 173,200; листопад 2012р. - 456,300; грудень 2012р. - 662,100.

Відповідно до п.11.1 договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу з 01 серпня 2012 року до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 5.5 договору, загальна сума вартості природного газу складається із сум вартості місячних поставок газу.

У відповідності до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №44/1-48-БО від 05.07.2012 р. позивачем-2 було поставлено відповідачу протягом жовтня 2012р. - грудня 2012р. природний газ на загальну суму 4546824,21 грн., що підтверджується трьохсторонніми актами прийому-передачі природного газу від 30.11.2012р. на суму 628900,83 грн., від 30.11.2012р. на суму 1401858,60 грн. та від 31.12.2012р. на суму 2516064,78 грн., підписаними та засвідченими печатками сторін без будь-яких зауважень.

Прокурор вказує, що станом на 19.09.2014 р. заборгованість відповідача перед позивачем-2 щодо оплати вартості товару за договором відсутня. Проте, відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу природного газу № 44/1-48-БО від 05.07.2012р. своє зобов'язання щодо оплати вартості спожитого в четвертому кварталі 2012 році природного газу виконав із систематичним простроченням строків оплати, чим порушив фінансово-економічні інтереси держави в особі позивачів, що стало підставою для нарахування інфляційних втрат, 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України та 113934,08 грн. пені відповідно до п.7.2 договору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору, він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Умовами п.9.3 договору визначено, що строк, у межах якого можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується та вважає вірним наданий позивачем розрахунок нарахованих 138420,33 грн. інфляційних втрат за період з травня 2013р. по квітень 2014р., 120178,79 грн. 3% річних за період з 23.04.2013р. по 14.04.2014р. прострочення виконання зобов'язання, 113934,08 грн. пені за період з 23.04.2013 р. по 14.04.2014 р.

З огляду на викладене, враховуючи встановлення факту порушення відповідачем договірних зобов'язань, а саме: систематичне прострочення строків оплати вартості спожитого в четвертому кварталі 2012 році природного газу, з урахуванням того, що відповідачем не спростований даний факт, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача -1138420,33 грн. інфляційних втрат за період з травня 2013р. по квітень 2014р., 120178,79 грн. 3% річних за період з 23.04.2013р. по 14.04.2014р. прострочення виконання зобов'язання, 113934,08 грн. пені за період з 23.04.2013 р. по 14.04.2014 р. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі стосовно застосування до позовних вимог про стягнення пені спеціальної позовної давності, колегією суддів не приймають з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як встановлено вище, умовами пункту 9.3 договору сторонами було збільшено визначений законом строк позовної давності, у т.ч. щодо стягнення пені до 5-ти років.

Посилання відповідача на те, що оскільки п.11.1 договору визначено строк дії договору в частині здійснення розрахунків - до їх повного здійснення, і враховуючи, що зобов'язання з розрахунків газу були виконані 15.04.2014р., то на думку відповідача, строк дії договору сплинув 15.04.2014р. і до позову, поданого у вересні 2014р. з урахуванням уточнень, поданих у жовтні 2014р. має бути застосована спеціальна позовна давність щодо нарахування пені, є безпідставними, оскільки ґрунтуються на невірному розумінні норм матеріального та процесуального права.

Частиною 4 ст. 631 ЦК України визначено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З розрахунку прокурора вбачається, що нарахування пені у сумі 113934,08 грн. здійснено за період з 23.04.2013р. по 14.04.2014 р. прострочення виконання зобов'язання, тобто до вказаної позивачем дати виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу часткового скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015р. у справі №910/19626/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/19626/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Л. Власов

К.В. Тарасенко