Господарський суд
Житомирської області
___________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Від "21" липня 2015 р. Справа № 4/42-Б

За заявою: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м.Київ)

До боржника: Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" (м.Житомир)

про визнання банкрутом

(в частині розгляду заяви Служби безпеки України від 08.08.2014 №16/3797 про визнання кредиторських вимог до Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" (м. Житомир) на суму 2841854,56грн.)

Суддя Гнисюк С.Д.

В засіданні суду прийняли участь:

- від ініціюючого кредитора: не з'явився.

- від кредиторів: Лобанцова Л.М. - дов. №22/1358-Д від 10.07.2015 (Служба безпеки України).

- від боржника: Довжаниця О.С. - ліквідатор.

В провадженні господарського суду Житомирської області знаходиться справа №4/42-Б про банкрутство Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго".

Ухвалою господарського суду від 26.11.2014 (суддя Омельян О.С.), зокрема, відхилено вимоги Служби безпеки України до боржника на суму 2841854,56 грн.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 ухвалу господарського суду Житомирської області від 26.11.2014 у справі № 4/42-Б в частині розгляду заяви Служби Безпеки України - залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2015 скасовано ухвалу господарського суду Житомирської області від 26.11.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 у справі №4/42-Б, в частині відхилення вимог Служби безпеки України до Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" (м. Житомир) у сумі 2841854,56 грн., а справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

Розпорядженнями керівника апарату господарського суду Житомирської області Дєдух О.М. №105/2015 від 19.05.2015 здійснено повторний автоматичний розподіл заяви про визнання кредиторських вимог Служби безпеки України у сумі 2841854,56грн. у справі №4/42-Б.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу господарського суду Житомирської області, заяву Служби безпеки України від 08.08.2014 №16/3797 з вимогами до боржника на суму 2841854,56 грн. передано для розгляду судді Гнисюку С.Д.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 22.05.2015 прийнято заяву Служби безпеки України від 08.08.2014 №16/3797 про визнання кредиторських вимог до Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" (м. Житомир) на суму 2841854,56 грн. та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.07.2015; зобов'язано Службу безпеки України та ліквідатора Довжаницю О.С. надати суду необхідні докази по справі.

На адресу господарського суду Житомирської області, через загальний відділ, надійшли наступні документи:

- 16.07.2015 від Служби безпеки України надійшло письмове пояснення №16/3425 від 06.07.2015 щодо заявлених вимог, з додатками;

- 21.07.2015 від ліквідатора Довжаниці О.С. надійшов відзив №36/288 від 21.07.2015 на заяву СБУ про визнання грошових вимог №16/3797 від 08.08.2014.

В засіданні суду 21.07.2015 розглядалась заява Служби безпеки України від 08.08.2014 №16/3797 про визнання кредиторських вимог до Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" на суму 2841854,56 грн.

Представник Служби безпеки України в засіданні суду 21.07.2015 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, відповідно до обставин, які зазначені у даній заяві та письмових поясненнях.

Ліквідатор Довжаниця О.С. відповідно до поданого відзиву №36/288 від 21.07.2015, зазначив, що правові підстави для визнання вимог СБУ відсутні.

В засіданні суду 21.07.2015 представник СБУ зазначив, що заявлені вимоги підтверджуються рішенням суду та договором від 10.06.2009 про заміну боржника та переведення частини боргу. Щодо оригіналів документів на яких грунтуються вимоги повідомив, що у зв'язку із закінченням строку зберігання вказаних документів (три роки) вони були знищені, у наявності є лише договори про освоєння інвестицій в будівництво житла для військовослужбовців Служби безпеки України, додаткова угода №1, договір від 10.06.2009 про заміну боржника та переведення частини боргу; ухвала господарського суду міста Києва від 28.10.2014 у справі №24/353-б-43/527, яка набрала законної сили і не була оскаржена. Вказав також, що у виконавчому провадженні заміна ДП "Газопостачальна компанія" на ЖОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" не здійснювалась.

