РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015Справа №910/15764/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Арис-Юг»
ДоСуб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
Простягнення 25 414, 91 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Коркін П.П. - за дов.;

Від відповідача: Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь заборгованість за надані послуги згідно із Договором №203 від 11.02.2009р. в розмірі 18 988, 17 грн. основного боргу, пеню - 3 241, 94 грн., 3% - 146, 70 грн., інфляційні витрати - 3 038, 10 грн.

Ухвалою про порушення провадження у справі від 22.06.2015р. суд призначив розгляд справи на 14.07.2015р.

14.07.2015р. в судовому засіданні позивач надав суду заяву про припинення провадження в сумі 2 958, 41 грн., в зв'язку з частковою оплатою Відповідачем суми боргу.

Фактично така заява Позивача є заявою про зменшення розміру позовних вимог та вона відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, тому прийнята до розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема зменшити розмір позовних вимог.

Як визначено в п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 18.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Згідно з ч.3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 22 457, 34 грн., тому має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач в судовому засіданні від 14.07.2015р. надав суду письмову заяву, відповідно до якої визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та визнання позовних вимог відповідачем, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір №203 (надалі - Договір).

Згідно умов Договору Позивач зобов'язався надати Відповідачу послуги по заправці автотранспорту дизельним пальним на автозаправочних станціях розташованих в межах території України та надавати додаткові послуги, відповідно при пред'явленні пластикових карток, а Відповідач зобов'язався проводити оплату наданих послуг.

На виконання умов Договору передбачених п. 2.1.1., Позивач передав, а Відповідач прийняв в користування пластикові картки, за якими Відповідачу надавалися послуги по заправці автотранспорту, що підтверджується актами прийому-передачі магнітно-чіпових карт «ARIS», а саме актом №АВК-00119 від 01.02.2010р. та актом №119/2 від 05.02.2014р.

Факт отриманих послуг по заправці автотранспорту Відповідача дизельним пальним на АЗС в межах території України по пластиковим карткам «ARIS» підтверджується актом наданих послуг та звірки взаєморозрахунків №ЗкП-000135 (203)-У від 28.02.2015р. та актом наданих послуг та звірки взаєморозрахунків №ЗкП-000136 (203)-У від 31.03.2015р.

Судом встановлено, що загальна вартість наданого Позивачем Відповідачу дизельного пального за лютий та березень місяці 2015 року складала 31 284, 29 грн. за кількість 1 405, 03 літри.

Матеріалами справи підтверджено, що свої зобов'язання відповідно до умов Договору Позивач виконав в повному обсязі.

Однак, Відповідач частково сплатив грошові кошти за надані Позивачем послуги, в зв'язку з чим за Відповідачем існує заборгованість в розмірі 18 988, 17 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Договір №203 від 11.02.2009р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором про надання послуг та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем не сплачено суму боргу за Договором в розмірі 18 988, 17 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент винесення рішення у справі настав.

Факт наявності боргу у Відповідача за Договором №203 від 11.02.2009р. в розмірі 18 988, 17 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та визнаний Відповідачем, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі порушення термінів розрахунків Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який вона сплачується, від суми платежу за кожний день прострочення.

Отже, порушення відповідачем строків оплати, передбачених умовами Договору, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Тому, Позивачем також правомірно заявлена вимога про стягнення з Відповідача пені за неналежне виконання зобов'язання, відповідно до договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Таким чином, за прострочення терміну платежу з відповідача належить стягнути пеню у сумі 3 241, 94 грн., відповідно до розрахунку Позивача з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого Позивачем розрахунку, з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим, з Відповідача підлягає стягненню 146, 70 грн. 3% річних та 3 038, 10 грн. індексу інфляції.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; Код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арис-Юг» (03028, м. Київ, пр.-т. Науки, 41, офіс 442; Код: 31745725) основну заборгованість в розмірі 18 988 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім) грн. 17 коп., пеню в розмірі 3 241 (три тисячі двісті сорок одна) грн. 94 коп., 3% річних в розмірі 146 (сто сорок шість) грн. 70 коп., індекс інфляції в розмірі 3 038 (три тисячі тридцять вісім) грн. 10 коп. та судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.07.2015р.

Суддя І.І.Борисенко