РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015Справа №910/11406/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування"

до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Азовелектросталь"

про визнання поруки припиненою

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Колток О.І.;

від відповідача: Дубров Д.Г.;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі-відповідач) про визнання припиненою поруки, що виникла на підставі договору поруки № 377-П/08 від 06.08.2008 р. та додаткової угоди № 1 до договору від 06.07.2010 р., укладених між Публічним акціонерним товариством "Маріупольський завод важкого машинобудування" та Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до змісту кредитного договору, строк дії кредитної лінії за всіма виданими траншами закінчується 06.03.2009 р., проте протягом шести місяців, починаючи з 06.03.2009 р., відповідачем не було пред'явлено вимоги до позивача про виконання основного зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.05.2015 р. порушено провадження у даній справі, залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство "Азовелектросталь" третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 21.05.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

20.05.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки 17.04.2014 р. на адресу позичальника та поручителів була направлена вимога № 32754-11-б/б про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань зі строком погашення зазначеної заборгованості протягом 10 календарних днів з дати направлення вимоги.

Також, 20.05.2015 р. представник відповідача через загальний відділ діловодства суду подав заяву щодо застосування строків позовної давності, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача про визнання поруки припиненою.

У судовому засіданні 21.05.2015 р. представник позивача надав додаткові письмові пояснення, у яких зазначив, що наразі господарським судом міста Києва розглядається спір про визнання Додаткової угоди №1 від 06.07.2010 р. до Договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008 р. недійсною (суддя Домнічева І.О. справа № 910/11918/15), у зв'язку з чим така додаткова угода не створила та не могла створити будь-які правові наслідки для її сторін.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 18.06.2015 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та надав письмові заперечення на відзив на позовну заяву, в яких зазначив, що не погоджується з доводами відповідача, обґрунтовуючи тим, що збільшення відповідальності позивача відбулося не у зв'язку зі зміною основного договору у визначені ним строки, а на підставі укладених між Банком та Позичальником додаткових угод, на укладення яких Поручителем не надавалась згода, то надана ПАТ «МЗВМ» порука є припиненою на підставі ст. 559 ЦК України. Також представник позивача надав письмові заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, в яких вказує, що дана заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, адже, строк позовної давності починається з 17.04.2014 р., тобто від дати, коли ПАТ «МЗВМ» дізналося про факт невизнання Банком припинення поруки за договором поруки.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 09.07.2015 р. представник позивача подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення господарського суду Донецької області у справі № 905/494/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про визнання недійсним договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008 р.

Розглянувши подане позивачем клопотання про зупинення провадження у справі, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Проте, розгляд господарським судом Донецької області справи № 905/494/15 ніяким чином не унеможливлює розгляд даної справи, що являлось би підставою для зупинення провадження у справі, а тому суд визнає подане клопотання необґрунтованим, відповідно у його задоволенні відмовляє.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 09.07.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - відповідач, банк) та Закритим акціонерним товариством «АзовЕлектроСталь», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Азовелектросталь" (далі - третя особа, позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07.

Відповідно до пункту 1.1. договору, банк відкрив позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надав позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язався використати кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5. договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором.

Згідно умов пунктів 1.2.-1.4. договору, банк відкрив позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію зі строком дії - до 06 березня 2009 року, з лімітом кредитної лінії - сума еквівалентна 12 000 000,00 доларів США та зі сплатою процентів:

- за користування частиною кредиту, наданою у гривнях - в розмірі 16,00 % річних;

- за користування частиною кредиту, наданою у доларах США - в розмірі 12,00 % річних;

- за користування частиною кредиту, наданою у євро - в розмірі 12,00 % річних;

- за користування частиною кредиту, наданою російських рублях - в розмірі 15,00 % річних.

Пунктом 6.2 договору (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 19.12.2007 р. до договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 р.) встановлено, що проценти, нараховані за місяць, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця у строк з 1-го числа по 5-те число (включно) місяця, наступного за тим, за який вони нараховані (крім процентів, строки сплати яких визначені у наступних абзацах цього пункту). Якщо після дострокової сплати процентів кредит був повністю або частково достроково повернутий у тому ж місяці, за який ці проценти нараховані, внаслідок чого фактично сплачена сума процентів, перевищує розмір процентів, який підлягає сплаті, сума, яка складає різницю між фактично сплаченою сумою процентів та розміром процентів, що підлягає сплаті, вважається направленою на сплату процентів за користування кредитом за наступний місяць.

Згідно п. 4.2 договору, банк надає позичальнику кредит лише у межах строку дії кредитної лінії окремими частинами (траншами) шляхом надання одного траншу, що дорівнює ліміту кредитної лінії, або декількох траншів, але так, щоб у будь-який момент розмір кредиту не перевищував ліміт кредитної лінії. Кожний транш надається на підставі окремої додаткової угоди, укладеної між позичальником та банком, у строк не пізніше 2 (двох) днів з дня її укладення. Додаткові угоди про надання траншів можуть бути укладені лише за взаємною згодою сторін і є невід'ємною частиною цього Договору.