В засіданні суду 21.07.2015 оглянуто оригінали договорів про освоєння інвестицій в будівництво житла для військовослужбовців Служби безпеки України №19/10/оі-50 від 22.03.2002, №19/10/01-55 від 10.06.2002, додаткову угоду №1, від 27.06.2002.

Щодо посилання на статтю 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.01.2013 при подачі заяви з вимогами до боржника, ліквідатор ЖОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" - Довжаниця О.С., відповідно до відзиву №36/288 від 21.07.2015, зазначив, що 01.11.2010 порушено провадження у даній справі, 12.05.2014 затверджено реєстр вимог кредиторів, 08.07.2014 визнано банкрутом ЖОПТМ "Житомиртеплокомуненерго", 13.08.2014 до суду надійшла заява СБУ про визнання грошових вимог до банкрута. Вимоги СБУ виникли до порушення провадження у даній справі, тобто є конкурсними, а тому повинні бути заявлені у строк встановлений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013). Згідно цього Закону, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення встановленого строку для їх подання - вважаються погашеними. Оскільки кредитор не звернувся із вимогами у строк встановлений Законом, його вимоги не підлягають визнанню та задоволенню. При цьому, проти факту наявності заборгованості не заперечив. Однак зазначив, що вона не підлягає включенню до реєстру, оскільки вважається погашеною.

Представники учасників провадження у справі про банкрутство в засіданні суду 21.07.2015 зазначили, що додаткові докази, пояснення та обґрунтування щодо заяви СБУ про визнання грошових вимог до банкрута - відсутні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву, заслухавши пояснення учасників провадження у справі про банкрутство, господарський суд Житомирської області, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 01.11.2010, зокрема, порушено провадження у справі за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника опубліковано 10.11.2010 в газеті "Урядовий кур'єр" №232.

Ухвалою господарського суду від 12.05.2014, зокрема, затверджено реєстр вимог кредиторів ЖОПТМ "Житомиртеплокомуненерго".

Постановою господарського суду від 08.07.2014, зокрема, визнано банкрутом Житомирське орендне підприємство теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго"; відкрито ліквідаційну процедуру банкрута; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Довжаницю О.С. (за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013 (далі - Закон в редакції з 19.01.2013)).

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав.

Зазначене правило стосується тих вимог, строк виконання яких не настав на дату винесення постанови.

Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 38 Закону з 19.03.2013 , вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Тобто, зазначена норма передбачає можливість включення до шостої черги реєстру вимог кредиторів, заборгованості яка виникла під час процедур банкрутства та не була заявлена протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури або не заявлена взагалі.

Порядок подання та розгляду вимог кредиторів, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство регулюється ст. 23 Закону в редакції з 19.01.2013.

Відповідно до ст. 23 Закону в редакції з 19.01.2013 конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство (ч.1). Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі (ч.4).

Розгляд грошових вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі ст. 23 Закону в редакції з 19.01.2013.

У межах повноважень, визначених частиною 2 статті 41 Закону в редакції з 19.01.2013, ліквідатор заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими та заявлені кредитором у межах строку ліквідаційної процедури, передбаченого частиною 1 статті 37 Закону.

В силу ст. 1 Закону в редакції з 19.01.2013, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Згідно ст. 1 Закону в редакції з 19.01.2013, грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Склад і розмір грошових зобов'язань, в тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подачі в господарський суд заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі положень Закону, у справі про банкрутство спір не вирішується по суті, а лише встановлюються грошові вимоги кредиторів на підставі поданих документів.

Згідно ч. 1 ст. 2 Законом в редакції з 19.01.2013, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

За загальним правилом, визначеним статтями 33, 34 ГПК України, кожна сторона належними засобами доказування повинна довести підстави своїх вимог.

Незважаючи на визнання боржником грошових вимог кредитора, суд самостійно розглядає заявлені грошові вимоги, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

13.08.2014 на адресу господарського суду Житомирської області надійшла заява Служби безпеки України від 08.08.2014 №16/3797 з вимогами до боржника на суму 2841854,56 грн., з яких 2300000,00 грн. основний борг, 78200,00 грн. інфляційні втрати, 40454,56 грн. 3% річних, 423200,00 грн. пеня (т. 14 а.с. 115-128).

