РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015Справа №910/11548/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», м.Київ,

за участю третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерев'янко Вікторії Вікторівни, м.Київ

за участю третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж», м.Київ,

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Єрьомін О.В. - по дов.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», м.Київ про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №4146, вчиненого 20.11.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янко В.В., про звернення стягнення на нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 481,70 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Прирічна, буд.13; нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 1072,60 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Прирічна, буд.13.

В обґрунтування позовних вимог Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1» посилалось на те, що на момент вчинення спірного виконавчого напису заборгованість позивача перед Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» була погашена та між сторонами існував спір щодо наявності у відповідача права вимоги, а отже, на думку позивача, вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням приписів Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом №296/5 від 22.02.2012р. Міністерства юстиції України, стосовно умов безспірності, що стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом. Крім того, як вказує позивач, при вчиненні спірного виконавчого напису порушено положення чинного законодавства стосовно річного строку складання виконавчих написів.

Відповідач у відзиві №0402-03 від 16.06.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що оспорюваний заявником виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства.

У судове засідання 15.07.2015р. відповідач не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався. Проте, Публічне акціонерне товариство «Неос Банк» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням №109.

Ухвалою від 07.05.2015р. господарського суду міста Києва залучено до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерев'янко Вікторію Вікторівну в якості третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а також Приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж» в якості третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Третя особа 1 у поясненнях №20/01-16 від 15.05.2015р. проти задоволення позовних вимог заперечень не надала, правової позиції по суті спору не висловила. Одночасно, наведений учасник судового процесу просив здійснювати розгляд справи без участі представника приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерев'янко Вікторії Вікторівни.

Третя особа у поясненнях №191 від 26.05.2015р. позовні вимоги підтримала та зазначила, що на момент вчинення спірного виконавчого напису у відповідача було відсутнє право вимоги до заявника.

Треті особи у судове засідання 15.07.2015р. також не з'явились, представників не направили, однак були належним чином повідомленні про час та місце розгляду спору, що підтверджується поштовими повідомленнями №125 та №117.

До господарського суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість забезпечення участі у розгляді справи 15.07.2015р. свого повноважного представника через перебування останнього у відпустці.

Стосовно вказаного клопотання відповідача, а також з приводу неявки відповідача та третіх осіб в судове засідання 15.07.2015р. господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Аналогічними правами наділено третю особу у ст.27 Господарського процесуального кодексу України

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст.32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Проте, відповідачем не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів неможливості направити у судове засідання свого представника та заміни уповноваженого представника, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ними трудовими відносинами.

При цьому, як зазначено вище, господарський суд має право відкласти розгляд справи лише у межах строків, передбачених ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд наголошує, що строк вирішення спору фактично сплив, а отже у суду відсутня можливість відкладення розгляду спору на іншу дату.

До того ж, судом прийнято до уваги, що всіма учасниками судового процесу вже було висловлено свою правову позицію по суті спору.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач та треті особи не з'явились у судове засідання 15.07.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаних учасників судового процесу не перешкоджає вирішенню справи по суті.

З урахуванням викладених обставин клопотання відповідача про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд встановив.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу норм ч.2 ст.1069 Цивільного кодексу України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.345 Господарського кодексу України встановлено, що у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як свідчать матеріали справи, 15.06.2010р. між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-1» (позичальник) було укладеного кредитний договір №14-257/2010, відповідно до п.1.1 якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію в сумі 10 000 000 доларів США для завершення будівництва проекту (житлові будинки з вбудовано-прибудованими приміщення на проспекті Перемоги, 26 в Шевченківському районі м.Києва з 15.06.2010р. по 14.06.2013р. зі сплатою Libor (1 місяць) +12,5%.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

29.09.2010р. між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (іпотекодержатель) та Приватним акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-1 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, згідно з п.1.1 якого іпотекодавець відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя нерухомим майном, що є предметом іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем зобов'язань, що випливають з кредитного договору №14-257/2010 від 15.06.2010р. та додаткових угод до нього, що укладені або укладатимуться між сторонами.

В іпотеку за вказаним договором було передано нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 481,70 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Прирічна, буд.13; нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 1072,60 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Прирічна, буд.13.

