КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р. Справа№ 910/4333/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від прокуратури - Оліферчук А.А. (посвідчення №018342 від 16.07.2013 року);

від позивача - Чумаченко О.С. (дов. №04 від 28.01.2015 року);

від відповідача - Корчевний О.І. (дов. №б/н від 20.03.2015 року);

від третьої особи - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

прокуратури міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року

у справі №910/4333/15-г (суддя О.В. Мандриченко)

за позовом заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-Конструкція"

про стягнення 9 893, 32 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року заступник прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія" про стягнення 9 893, 32 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2015 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Експерт-Конструкція".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року припинено провадження у справі в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія" суми перевищення суборендної плати в розмірі 4 115, 63 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що орендар за договором суборенди № 03-11 від 25.03.2011 року не отримав суборендних платежів за період листопад 2012 року - лютий 2013 року в сумі 5 777,69 грн., з огляду на що обов'язок щодо перерахування до державного бюджету перевищення суборендної плати над тією її частиною, яку отримує орендар не виник. В частині стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 4 115,63 грн. провадження у справі припинено у зв'язку із сплатою суми боргу.

Не погодившись із вказаним рішенням, прокуратура міста Києва подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі №910/4333/15-г в частині відмови у позові, та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 року прийнято апеляційну скаргу прокуратури міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі №910/4333/15-г до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г. та Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи на 22.07.2015 року.

17.07.2015 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача у справі, у відповідності до якого останній просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи, у судове засідання, призначене на 22.07.2015 року, не з'явився, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

В судове засідання, призначене на 22.07.2015 року, з'явились представники позивача, відповідача та прокуратури, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду. Представники сторін не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 20.07.2007 року між регіональним відділенням фонду державного майна України по місту Києву (далі за текстом - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія" (далі за текстом - орендар) було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу державного підприємства спеціалізованих ремонтно - будівельних робіт та монтажно - налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" № 3862 (далі за текстом - договір оренди) (а.с. 11-13).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс структурного підрозділу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно - будівельних робіт та монтажно - налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" за адресою: м. Київ, вул. Івана Гонти, 3а.

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування підприємством у термін, вказаний у договорі , але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору 20.07.2007 року між позивачем та відповідачем підписано акт приймання - передачі орендованого майна до договору оренди.

У відповідності до вказаного акту орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування цілісний майновий комплекс державного підприємства спеціалізованих ремонтно - будівельних робіт та монтажно - налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" за адресою: м. Київ, вул. Івана Гонти, 3а.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - червень 2007 - 26 498,95 грн.; орендна плата за перший місяць оренди - липень 2007 - визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень місяць (п. 3.1 Договору оренди).

У відповідності до п. 3.2 договору оренди, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

Положеннями п. 6.6 договору оренди сторонами визначено, що орендар має право за письмовою згодою позивача передавати окремі інвентарні одиниці або їх частини, що входять до складу орендованого майна в суборенду фізичним та юридичним особам в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктом 2 ст. 22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору оренди.

25.03.2011 року між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт Конструкція" (далі за текстом - суборендар) було укладено договір суборенди державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт «Київкомунекологія» №03-11 (далі за текстом - договір суборенди) (а.с. 15-17).

Згідно з п.1.1. вказаного договору орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 31,40 кв. м., розташовані на ІV поверсі (кімната 403(10-12) адміністративного корпусу (літ. В), що знаходиться за адресою: 04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, 3-А, і перебуває на балансі відповідача, вартість яких визначена згідно із звітом про незалежну оцінку станом на 31.01.2011 і становить 102 339,82 грн.

Пунктом 2.1. договору сторони дійшли згоди про те, що суборендар вступає у строкове платне користування майном у термін вказаний в договорі суборенди, але не раніше дати підписання сторонами акту приймання-передачі майна.

25.03.2011 року між відповідачем та суборендарем підписано акт приймання - передачі орендованого майна до договору суборенди.

У відповідності до вказаного акту орендар передав, а суборендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 31,40 кв. м., розташовані на ІV поверсі (кімната 403(10-12) адміністративного корпусу (літ. В), що знаходиться за адресою: 04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, 3-А.

Договір суборенди укладено строком на 3 місяці, що діє з моменту погодження орендодавцем розрахунку суборендної плати та перевищення по 25.06.2011 року, але не довше строку дії договору оренди цілісного майнового комплексу. (п.10.1. договору суборенди)

25.06.2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «Київкомунекологія» та товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт конструкція» було укладено Додатковий договором №1/03-11 (а.с. 20), у відповідності до п.1 якого сторони продовжили договір суборенди на тих самих умовах, які були передбачені договором суборенди на новий термін з 26.06.2011 року по 25.09.2011 року включно, але не довше строку дії договору оренди цілісного майнового комплексу.

25.09.2011 року між сторонами було укладено Додатковий договір №2/03-11, у відповідності до п. 1 якого сторони продовжили договір суборенди на тих самих умовах, які були передбачені цим договором на новий термін з 25.09.2011 року по 26.12.2011 року включно, але не довше строку дії договору оренди цілісного майнового комплексу.

Пунктом 3.1 договору, в редакції додаткового договору №1/10-11 від 04.11.2011 року передбачено, що суборендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1995 року №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць суборенди - січень 2011 року 1 279,25 грн.

Різниця між нарахованою платою за базовий місяць суборенди та тією її частиною, що отримує орендар, погоджується з орендодавцем і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць по якому є інформація про індекс інфляції) - січень 2011 - 944,73 грн.