Представник Служби безпеки України підтримав вимоги до боржника у повному обсязі.

Свою заяву обґрунтовує наступним:

- відповідно до договору про заміну боржника та переведення частини боргу, укладеного 10.06.2009 між Дочірнім підприємством "Газопостачальна компанія", Орендним підприємством теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" та Службою безпеки України, Орендне підприємство теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" взяло на себе частину основного зобов'язання Дочірнього підприємства "Газопостачальна компанія" перед Службою безпеки України у розмірі 2 300 000,00грн.;

- у зв'язку з розглядом справи (після постанови про визнання банкрутом) за новою редакцією Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції з 19.01.2013) посилається на абз. 9 ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції з 19.01.2013). Посилання обґрунтовує п. 1-1 Розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону. Внаслідок чого вважає, що конкурсні вимоги підлягають визнанню як не конкурсні та включенню у шосту чергу реєстру вимог кредиторів боржника.

Ліквідатор Довжаниця О.С. вимоги Служби безпеки України не визнав, про що свідчать відзиви (від 21.08.2014 №36/209; №36/288 від 21.07.2015), в яких зазначив, що вимоги СБУ виникли до порушення провадження у даній справі, тобто є конкурсними, а тому повинні бути заявлені у строк встановлений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 (далі Закон в редакції до 19.01.2013). Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону в редакції до 19.01.2013, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення встановленого строку для їх подання - вважаються погашеними. Оскільки кредитор не звернувся із вимогами у строк встановлений Законом, його вимоги не підлягають визнанню та задоволенню.

Як вбачається з заяви та доданих до неї доказів, рішенням господарського суду м. Києва від 12.05.2005 у справі №34/346 зобов'язано Дочірнє підприємство "Газопостачальна компанія" передати Службі безпеки України квартири: у м. Івано-Франківськ по вул. Пасічній, 38, загальною житловою площею 769,62 кв.м за ціною 1306,00 грн. за 1 кв.м на суму 1005123,00 грн.; у м. Черкаси по вул. Героїв Сталінграду, 38, загальною житловою площею 214,21 кв.м за ціною 1319,00 грн. за 1 кв.м на суму 232010,80 грн.; у м. Бровари по вул. Незалежності, 17, загальною житловою площею 2591 кв.м за ціною 1345,00 грн. за 1 кв.м на суму 3484895,00 грн.; у смт. Коцюбінське по вул. Пономарьова, 18-а, загальною житловою площею 2714,67 кв.м за ціною 1525,00 грн. за 1 кв.м на суму 4139871,75 грн., стягнуто з Дочірнього підприємства "Газопостачальна компанія" на користь Служби безпеки України 665084,60 грн. пені, 1700,00 грн. витрат по сплаті державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (т. 16 а.с. 156-161).

На виконання вказаного судового рішення господарським судом м. Києва було видано 21.06.2005 наказ №34/346, який було надіслано до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві для виконання.

Згідно з поясненнями кредитора у зв'язку з неможливістю виконання вказаного наказу, постановою ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 13.04.2006 виконавче провадження було закінчене, а оригінал наказу господарського суду м. Києва від 21.06.2005 №34/346 повернуто до господарського суду м. Києва. Строк для пред'явлення вказаного документа до виконання закінчився 21.06.2008.

Ухвалою господарського суду м.Києва від 31.07.2008 поновлено строк для пред'явлення наказу до виконання до 10.02.2009 та видано 11.08.2008 наказ №34/346 про примусове виконання ухвали.

Постановою відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 08.12.2009 відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного наказу.

11.06.2010 постановою відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві закінчено виконавче провадження по виконанню вказаного наказу.

03.09.2010 постановою відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного наказу.

04.10.2010 постановою відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві повернуто вказаний наказ Службі безпеки України.