Вказаний правочин посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Світланою Миколаївною та зареєстровано в Державному реєстрі іпотек, що підтверджується витягом №77443094від 20.11.2014р. за №10305129.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги кредитний договір №14-257/2010 від 15.06.2010р. та договір іпотеки б/н від 29.09.2010р. як належні підстави, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Крім того, як встановлено судом, зобов'язання позичальника за кредитним договором №14-257/2010 від 15.06.2010р. було забезпечено порукою Приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж» на підставі договору №216-2010 від 26.06.2010р.

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, 17.11.2014р. Публічне акціонерне товариство «Неос Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерев'янко Вікторії Вікторівни з заявою №0402-03/8007 про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки б/н від 29.09.2010р. для стягнення за рахунок належного Приватному акціонерному товариству «Трест Київміськбуд-1» предмета іпотеки кредитної заборгованості в розмірі 129 657,37 доларів США.

20.11.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янко Вікторією Вікторівною вчинено виконавчий напис за №4146 про звернення стягнення на нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 481,70 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Прирічна, буд.13; нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 1072,60 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Прирічна, буд.13 в рахунок погашення заборгованості за період з 15.06.2010р. по 10.10.2014р., а саме простроченої заборгованості за кредитом в сумі 111 066, 80 доларів США та заборгованості за процентами в сумі 18 590,57 доларів США.

Як вказувалось вище, на думку позивача, вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням приписів Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом №296/5 від 22.02.2012р. Міністерства юстиції України, стосовно умов безспірності та річного строку складання виконавчих написів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса (ст.33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст.88 Закону України «Про нотаріат»).

Постановою №1172 від 29.06.1999р. Кабінету Міністрів України затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Так, згідно з п.2 Переліку (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з Постановою від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» виконавчий напис на договорі іпотеки/застави може бути вчинений лише у випадку, коли вимоги кредитора є безспірними і з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. При цьому, сам факт подання нотаріусу заперечень боржника чи іпотеко/заставодавця щодо зобов'язання, забезпеченого іпотекою/заставою, а також наявність судової справи про стягнення кредитної заборгованості свідчить про наявність спору між кредитором/заставодержателем і заставодавцем, у зв'язку з цим вчинення нотаріусом виконавчого напису може слугувати підставою для його оскарження. Під час розгляду справ за позовами щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, судам необхідно перевіряти належність кредитору права звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі або встановити наявність (відсутність) об'єктивних обставин, коли виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню. Також судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Таким чином, враховуючи приписи наведених норм, передумовою вчинення виконавчого напису є відсутність спору між учасниками правовідносин стосовно розміру невиконаного зобов'язання, тобто, безспірність вимог.

Як вбачається з представлених на виконання вимог ухвали від 07.05.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янко Вікторією Вікторівною документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №4146, із заявою про вчинення напису Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» було надано кредитний договір №14-257/2010 від 15.06.2010р. з додатками, договір іпотеки від 29.09.2010р., розрахунок заборгованості Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» за вказаним кредитним договором, докази направлення та вручення повідомлення №0402-03/7629 від 13.10.2014р. про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору позивачу, повідомлення №0402-03/7629 від 13.10.2014р. про порушення основного зобов'язання та копію статуту Публічного акціонерного товариства «Неос Банк».

Як встановлено судом, Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» не було повідомлено приватного нотаріуса про спір між Приватним акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-1», Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» та Приватним підприємством «Творча майстерня «Престиж» стосовно наявності у банку права вимоги за договором №14-257/2010 від 15.06.2010р.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що отримавши вимоги банку та не погодившись з ними, 05.11.2014р. та 13.11.2014р. Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1» та Приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж» направили відповідачу листи №166 від 05.11.2014р. (поштове повідомлення №873) та №336 від 13.11.2014р., відповідно до яких заперечили існування у них заборгованості за кредитним договором №14-257/2010 від 15.06.2010р. в сумі 129 657,37 дол. США та надали докази відсутності боргу.

При цьому, лист №166 від 05.11.2014р. було отримано Публічним акціонерним товариством «Неос банк» ще до звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

Одночасно, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що господарським судом м.Києва розглядалась справа №910/25548/14 за позовом Приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж» до Публічного акціонерного товариства «Неос банк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватного акціонерного товариства «Трест Київмісьбуд-1» про визнання відсутнім права грошової вимоги за договором №14-257/2010 від 15.06.2010р. в розмірі 129 657,37 доларів США.