Додатковою угодою № 2 від 30.01.2009 року до договору про відкриття кредитної лінії, сторонами були погоджені та внесені зміни в п. 4.2 договору про відкриття кредитної лінії щодо підстав надання траншу, а саме: кожний транш надається на підставі окремої заяви позичальника про надання траншу у строк не пізніше 2 (двох) календарних днів з дня її надходження до банку. Заява позичальника про надання траншу є невід'ємною частиною цього Договору.

На підставі додаткової угоди № 1 від 26.09.2007 року позичальнику надано транш у сумі 8 920 000,00 грн. зі строком повернення 02.10.2007 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 9,5 % річних.

На підставі додаткової угоди № 2 від 27.09.2007 року позичальнику надано транш у сумі 128 000,00 грн. зі строком повернення 02.10.2007 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 10,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 3 від 19.10.2007 року позичальнику надано транш у сумі 3 500 000,00 грн. зі строком повернення 19.12.2007 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,5 % річних.

На підставі додаткової угоди № 4 від 25.10.2007 року позичальнику надано транш у сумі 4 000 000,00 грн. зі строком повернення 25.12.2007 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,5 % річних.

На підставі додаткової угоди № 5 від 30.11.2007 року позичальнику надано транш у сумі 2 600 000,00 грн. зі строком повернення 30.01.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 15,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 6 від 04.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 2 000 000,00 доларів США зі строком повернення 02.05.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 12,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 7 від 22.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 000 000,00 доларів США зі строком повернення 29.02.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 10,00 % річних

На підставі додаткової угоди № 8 від 28.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 670 000,00 євро зі строком повернення 28.05.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 15,5 % річних.

На підставі додаткової угоди № 9 від 28.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 14 213 500,00 грн. зі строком повернення 28.03.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 17,5 % річних.

На підставі додаткової угоди № 10 від 29.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 5 125 000,00 грн. зі строком повернення 27.03.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 16,75 % річних.

На підставі додаткової угоди № 11 від 29.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 18 826 500,00 грн. зі строком повернення 27.03.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 16,75 % річних.

На підставі додаткової угоди № 12 від 03.03.2008 року позичальнику надано транш у сумі 530 000,00 доларів США зі строком повернення 03.04.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,7 % річних.

На підставі додаткової угоди № 13 від 05.03.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 000 000,00 доларів США зі строком повернення 05.09.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 15,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 14 від 28.03.2008 року позичальнику надано транш у сумі 24 820 750,00 грн. зі строком повернення 27.06.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 16,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 15 від 28.03.2008 року позичальнику надано транш у сумі 13 354 375,00 грн. зі строком повернення 27.06.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 16,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 16 від 04.06.2008 року позичальнику надано транш у сумі 9 000 000,00 доларів США зі строком повернення 18.06.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 10,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 17 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 18 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 19 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 20 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 21 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 22 від 18.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 644 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 23 від 18.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 11 892 920,00 грн. зі строком повернення 18.02.2009 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 23,00 % річних.

На підставі додаткової угоди № 24 від 06.07.2010 року позичальнику надано транш у сумі 1 504 500,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 01.07.2016 року.

На підставі додаткової угоди № 25 від 27.06.2013 року позичальнику надано транш у сумі 10 849 500,00 доларів США зі строком повернення 01.04.2014 року.

На підставі додаткової угоди № 26 від 01.07.2013 року позичальнику надано транш у сумі 88 500,00 доларів США зі строком повернення 01.04.2014 року.

Відповідно до п. 9.1. договору, позичальник повинен повернути банку кредит шляхом повернення кожного траншу в останній день строку, що складає 6 місяців з дати укладення додаткової угоди, на підставі якої цей транш наданий, а траншів наданих менше ніж за 6 місяців до дня закінчення строку дії кредитної лінії, зазначеного у п. 1.4 договору, - шляхом їх повернення у день закінчення строку дії кредитної лінії. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

06.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", та Відкритим акціонерним товариством «Маріупольський завод важкого машинобудування», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" (далі - позивач, поручитель) укладено договір поруки № 377-П/08.

Згідно пункту 2.1. договору поруки, поручитель поручився за виконання обов'язків позичальника, що виникли або виникнуть у майбутньому в останнього на підставі договору про відкриття кредитної лінії, у тому числі:

- обов'язку повернути банку наданий за договором про відкриття кредитної лінії кредит, загальна сума якого у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміт кредитної лінії відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії;

- обов'язку повернути банку частину наданого кредиту на умовах, встановлених п. 9.1 договору про надання кредитної лінії;

- обов'язку сплачувати банку проценти за користування кредитом, наданим за кредитною лінією;

- обов'язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково, повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають з основного договору;

- обов'язку сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії.

Пунктом 3.1 договору поруки встановлено, що позичальник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, що перелічені в статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник. При цьому, відповідальність поручителів настає у випадку, якщо позичальник допустить прострочення виконання будь-якого з обов'язків, що зазначені в ст. 2 договору поруки.