Листом господарського суду м. Києва від 29.10.2014 №01/18/581 повідомлено Службу безпеки України, що відповідно до Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 11.02.2010 р. №22, строк зберігання вказаної справи сплив, у підшивці документів постійного терміну зберігання ухвала господарського суду м. Києва від 31.07.2008 у справі №34/346 відсутня. (т. 17 а.с. 29-30, 44-, 57).

Належно засвідчена копія наказу господарського суду м.Києва № 34/346 виданого 21.06.2005 у Служби безпеки України та в архіві господарського суду м.Києва відсутня.

10.06.2009 між Дочірнім підприємством "Газопостачальна компанія" (первісний боржник), Орендним підприємством теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" (новий боржник) та Службою безпеки України (кредитор) укладено договір про заміну боржника та переведення частини боргу (т. 14 а.с. 121-123).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору первісний боржник визнає заборгованість перед кредитором в розмірі 9528803,15 грн. за зобов'язанням, що виникло на підставі договорів від 22.03.2002 №19/10-оі-50, від 10.06.2002 №19/10/оі-55, додаткової угоди від 10.06.2002 №1 та підтверджене рішенням господарського суду м. Києва від 12.05.2005 №34/346 та наказом господарського суду м. Києва від 21.06.2005 №34/346.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3 вказаного договору первісний боржник переводить частину свого основного зобов'язання, а новий боржник приймає на себе зобов'язання щодо належної та своєчасної сплати цієї суми боргу первісного боржника на користь кредитора. Кредитор надає згоду на переведення частини боргу за основним зобов'язанням та зобов'язується прийняти виконання частини зобов'язання від нового боржника.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 новий боржник приймає частину основного зобов'язання первісного боржника в сумі 2420000,00 грн. та здійснює виконання частини основного зобов'язання перед кредитором шляхом перерахування на реєстраційний рахунок кредитора коштів у сумі 2420000,00 грн. до 01.05.2010 р.

Новим боржником на рахунок кредитора частково перераховано 120000,00 грн., що підтверджується виписками з рахунків за 21.07.2009 на суму 50000,00 грн., за 24.07.2009 на суму 25000,00 грн., за 27.07.2009 на суму 25000,00 грн., за 22.09.2009 на суму 5000,00 грн., за 23.09.2009 на суму 5000,00 грн., за 24.09.2009 на суму 5000,00 грн., за 28.09.2009 р. на суму 5000,00 грн. (т. 15 а.с. 11-17).

Відповідно до наданого суду розрахунку, СБУ просить визнати вимоги, а саме:

- 2300000,00 грн. основний борг;

- 78200,00 грн. інфляційні втрати за період з травня по жовтень 2010 року;

- 40454,56 грн. 3% річних за період з травня по листопад 2010 року;

- 423200,00 грн. пеня за період з травня по жовтень 2010 року.

Свої вимоги заявник підтвердив:

- договором про заміну боржника та переведення частини боргу від 10.06.2009;

- рішенням господарського суду м.Києва №34/346 від 12.05.2005;

- іншими доказами, які додані до заяви.

Дослідивши усі докази у сукупності, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Причому боржником у зобов'язанні є особа, яка має обов'язок виконати на користь кредитора певну дію або утриматися від виконання певної дії.

Разом з цим, положеннями Цивільного кодексу України передбачено можливість заміни боржника у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Переведення боргу є договірною передачею боргу первісного боржника новому боржнику та відбувається на підставі укладеного між ними та кредитором правочину, при цьому заміна боржника саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Виходячи зі змісту договору про переведення боргу від 10.06.20109, його предметом є переведення боргу за рішенням господарського суду м. Києва від 12.05.2005 №34/346 та наказом господарського суду м. Києва від 21.06.2005 №34/346.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна первісного боржника на нового боржника у зобов'язанні шляхом переведення боргу із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність договору.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватись не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 1 ст. 8. Закону України "Про виконавче провадження", встановлено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни боржника у зобов'язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 25 ГПК України.