Перевищення за перший місяць оренди - березень 2011 року встановлюється шляхом коригування за базовий місяць на індекс інфляції за лютий 2011 року.

В подальшому сторонами 31.10.2011 року укладено додатковий договір №3/03-11, яким пункт 3.1 розділу 3 "Суборендна плата" договору викладено в насупній редакції: «3.1 Субрендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць суборенди - серпень 2011 - 1582, 87 грн.

Різниця між нарахованою платою за базовий місяць суборенди та тією її частиною, що отримує орендар, погоджується з орендодавцем і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - серпень 2011 року - 893, 01 грн.

Перевищення за перший місяць суборенди - жовтень 2011 встановлюється шляхом коригування суборендної плати та перевищення за базовий місяць на індекс інфляції за лютий-вересень 2011 року.

Перевищення за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування за попередній місяць інфляції на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.3 Договору суборенди).

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що в період з березня по лютий 2012 року відповідачем не було здійснено перерахування до державного бюджету суми перевищення суборендної плати в сумі 9 893,32 грн., внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами договір є договором піднайму (суборенди), до якого, згідно до ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України, застосовуються положення про договір найму, за якими наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 2 статті 22 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору оренди.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що плата за суборенду цього майна, яку отримує орендар, не повинна перевищувати орендної плати орендаря за майно, що передається в суборенду. Різниця між нарахованою платою за суборенду і тією її частиною, яку отримує орендар, спрямовується до державного або місцевого бюджету. Контроль за визначенням розміру плати за суборенду та спрямуванням її (в частині, що перевищує суму орендної плати за майно, яке передається в суборенду) до відповідного бюджету покладається на орендодавців, зазначених у статті 5 цього Закону.

Пунктом 3.6 договору сторони дійшли згоди про те, що суборендна плата перераховується в повному обсязі суборендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції на розрахунковий рахунок орендаря/балансоутримувача. Перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує орендар, перераховується орендарем до державного бюджету до 12 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Як вбачається з матеріалів справи, майно за договором суборенди було повернуто орендареві 01.02.2013 року на підставі Акту приймання-передавання державного нерухомого майна за адресою: 04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, 3а, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт «Київкомунекологія» (а.с. 23).

Однак, станом на час розгляду справи, відповідачем не перераховано до Державного бюджету України суму перевищення суборендної плати за період з березня 2012 року по лютий 2013 року включно, внаслідок чого виник спір у справі.

Умовами договору визначено, що у разі припинення (розірвання) договору суборенди суборендар сплачує суборендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору суборенди не звільняє суборендаря від обов'язку сплатити заборгованість за суборендою платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п.7.2. договору орендар зобов'язується здійснювати перерахування перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує орендар, до державного бюджету до 12 числа місяця, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Враховуючи викладене, ненадходження коштів від суборендаря не є підставою для звільнення орендаря від виконання покладеного на нього обов'язку перераховувати перевищення суборендної плати до державного бюджету, про що дійшов помилкового висновку суд першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 5 777,69 грн. підлягають задоволенню, оскільки невжиття з боку орендаря заходів щодо примусового стягнення заборгованості по суборендній платі, яка утворилась в подальшому, не звільняє останнього від виконання обов'язків зі сплати відповідної різниці за оренду та суборенду.

Щодо позовних вимог в частині стягнення перевищення суборендної плати в розмірі 4 115,63 грн. колегія суддів погоджується з висновком суду першої існатнції про припинення провадження у справі в цій частині з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення №121 від 27.03.2015 року (а.с. 51) відповідачем було здійснено оплату суми перевищення суборендної плати до державного бюджету в розмірі 4 115,63 грн.

Колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 24.02.2015 року, а оплату боргу відповідачем було здійснено 27.03.2015 року, тобто після порушення провадження у справі.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 ГПК), зокрема, у таких випадках, як спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 Господарського процесуального кодексу) та залишення позову без розгляду (стаття 81 Господарського процесуального кодексу) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (пункт 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Таким чином, суд за наявності викладених у статті 80 Господарського процесуального кодексу України підстав зобов'язаний припинити провадження у справі незалежно від того, чи подали сторони відповідне клопотання.

Припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи (абзац 3 пункту 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 4 115,63 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

У відповідності до ч. 2 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів, керуючись ст. ст. 103, 104 Господарського процесуального кодексу України, скасовує частково рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі №910/4333/15-г.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу прокуратури міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі №910/4333/15-г задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі №910/4333/15-г скасувати частково.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Провадження у справі №910/4333/15-г в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія" () суми перевищення суборендної плати в розмірі 4 115,63 грн. - припинити.

2. В іншій частині позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія" (04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, 3-А; ідентифікаційний код 35031969) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, код одержувача 37995466, банк одержувача - ГУ ДКСУ в м. Києві, р/р 0011, МФО 820019, КЕКД 22080100) суму перевищення суборендної плати за Договором суборенди №03-11 від 25.03.2011 року в розмірі 5 777 (п'ять тисяч сімсот сімдесят сім гривень) 69 копійок.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія" (04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, 3-А; ідентифікаційний код 35031969) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія" (04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, 3-А; ідентифікаційний код 35031969) на користь Державного бюджету України грошові кошти у сумі 913,50 грн. (дев'ятсот тринадцять гривень 50 копійок) за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати накази.

6. Справу №910/4333/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз