КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа№ 910/6129/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Баранця О.М.

при секретарі : Богатчук К.І.

за участю представників :

позивача - Купрієнко В.І.

відповідача - Ковригін О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 74804,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 по справі №910/6129/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 14.07.2015.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015, в зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, керуючись ст.ст. 4-6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п.2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 №25, рішенням зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015, сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/6619/15-г колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Баранець О.М., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015, колегією суддів в вищезазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 14.07.2015.

В судове засідання 14.07.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

30 вересня 2010 року між ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" (покупець) та ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (постачальник) укладено Договір поставки №Д-1111-75/184-Д (далі - Договір).

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №360-р від 13.06.2012 "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №530 від 18.07.2012 "Про реорганізацію ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" діяльність ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" припинено внаслідок реорганізації шляхом перетворення в Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Пунктом 1.2 Статуту ПАТ "Укртрансгаз", затвердженого рішенням установчих зборів ПАТ "Укртрансгаз" від 25.12.2012, визначено, що товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України".

Відповідно до умов Договору постачальник зобов'язується поставити у зумовлені строки покупцеві певну продукцію (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.2 Договору товар поставляється єдиною партією. Асортимент, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість товару вказані у специфікації, яка оформлюється у вигляді додатку до даного договору і є невід'ємною частиною.

Специфікацією від 30.09.2010 сторони погодили асортимент, кількість, ціну та загальну вартість товару в розмірі 59777,77 грн.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що оплата товару здійснюється протягом 30 робочих днів з дня надходження товару, що постачається за даним договором у розмірі 100% вартості обладнання, відповідно до умов п. 6.3 даного договору, на підставі накладної на отримання товарно-матеріальних цінностей уповноваженого представника покупця, який діє на підставі оригіналу довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей встановленого зразка. Датою передачі товару є дата оформлення та підписання уповноваженими представниками сторін накладної.

Відповідно до п. 6.3 Договору сторони погодили, що оплата здійснюється після поставки товару, у розмірі його вартості.

Згідно з п. 7.2 Договору за невиконання або неналежне виконання покупцем своїх зобов'язань по оплаті, згідно з п. 6.3 даного договору, покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 10.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов Договору, поставив відповідачу товар на загальну суму 59777,77 грн. Відповідач свої зобов'язання за Договором, в частині розрахунків, належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 59777,77 грн.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами строку позовної давності. Зокрема, місцевий господарський суд дослідив наявні в матеріалах справи акти звірки взаєморозрахунків та прийшов до висновку, що такі акти не можуть вважатися належними доказами переривання строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи, що оплатити Товар відповідач повинен до 10.11.2010, перебіг позовної давності за Договором розпочався з 11.11.2010 та закінчився, відповідно, 11.11.2013, в той час, як з позовом позивач звернувся до суду 13.03.2015, про що свідчить відмітка відділу документального забезпечення місцевого господарського суду на позовній заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно з п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2013 та 30.09.2013, в межах строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення основного боргу, між РВУ "Донецькавтогаз" ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз" складено та підписано акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2013 та 30.09.2013, відповідно, які скріплені печатками сторін без зауважень.

В вищезазначених актах зафіксовано факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за укладеними між сторонами договорами в загальному розмірі 1106612,92 грн., в тому числі за спірним Договором.

Як вбачається з довідки позивача про облік дебіторської заборгованості відповідача, станом на 02.03.2015, до загальної суми заборгованості в розмірі 1 106 612,92 грн. входить також заборгованість за одержані 30.09.2010 товари, згідно з договором № Д-1111-75/184-Д в сумі 59777,77 грн., яка є предметом спору по даній справі.

Також, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо підписанням актів не уповноваженою особою, з огляду на наступне.

Як вбачається з обох актів звірки взаємних розрахунків, останні підписані з боку відповідача головним бухгалтером Шакарішвілі Л.В. та головним бухгалтером зі сторони позивача.

Відповідно до п. 7 ст. 7 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства:

- забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності;

- організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій;

- бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства;

- забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства;

Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики № 336 від 29.12.2004 "Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників", головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, організовує роботу бухгалтерської служби, контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, здійснює заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах.

Крім того, посадовою інструкцією головного бухгалтера регіонального виробничого управління "Донецькавтогаз" Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (а.с. 46-48) встановлено, що головним завданням головного бухгалтера є організація та забезпечення ведення бухгалтерського обліку в Управлінні. Відповідно до поставленого завдання головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методологічних засад, встановлених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", з урахуванням особливостей діяльності підприємства й технології оброблення облікових даних. (розділ 4), Головний бухгалтер має право в межах своєї компетенції підписувати та візувати документи (п. 5.2).