Згідно приписів ст. 25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Заміною боржника у зобов'язанні, що передбачено статтею 25 Господарського процесуального кодексу України, є процесуальне правонаступництво на підставі ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

В Інформаційному листі "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році" від 18.03.2008 року № 01-8/164 Вищий господарський суд України на запитання: "Чи можлива у виконавчому провадженні заміна кредитора згідно з договором відступлення права вимоги?" довів господарським судам України те, що заміна кредитора у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, в той час як відносини, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, не мають характеру цивільно-правових у розумінні ч. 1 ст. 1 ЦК України, а управненою стороною в цих відносинах виступає не кредитор, а стягувач. Тому зазначена заміна не є можливою. Що ж до заміни сторони на стадії виконання судового рішення, то така заміна можлива не інакше як на підставах та в порядку, визначених ГПК та Законом України "Про виконавче провадження" (п.39).

При укладенні договору про заміну боржника, не замінюючи боржника у зобов'язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінено боржника на стадії виконання судового рішення.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 19.08.2014 у справі №923/945/13).

Заміна боржника по рішенню у судовому порядку не здійснювалась.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Боржник, як новий боржник, всупереч умов договору, не виконав у обумовлений строк (до 01.05.2010) свого зобов'язання з оплати заявнику, як кредитору, суми заборгованості (доказів погашення заборгованості боржником не надано).

Тобто, заявник, як стягувач, внаслідок укладення договору про заміну боржника та переведення боргу від 10.06.2009 та згідно ст.ст. 520, 526 Цивільного кодексу України, отримав право вимагати від боржника, як нового боржника, виконання зобов'язання по сплаті заборгованості, строк виконання якої відповідачем прострочено.

Відповідно до п. 1-1 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. П о л о ж е н н я ц ь о г о З а к о н у, щ о р е г у л ю ю т ь л і к в і д а ц і й н у п р о ц е д у р у, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Як вже зазначалось, боржника - Житомирське орендне підприємство теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" визнано банкрутом 08.07.2014.

До винесення господарським судом Житомирської області у справі №4/42-Б постанови про визнання боржника банкрутом, розгляд справи здійснювався за правилами Закону в редакції до 19.01.2013. Тобто, розгляд вимог кредиторів вимоги яких виникли до порушення провадження ту справі про банкрутство здійснювався за правилами Закону в редакції до 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону в редакції до 19.01.2013, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону в редакції до 19.01.2013, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або незаявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними; зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника опубліковано 10.11.2010 в газеті "Урядовий кур'єр" №232.

Заява Служби безпеки України від 08.08.2014 №16/3797 з вимогами до боржника на суму 2841854,56 грн. надійшла на адресу господарського суду Житомирської області 13.08.2014.

Таким чином, тридцятиденний строк звернення конкурсних кредиторів до господарського суду Житомирської області у справі №4/42-Б сплинув.

Згідно з розрахунком кредитора вимоги заявлені:

- 78 200,00 грн. інфляційні втрати та 423200,00 грн. пеня - за період з травня по жовтень 2010;

- 40 454,56 грн. 3% річних - за період з травня по листопад 2010.

Отже вимоги Служби безпеки України до боржника у сумі 2841854,56 грн. виникли до порушення провадження у справі про банкрутство №4/42-Б, тобто є конкурсними, а тому повинні були заявлені у строк, встановлений ст. 14 Закону в редакції до 19.01.2013.

Згідно п.п. 8.14. Рекомендацій Президії Вищого господарського Суду України від 04.06.2004 року № 04-5/1193 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до частини 2 статті 14 Закону (в редакції Закону від 07.03.2002 N 3088-III) вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр кредиторів.

В абз. 3 п. 45 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про банкрутство" №15 від 18 грудня 2009 року передбачено, що відповідно до частини другої цієї ж статті Закону вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Отже, Закон пов'язує з пропуском конкурсними кредиторами строку, встановленого для подання ними заяв, припинення їх права вимоги до боржника.

