ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 липня 2015 р. Справа № 903/663/15

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка", м. Луцьк

про стягнення 55 487,09грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: Маринчук В.І.-дов. №01/05 від 05.01.2015р.

від відповідача: Мартинюк С.В.-дов. від 08.06.2015р.

В судовому засіданні 06.07.2015р. відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 15.07.2015р. до 16:00год. для представлення додаткових доказів по справі.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представникам сторін роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 15.07.2015 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО"-звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка"- про стягнення 55 487,09грн., в т.ч. 55 440,00грн.- штрафу згідно п. 5.4. договору поставки за порушення строків оплати товару, отриманого на підставі договору поставки №31 від 31.03.2014р. та специфікації від 11.06.2014р. та 47,09грн.-3% річних згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем, взятих на себе зобов'язань по оплаті поставленого йому товару, у встановлені договором поставки №31 від 31.03.2014р. та специфікацією від 11.06.2014р., строки.

Ухвалою суду від 17.06.2015р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 06.07.2015р. на 12:00год.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-оригінали, долучених до позову доказів; відповідача- письмові пояснення (обгрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, статут.

Представник позивача в судовому засіданні 06.07.2015р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.07.2015р. та письмових запереченнях №1-4/1074 від 06.07.2015р. (вх.№01-54/6440/15 від 06.07.2015р.) позов заперечив в частині стягнення з нього 52 440,00грн. штрафу, просив зменшити його до 3 000,00грн., вказавши, що ним добровільно та в повному обсязі виконані зобов'язання з оплати товару, позивач не навів доказів понесення ним збитків, внаслідок затримки оплати, а розмір штрафу, який просить стягнути з нього позивач є надмірно великим.

В судовому засіданні 06.07.2015р. відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 15.07.2015р. до 16:00год. для представлення додаткових доказів по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 15.07.2015р. та у клопотанні №12 від 15.07.2015р. (вх.№01-54/6774/15 від 15.07.2015р.) позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.07.2015р. позов в частині стягнення з нього 52 440,00грн. штрафу, заперечив.

Визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

встановив:

31 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (покупець) було укладено договір поставки № 31, згідно з п. 1.1. якого постачальник передає, а покупець приймає та сплачує на умовах, що вказуються у специфікаціях до даного договору, сільськогосподарську продукцію. (а.с. 11-12).

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між останніми договір поставки № 31 від 31.03.2014р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був (доказів суду не надано).

Відповідно до статей 265 Господарського кодексу України та 712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язаний передати в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 610 і 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. п. 1.1, 2.1, 2.2, 2.3, 3.3, 4.2, 5.4, 5.6, 8.12 договору позивач передає, а відповідач приймає та сплачує на умовах, що вказуються у специфікаціях до даного договору сільськогосподарську продукцію. Найменування товару, кількість та ціна визначається у накладних (специфікаціях, рахунках). Поставка здійснюється на умовах, вказаних у специфікаціях. Передплата за товар, здійснюється відповідачем на умовах та строках, вказаних у специфікаціях до даного договору, що підписані сторонами. У разі неоплати партії товару або за порушення строків оплати, відповідач сплачує штраф у розмірі 20% від загальної вартості специфікацій. Сплата стороною визначених даним договором або чинним в Україні законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов'язку відшкодувати за вимогою іншої сторони збитки, завдані порушенням даного договору (реальні збитки та (або) упущену вигоду) у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов'язку сплатити за вимогою іншої сторони штрафні санкції у повному обсязі, а також штрафні санкції, вказані у ст. 625 ЦК України. Даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2015 року.

Докази про припинення чи зміну дії договору в матеріалах справи відсутні.

В специфікації, підписаній уповноваженими представниками та скріпленій печатками обох сторін 11.06.2014 року, сторони узгодили наступні умови поставки товару: соя товарна, кількістю 42,000 тонн, загальною вартістю 277 200 грн. 00 коп. Оплата за товар проводиться покупцем на протязі двох банківських днів згідно рахунку-фактури, накладної та податкової накладної на прийняту партію товару на складі покупця (а.с. 13).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу на підставі довіреності № 858 від 19.06.2014 року (а.с. 15) товар кількістю 39,620 тонн на загальну суму 261 492 грн. 00 коп., що стверджується рахунком-фактурою № 16 від 19.06.2014 року, накладною № 16 від 19.06.2014 року, товарно-транспортною накладною № 60 від 19.06.2014 року.

В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за договором виконав з порушенням строків, встановлених договором поставки № 31 від 31.03.2014 року, специфікацією від 11.06.2014 року, що стверджується платіжними дорученнями № 1875 від 04.07.2014 року на суму 100 000 грн.00 коп., № 1892 від 08.07.2014 року на суму 61 492 грн. 00 коп., №1940 від 11.07.2014р. на суму 50 000грн. 00коп., №1907 від 09.07.2014р. на суму 50 000грн. 00коп., випискою по рахунку від 04.07.2015 року на суму 100 000грн. 00коп. (а.с. 17-21).

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.4 договору встановлено, що у разі неоплати партії товару або за порушення строків оплати, відповідач сплачує штраф у розмірі 20% від загальної вартості специфікацій.

Разом з тим, відповідно до ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Крім того, згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Як вбачається із матеріалів справи, штраф нарахований відповідачу на заборгованість, яка виникла внаслідок несвоєчасної оплати за поставлений товар згідно договору.

Враховуючи вказане, суд констатує, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

У зв'язку з погашенням відповідачем основної заборгованості у повному розмірі до подачі позовної заяви та простроченням оплати лише на 14 днів (проплати за отриманий товар здійснено з 04.07.2014 р. по 11.07.2014 р., позов до суду подано 16.06.2015р.), то суд застосовує до спірних правовідносин приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, зменшивши розмір штрафу на 50%, тобто на 27 720,00 грн., стягнувши з відповідача на користь позивача 27 720,00 грн. (50% суми від заявленої до стягнення штрафу).

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння тяжких наслідків позивачу через неналежне виконанням зобов'язання.

Ураховуючи ступінь і строки виконання відповідачем зобов'язання, відсутність збитків, співрозмірність розміру штрафу і суми прострочення, господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру штрафу.

Аналогічна правова позиція щодо розрахунку штрафу визначена у постановах Рівненського апеляційного господарського суду № 903/1062/14 від 08.07.2015 року та Вищого господарського суду України у справі №903/1091/14 від 01.04.2015р.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 47 грн. 09 коп. 3% річних за період з 24.06.2014 року по 10.07.2014 року. (включно).

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нараховані позивачем 47 грн. 09 коп. 3% річних підставні і підлягають до стягнення з відповідача в силу ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 грн. 00 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 173, 174, 175, 230, 231, 233, 265 ГК України, ст.ст. 11, 202, 205, 526, 551, 610, 612, 625, 626, 655, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (м.Луцьк, вул. Єршова, 11, )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно" (пр. Оболонський, 30, офіс 287, м.Київ, )

27 767,09грн., в т.ч. 27 720,00грн.-штрафу та 47,09грн.-3% річних та 1 827,00грн.- витрат по сплаті судового збору.

3. В стягненні 27 720,00грн.-штрафу відмовити.

Повний текст рішення складено

17.07.2015

Суддя С. В. Бондарєв