Відповідно до п. 5.4 договору поруки №377-П/08, укладенням цього договору поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни відповідальності боржника за основним договором, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни основного договору, внаслідок яких збільшується ліміт кредитної лінії що надається боржнику, строк користування кредитом/частиною, та/або розмір процентів за користування кредитом/овердрафтом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафів) та/або будь-яких інших платежів, які боржник, згідно з основним договором повинен сплачувати банку та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором, і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим договором поруки, і встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку встановленого в п. 5.3. цього договору, а поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності боржника за основним договором. Дана згода поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що додатковою угодою №17 від 15.08.2008 р. між банком та позичальником без погодження та відома поручителя було збільшено обсяг відповідальності останнього за зобов'язаннями у доларах США, встановивши розмір процентної ставки, за який поручитель не поручався. Крім того, оскільки останнім строком виконання основного зобов'язання є 06.03.2009 р., а банк не звернувся протягом 6 місяців від указаної дати до поручителя з вимогами у будь-якій формі, на підставі частини 4 статті 559 ЦК України, порука вважається припиненою.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору поруки № 377-П/08 від 06.08.2008 р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором поруки.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 553 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Як встановлено судом вище, пунктом п. 5.4 договору поруки №377-П/08 укладенням цього договору поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни відповідальності боржника за основним договором, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни основного договору, внаслідок яких збільшується ліміт кредитної лінії що надається боржнику, строк користування кредитом/частиною, та/або розмір процентів за користування кредитом/овердрафтом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафів) та/або будь-яких інших платежів, які боржник, згідно з основним договором повинен сплачувати банку та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором, і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим договором поруки, і встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку встановленого в п. 5.3. цього договору, а поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності боржника за основним договором. Дана згода поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

Зазначена умова договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Крім того, відповідно до пункту 6.3. кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 р., розмір процентів за користування кредитом або його частиною у певній валюті може бути змінений банком в односторонньому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою.

Тому, оскільки умовами договору поруки передбачено можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в кредитних договорах, а також зміна процентної ставки за кредитом передбачена і в самому кредитному договорі, за виконання зобов'язань по якому поручався поручитель, суд приходить до висновку, що внесення змін до кредитних договорів в частині збільшення відсотків за користування кредитом не змінило основне зобов'язання боржника без згоди поручителя та не збільшило обсяг його відповідальності.

Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд України у постанові №3-62г10 від 17.01.2011 р.

Таким чином, підстав для визнання поруки за договором поруки №377-П/08 припиненою на підставі частини 1 ст. 559 ЦК України у даній справі немає.

За умовами частини 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно пункту 5.3. договору поруки, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором.

На думку позивача, згідно умов кредитного договору у редакції додаткової угоди від 06.07.2010 р., строк дії кредитної лінії за всіма видами траншів закінчується 06.03.2009 р., а банк не звертався з вимогою про виконання поруки протягом 6 місяців із вказаної дати.

Проте таке твердження позивача не відповідає дійсності з урахуванням наступного.

Як вбачається з пункту 5 додаткової угоди №24 від 06.07.2010 р. до договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 р., позичальник зобов'язаний повернути транш частинами у строк не пізніше 01.07.2016 р., останній платіж у сумі 88 500,00 доларів США.

Крім того, за умовами пункту 5 додаткової угоди №25 від 27.06.2013 р. до договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 р. позичальник зобов'язаний повернути транш сумою 10 849 500,00 доларів США у строк не пізніше 01.04.2014 р.

Також матеріалами справи підтверджується, що 28.04.2014 р. позивачем було отримано вимогу відповідача №32754-11 від 17.04.2014 р. про дострокове виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції позивача.

Таким чином, вищенаведеним спростовується твердження позивача про те, що строк дії кредитної лінії за всіма видами траншів закінчується 06.03.2009 р., а банк не звертався з вимогою про виконання поруки протягом 6 місяців із вказаної дати.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання поруки за договором поруки №377-П/08 припиненою також на підставі частини 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідачем було подано клопотання про застосування строків позовної давності, стосовно якого суд відзначає наступне.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на той факт, що додатковою угодою №17 від 15.08.2008 р. між банком та позичальником без погодження та відома поручителя було збільшено обсяг відповідальності останнього за зобов'язаннями у доларах США.

Водночас, з рішення господарського суду Полтавської області від 03.06.2009 р. у справі №13/58 за позовом ЗАТ «Альфа-банк» до 1) ВАТ Полтавхіммаш», 2) ЗАТ «АзовЕлектроСталь», 3) ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про стягнення 12 791 944,27 грн. вбачається, що предметом дослідження у справі виступала також додаткова угода №17 від 15.08.2008 р. до договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 р., а представник ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» був присутнім у судовому засіданні, коли ухвалювалось рішення у справі, заявлялося також клопотання про відвід судді.

Таким чином, позивачеві в будь-якому випадку було відомо про існування додаткової угоди №17 від 15.08.2008 р. до договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 р. не пізніше ніж 03.06.2009 р., а тому строк позовної давності з вимогою про визнання поруки припиненою сплив 03.06.2012 року.

Проте, як роз'яснено пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За таких обставин, враховуючи, що право або охоронюваний законом інтерес позивача не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та не застосовує строк позовної давності, відповідно у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 15.07.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.