Крім того, в ухвалі господарського суду Житомирської області від 12.05.2014 (прийнята до постанови про визнання боржника банкрутом), зокрема, зазначено, що вважаються погашеними вимоги конкурсних кредиторів Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго", які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та не заявлені до господарського суду у встановлений для їх подання строк в порядку, визначеному ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Закон в редакції до 19.01.2013 не передбачає можливості відновлення спеціального процесуального строку, встановленого у ч. 2 ст. 14.

Заявник Служба безпеки України вважає, що оскільки за новою редакцією Закону прострочені конкурсні вимоги включаються до шостої черги, то заявлені вимоги у сумі 2841854,56 грн. мають бути включені до шостої черги задоволення вимог кредиторів, як це передбачено ч. 4 ст. 23 Закону в редакції з 19.01.2013.

Втім, позиція Служби безпеки України є помилковою та не ґрунтується на нормах закону з огляду на наступне.

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Стосовно конкурсних вимог вже є рішення суду, за яким вказані вимоги визнані такими, що заявлені з пропуском встановленого ст. 14 Закону в редакції до 19.01.2013 строку та є погашеними.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону в редакції з 19.01.2013 погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредиторів, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобов'язання або припинення зобов'язання в інший спосіб, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Таким чином, дія вказаних правовідносин припинилася до моменту застосування положень Закону в редакції з 19.01.2013 під час провадження у справі про банкрутство (з дати визнання боржника банкрутом - 08.07.2014) у зв'язку з чим застосування положень цього закону в новій редакції до спірних правовідносин є неправомірним.

На підставі вищевикладеного суд заявлену кредитором вимогу - визнати грошові вимоги (конкурсні) та включити їх у шосту чергу реєстру вимог кредиторів, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство - вважає неправомірною.

Доводи заявника щодо застосування при розгляді заявлених грошових вимог, норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 19.01.2013, зокрема, ст. 38, не відповідають законодавству, оскільки ст. 38 Закону в редакції з 19.01.2013 регулює порядок заявлення кредиторами вимог, які виникли під час проведення процедур банкрутства, а вимоги СБУ виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство.

Заперечення ліквідатора Довжаниці О.С. щодо вимог Служби безпеки України, суд вважає правомірними та такими, що відповідають вимогам законодавства.

Отже, правові підстави для визнання вимог та включення їх до шостої черги реєстру вимог кредиторів - відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заяву Служби безпеки України від 08.08.2014 №16/3797 та додані до неї докази, заслухавши пояснення учасників у справі про банкрутство, оцінивши встановлені судом обставини в сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, у відповідності з статті 43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку про відхилення грошових вимог Служби безпеки України до боржника у повному розмірі.

Керуючись статтями 25, 33-34, 43, 86, 115 Господарського процесуального кодексу України, статтями 1-2, 23, 38, п. 1-1 ч. 1 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013, статтею 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013, господарський суд Житомирської області, -

УХВАЛИВ:

Грошові вимоги Служби безпеки України (м. Київ) до Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" (м. Житомир) в сумі 2841854,56 грн. - відхилити.

Суддя Гнисюк С.Д.

Віддрукувати:

1 - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1) - рек. з пов.;

2 - УПФУ в м. Житомирі (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 55) - рек.;

3 - ПАТ "Західінкомбанк" (43005, м. Луцьк, проспект Перемоги, 15) - рек. ;

4 - Житомирська міська рада (10014, м. Житомир, майдан С.П.Корольова, 4/2) - рек.;

5 - ПАТ "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1) - рек.;

6 - Державна фінансова інспекція в Житомирській області (10014, м. Житомир, майдан ім. с.П.Корольова, буд. 12) - рек.;

7 - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Житомирі (10003, м. Житомир, пров. Львівський, 2) - рек.;

8 - Житомирська ОДПІ ГУ Міндоходів України у Житомирській області (м-н Перемоги, 2 , м. Житомир, 10014) - рек.;

9 - КП "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, вул. Щорса, 4) - рек.;

10 - а/к Довжаниця О.С. (10004, м. Житомир, провул. Пограничний,14) - рек. з пов.

11 - Служба безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33) - рек. з пов.