ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р.Справа № 922/3226/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Харків
до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 18 132,79 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Перхун Ю.М., довіреність №3639 від 03.11.2014 р.;

представник відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості до відповідача - Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект", в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача 15 768,97 грн. основного боргу, 380,42 грн. пені, збитки від інфляції 1 943,97 грн., три відсотки річних 39,35 грн., 1827,00 грн. судового збору.

Свої вимоги мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання телекомунікаційних послуг від 19.03.2014 р. № 057004340/367 в частині повної та своєчасної оплати послуг, наданих позивачем.

Ухвалою господарського суду від 02.06.2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.06.2015 р. о 12:00 год.

Ухвалами господарського суду від 18.06.2015 р., 07.07.2015 р. розгляд справи відкладався на 07.07.2015 р., 21.07.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача по справі.

Присутній в судовому представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях по справі. Через канцелярію суду надав (вх. №), в якій просить суд долучити до матеріалів справи додаткові документи. Надані документи судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву (вх. №24824 від 17.06.2015 р.), в якому вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (Укртелеком) та Державним проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом "Укренергомережпроект" (абонент) було укладено договір №057004340/367 про надання телекомунікаційних послуг (надалі - Договір), відповідно до предмету якого Укртелеком зобов'язується надавати Абоненту загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги, згідно з переліком та в обсягах, замовлених Абонентом, а Абонент зобов'язується своєчасно оплачувати отримані Послуги відповідно до умов цього Договору.

Цей договір набирає чинності з дня підписання і діє протягом одного року (п.7.1. Договору).

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі Сторін не повідомила письмово про його припинення, Договір вважається продовженим на тих самих умовах на кожний наступний рік. Отже, договір є пролонгованим на 2015 рік.

Умовами п. 3.4.2. Договору передбачено, що Абонент зобов'язаний своєчасно оплачувати отримані Послуги в повному обсязі.

Відповідно до пункту 4.12 Договору, розрахунковий період становить один календарний місяць.

Відповідно до п. 4.16. рахунок за отримані Послуги оплачується Абонентом не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду.

Як свідчать матеріали справи, позивач належним чином виконував свої обов'язки за вищевказаним договором та надавав відповідачу телекомунікаційні послуги (рахунки-акти за грудень 2014 - квітень 2015 року, а.с. 24-28).

Відповідач допустив порушення взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманих послуг, у зв'язку з чим станом на момент звернення із даним позовом до суду за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 15 768,97 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до п. 5 ст. 33 Закону України "Про телекомунікації", пункту 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 295, споживач зобов'язаний виконувати умови договору та своєчасно оплачувати отримані телекомунікаційні послуги згідно діючих тарифів.

Cтаттею 68 Закону України "Про телекомунікації" встановлено, що розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо в разі одержання споживачем замовленої за передоплатою (авансованої) послуги за тарифами, затвердженими згідно із законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Виходячи з положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

Судом встановлено, що позивачем належним чином були виконані умови договору про надання телекомунікаційних послуг №057004340/367 від 19.03.2015 р., про що свідчать наявні в матеріалах справи рахунки-акти за телекомунікаційні послуги за грудень 2014 року - квітень 2015 року.

У відзиві на позовну заяву відповідача зазначив, що починаючи з червня 2014 року, відповідача як одна зі сторін укладеного договору на постачання телекомунікаційних послуг, намагається внести пропозиції щодо зміни умов договору в частині відмови від певної кількості телефонних номерів та радіоточок у зв'язку з відсутністю потреби в їх користуванні.

Позивач у додаткових поясненнях зазначив, що пунктом 27 Положення "Про організацію оповіщення і зв'язку у надзвичайних ситуаціях", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 1999 р. №192, забороняється відключати радіотрансляційні точки та абонентські лінії, через які здійснюється запуск електросирен від мереж державного радіомовлення, демонтувати вуличні гучномовці без погодження з відповідними органами ЦО та НС. Відповідних погоджень Відповідачем Позивачу не надано.

Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 8.7. спірного Договору сторони погодили, що зміни умов Договору та переліку послуг оформлюються додатковими угодами та/або додатками до нього, які є невід'ємними частинами Договору.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази внесення змін до спірного Договору.

Отже, суд приходить до висновку, що на момент винесення рішення договір про надання телекомунікаційних послуг є чинним та в силу ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Згідно ч.1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів погашення заборгованості у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Харківської філії ПАТ «Укртелеком» до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект" про стягнення 15 768,97 грн. основного боргу за надані телекомунікаційні послуги за період з грудня 2014 по квітень 2015 року є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем було нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача 380,42 грн. пені, 1 943,97 грн. збитків від інфляції та 39,35 грн. 3% річних.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Відповідно до п.5.2 договору, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати відповідачем наданих послуг, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення на користь позивача пені в розмірі 380,42 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зазначає, що позивачем здійснювалось нарахування збитків від інфляції за обраний період поступово із сукупних сум боргу, в той час, як нарахування збитків від інфляції повинно було здійснюватись за кожним рахунком - актом по кожній з сум окремо, а тому позовні вимоги в частині стягнення збитків від інфляції підлягають задоволенню у загальній сумі 1 607,92 грн. В решті позовних вимог збитків від інфляції в сумі 336,05 грн. суд відмовляє позивачу задоволенні з огляду на викладені вище обставини.

За результатами проведеного судом перерахунку суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 39,35 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 15 768,97 грн. основного боргу, 380,42 грн. пені, 1 607,92 грн. збитків від інфляції та 39,35 грн. 3% річних. В частині позовних вимог про стягнення збитків від інфляції в розмірі 336,05 грн. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, керується ст. 49 ГПК України, покладаючи судовий збір у повному обсязі на відповідача, оскільки даний спір доведено до суду з його вини.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 627, 628,629, 901-903 Цивільного кодексу України, статтями 173, 193 Господарського кодексу України, 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект" (61050, місто Харків, набережна Червоношкільна, буд. 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" (61002, місто Харків, вулиця Іванова, будинок 7/9, р/р 5, в ВАТ "Райффайзен банк Аваль", МФО 380805, ) основний борг у сумі 15 768 (п'ятнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) 97 коп., пеню в розмірі 380 (триста вісімдесят) грн. 42 коп., збитки від інфляції в сумі 1 607 (одна тисяча шістсот сім) 92 коп., три відсотки річних у розмірі 39 (тридцять дев'ять) 35 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вiсiмсот двадцять сiм) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення збитків від інфляції в розмірі 336,05 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.07.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/3226/15