Колегія суддів звертає увагу, що підписання акту звіряння розрахунків між господарюючими суб'єктами, їх головними бухгалтерами, заступниками головних бухгалтерів, які є відповідальними посадовими особами на підприємстві за стан фінансово-бухгалтерського обліку та за здійсненням контролю за обліком господарських операцій, відноситься до кола функціональних обов'язків цих посадових осіб, тому, додаткового підтвердження їх повноважень не потребує.

Також, наказом №284 від 29.11.2012 (а.с. 49-51) затверджено Положення про виготовлення, облік, зберігання та використання печаток і штампів у ДП «Укравтогаз».

Пунктом 3 вищезазначеного наказу відповідальною особою за облік, зберігання та використання печаток в регіональних виробничих управліннях, зокрема за печатку з написом «для податкових накладних 03» призначено Шаракашвілі Л.В.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що відповідач уповноважив головного бухгалтера на ведення бухгалтерського обліку та підписання в межах своєї компетенції документів, колегія суддів прийшла до висновку, що вчинення вказаною особою, в межах здійснення бухгалтерського обліку та посадових обов'язків, дій з підписання актів звірки щодо стану розрахунків по господарських операціях, відображених на рахунках бухгалтерського обліку, у господарських (цивільних) правовідносинах розцінюється як вчинення дій уповноваженим представником юридичної особи, які свідчать про визнання відповідачем боргу в розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України та, відповідно, переривання перебігу позовної давності.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Таким чином, підписання в межах трирічного строку позовної давності актів звірки від 31.03.2013 та 30.09.2013, строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення суми основного боргу перервався та розпочався заново.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 59777,77 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 2284,65 грн. та 7% штрафу в розмірі 4184,44 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі і сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Складенням зазначених актів звірки розрахунків відповідачем визнано лише заборгованість по оплаті одержаних товарів, тому щодо решти позовних вимог позовна давність не переривалась.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Беручи до уваги, що у відповідача виник обов'язок оплатити переданий позивачем товар до 10.11.2010 (30 робочих днів з дня підписання накладної від 30.09.2010 за №66), а також враховуючи норми ч. 2 ст. 258 ЦК України, колегія суддів прийшла до висновку, що позовна вимога про стягнення пені за період з 11.11.2010 до 09.05.2011 пред'явлена після спливу позовної давності, оскільки відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін (п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Таким чином, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені із пропуском позовної давності.

Як на підставу стягнення з відповідача штрафу, позивач посилається на положення частини 2 статті 231 ГК України.

Відповідно до частини 2 статті 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, можливо, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи викладене, застосування до відповідача відповідальності передбаченої абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України за порушення ним грошових зобов'язань, є помилковим.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 5389,82 грн. та збитків від інфляції в сумі 3168,22 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач нараховує 3 % річних та збитки від інфляції за період з 11.11.2010 до 11.11.2013.

Пункт 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлює, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу) (п. 4.3 вищезгаданої постанови).

В пункті 5.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань, згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги що відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, а також період, за який позивач нараховує 3% річних та збитки від інфляції (з 11.11.2010 до 11.11.2013), обґрунтованим для нарахування є період з 13.03.2012 до 11.11.2013 включно (останній день згідно з розрахунком позивача), в зв'язку з пропущенням позовної давності.

Колегія суддів перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з 13.03.2012 до 11.11.2013 на суму заборгованості встановила, що інфляційні нарахування мають від'ємне значення (дефляція), тому вимога про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на суму заборгованості задоволенню не підлягає.

Також, колегія суддів перевіривши розрахунок 3% річних за період з 13.03.2012 по 11.11.2013 прийшла до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають стягненню з відповідача в розмірі 2992,16 грн.

Розрахунок сум 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу здійснений за допомогою програми "Калькулятор:Ліга:Закон".

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 по справі №910/6129/15-г - скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 по справі №910/6129/15-г задовольнити частково.

2.Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 по справі №910/6129/15-г.

3.Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.

4.Стягнути з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2, ідентифікаційний код 36265925) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 59777 (п'ятдесят дев'ять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 77 коп. - боргу, 2992 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто дві гривні) грн. 16 коп. - 3 % річних та 1533 (одну тисячу п'ятсот тридцять три) грн. 07 коп. - судового збору.

5.Стягнути з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2, ідентифікаційний код 36265925) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 766 (сімсот шістдесят шість) грн. 54 коп. - витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7.Матеріали справи №910/6129/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді А.О. Мальченко

О.М. Баранець

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.07.2015