РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015Справа №910/12479/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ "ХІМПРОМ»

про тлумачення умов договору

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Притула Я.М. - за довіреністю;

від відповідача: Пшенишна В.В. - за довіреністю;

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ХІМПРОМ" про тлумачення умов договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача сторони по різному розуміють п. 4.4. Договору №ДУ-2014/416-КП від 28.08.2014 року

З цих підстав, позивач просив задовольнити позов, розтлумачивши п.4.4 Договору поставки №ДУ-2014/416-КП від 28.08.2014 р. «Датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про прийняття продукції», виходячи із буквального значення слів та виразів, визначивши, що датою поставки вважається дата, вказана саме представником Покупця на товаросупровідних документах, яким є видаткова накладна, а не дата оформлення цього документу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 24.06.2015 року.

18.06.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 24.06.2015 року представники сторін не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали.

Враховуючи те, що нез'явлення представників сторін у судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, а також враховуючи клопотання представника відповідача, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи 07.07.2015 року.

В судовому засіданні 07.07.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 07.07.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі по тексту - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ "ХІМПРОМ» (далі по тексту - відповідач, постачальник) укладено договір №ДУ-2014/416-КП (далі по тексту - Договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця Продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості та строки, по ціні і з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в даному Договорі і Специфікаціях, які є його невід'ємними частинами.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що Постачальник гарантує, що Продукція, яка постачається по даному Договору належить Постачальнику на праві власності, звільнена від зобов'язань перед третіми особами. Треті особи не мають яких-небудь прав на вказану Продукцію, Продукція в заставі, іпотеці, у податковій заставі не перебуває.

Відповідно до п. 4.1. Договору, поставка Продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по ціні, з якісними характеристиками та в терміни, узгоджені Сторонами в Специфікаціях до даного договору.

На підтвердження поставки Постачальник зобов'язаний надати Покупцю наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; відповідні товаросупроводжувальні накладні: видаткову накладну, товаротранспортну накладну; сертифікат якості; сертифікат відповідності; інструкцію по експлуатації; технічну документацію, передбачену п.2.3 Договору.

У випадку поставки Продукції без товаросупроводжувальної документації, що потягне за собою неможливість здійснити приймання Продукції по якості/кількості та/або комплектності, Покупець має право відмовитись від приймання поставленої партії та, на свій розсуд, повернути Продукцію Постачальнику або прийняти її на зберігання (п. 4.3 Договору).

Відповідно до умов п. 4.4 Договору, датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про прийняття продукції.

Умовами п. 5.3 Договору Сторони по справі визначили, що розрахунки за Продукцію, яка постачається по цьому Договору, здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 30 календарний день з моменту поставки відповідної партії Продукції, якщо інший більший строк відстрочки оплати не вказаній у відповідній Специфікації.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що сторони по різному розуміють п. 4.4. Договору, а тому просив суд розтлумачити вказаний пункт наступним чином «датою поставки вважається дата, вказана саме представником Покупця на товаросупровідних документах, яким є видаткова накладна, а не дата оформлення цього документу».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 637 ЦК України передбачено тлумачення умов договору за правилами ст. 213 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Запорізької області №908/2444/15-г від 09.06.2015 року встановлено, що «Суд наголошує, що при укладанні Договору сторонами не було узгоджено якогось особливого порядку передачі/вручення вказаного пакету документів Постачальником Покупцю (під підпис тощо). При цьому, суд відзначає, що протягом всього часу з моменту отримання Продукції і до звернення позивача до суду із даним позовом, відповідач жодного разу не висловлював претензій позивачу щодо виконання умов Договору та не заперечував факту існування заборгованості за отриману продукцію».

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що сторонами у спірному договорі досягнуто згоди щодо обставин, пов'язаних з виконанням умов договору, поведінку сторін у спірному правовідношенні, а тому судом не вбачається різного розуміння сторонами умов договору (п. 4.4. Договору).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене та рішення господарського суду Запорізької області №908/2444/15-г від 09.06.2015 року, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 14.07.2014 року.