Рішенням 12.02.2015р. позовні вимоги Приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж» задоволено: визнано відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Неос банк» права грошової вимоги за договором №14-257/2010 від 15.06.2010р. в розмірі 129 657,37 доларів США.

У вказаному процесуальному документі судом було встановлено, що оскільки Приватним акціонерним товариством «Трест Київмісьбуд-1» не було усунуто порушення умов кредитного договору протягом одного місяця з моменту отримання повідомлення, Публічне акціонерне товариство «Неос банк» задовольнило свої вимоги у позасудовому порядку на підставі іпотечного договору та звернуло стягнення на визначене в ньому нерухоме майно шляхом набуття такого майна у власність. Отже, Публічне акціонерне товариство «Неос банк» набуло право власності на іпотечне майно на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі з моменту державної реєстрації 11.09.2013р. та 12.09.2013р. У наведеній справі судом встановлено, що банк здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», у зв'язку з чим будь-які наступні вимоги банку щодо виконання позивачем основного зобов'язання (які випливають з кредитного договору №14-257/2010 від 15.06.2010р.) є недійсними.

Тобто, фактично наведеним судовим актом було встановлено відсутність у Публічного акціонерного товариства «Неос Банк» права вимоги за договором №14-257/2010 від 15.06.2010р. після 12.09.2013р. з огляду на задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, а саме ухвала від 12.03.2015р. Київського апеляційного господарського суду, що залишена в силі постановою від 29.04.2015р. Вищого господарського суду України, апеляційну скаргу на рішення від 18.02.2015р. господарського суду м.Києва по справі №910/25548/14 було повернуто скаржнику.

Таким чином, наведений вище судовий акт набув законної сили у відповідності до приписів ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, рішення від 18.02.2015р. господарського суду м.Києва по справі №910/25548/14 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Наразі, суд також зазначає, що у відповідності до ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

За таких обставин, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що на момент вчинення спірного виконавчого напису вимоги Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», в рахунок задоволення яких і вчинено останній, не були безспірними, що свідчить про порушення під час вчинення виконавчого напису №4146 положень ст.88 Закону України «Про нотаріат».

Наразі, неподання Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» нотаріусу всупереч вимог щодо добросовісності відомостей про наявність між учасниками правовідносин спору стосовно розміру боргу, викладених висновків суду не спростовує.

Одночасно, господарський суд також приймає до уваги твердження заявника, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушення річного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги за кредитним договором.

Як вказувалось вище, ст.88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічні умови щодо строків, в які може бути здійснено виконавчий напис, наведено у п.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено Наказом №296/5 від 22.02.2012р. Міністерства юстиції України.

За умовами п.1.1 кредитного договору №14-257/2010 від 15.06.2010р. кредитні кошти було надано позивачу строком до 14.06.2013р. Додаткових угод, які свідчили б про погодження сторонами іншого строку користування кредитом, матеріали справи не містять.

Тобто, саме 14.06.2013р. було останнім строком користування грошовими коштами, наданими у межах означеного договору, і наступного дня у Публічного акціонерного товариства «Неос Банк» виникло право вимоги повернення грошових коштів до Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1».

Однак, як вставлено вище, спірний виконавчий напис було вчинено 20.11.2014р., тобто, з пропуском строку, що визначений ст.88 Закону України «Про нотаріат» (в частині вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на майно в рахунок погашення основного боргу за тілом кредиту).

Вказані обставини додатково свідчать про наявність підстав для визнання виконавчого напису №4146, вчиненого 20.11.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янко В.В., таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №4146, вчиненого 20.11.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янко В.В., є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Всі інші заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

У відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», м.Київ про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №4146, вчиненого 20.11.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янко В.В., про звернення стягнення на нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 481,70 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.?рирічна, буд.13; нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 1072,60 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Прирічна, буд.13.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №4146, вчинений 20.11.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янко В.В., про звернення стягнення на нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 481,70 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Прирічна, буд.13; нежилі приміщення (в літ.А) загальною площею 1072,60 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Прирічна, буд.13.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Неос Банк» (03035, м.Київ, Солом'янський район, вул.Митрополита Василя Липківскього, буд.45, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» (04205, м.Київ, Оболонський район, вул.Маршала Тимошенка, буд.29-Б, ) судовий збір в сумі 1218 грн.

У судовому засіданні 15.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 20.07.2015р.

Суддя М.О.Любченко