ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" липня 2015 р.Справа № 916/2013/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Зайцева Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Покаржевський В.А. (довіреність № 393 від 20.04.2015р.);

Від відповідача: не з'явився ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовомДержавного підприємства "Одеська залізниця" до відповідача Державного підприємства "Енергомонтажний поїзд №754" про стягнення 63 925,56 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Суть спору:15.05.2015р. Державне підприємство "Одеськазалізниця" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Державного підприємства "Енергомонтажний поїзд №754"про стягнення 51530,10 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.05.2015 року було порушено провадження у справі № 916/2013/15 з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

04.06.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області відповідачем надано пояснення щодо помилки у позовній заяві та доповнення до позовної заяви про збільшення розміру позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідача 51530,10 грн. - основного боргу, 11 641,57 грн. - пені та 753,89 грн. - 3% річних.

13.07.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області відповідачем було надано доповнення до позовної заяви про уточнення позовних вимог, а саме вказано правильний код ЄДРПОУ відповідача.

Представник відповідача в судові засідання призначені на 05.06.2015р., 15.06.2015р. та 13.07.2015р. не з'являвся, хоча про час та місце його проведення був повідомлявся належним чином, однак поштові відправлення повертались на адресу суд, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення повернуті на адресу суду з відміткою про відсутність організації за зазначеною адресою (поштове повідомлення вх. №22743/15 від 26.05.2015р., поштове повідомлення вх. №26321/15 від 17.06.2015р., поштове повідомлення вх. №27906/15 від 26.06.2015р.).

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

13.07.2015 року після повернення з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі № 916/1129/15-г.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Державне підприємство «Одеська залізниця», крім основних видів діяльності також здійснює підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до ліцензії від 27.05.1998 ПС № 0490, виданої Національної комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики (надалі НКРЕ) відповідно до ст 13 Закону України «Про електроенергетику» (надалі Закон), тобто відповідно до законодавства має права та несе обов'язки енергопостачальника. Для проведення розрахунків за спожиту електричну енергію відповідно до вимог ст. 15-1 Закону Відокремленим структурним підрозділом «Енергозбут» Одеської залізниці (ЄДРПУ 26016872), був відкритий поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються виключно на підставі договорів про постачання електричної енергії, укладених між залізницею, в особі ВСП«Енергозбут», та споживачами у відповідності до вимог Закону та Правил .користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28 (із змінами).

До електричних мереж Одеської залізниці була приєднана виробнича база за адресою: Одеська обл., Овідіопільський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 5, яка належить відповідачу - Державному підприємству «Енергомонтажний поїзд №754».

09.06.2010р. між Державним підприємством «Одеська залізниця» (надалі - постачальник) та Державним підприємством «Енергомонтажний поїзд №754» (надалі - споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 180 (надалі -договір), згідно якого сторони прийняли на себе певні обов'язки стосовно постачання електроенергії та своєчасної її оплати.

Відповідно до п. 2.3.3 умов договору споживач зобов'язаний оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків до договору: (додаток № 2А - «Порядок розрахунків»; додаток № 2 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії»). Оплату здійснювати виключно коштами на поточний рахунок постачальника електричної енергії. Споживачі, які користуються об'єктами (електроустановками) на підставі договорів оренди, здійснюють повну попередню оплату прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період.

За приписами п. 4.2.1. Договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4. цього договору з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Згідно до п. 4.2.3 Договору,споживач сплачує постачальнику вартість недорахованої електричної енергії, розраховану виходячи із приєднаної потужності струмоприймачів та кількості годин їх використання відповідно до методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року №562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 липня 2006 року за №782/12656, за тарифами, що діяли протягом споживання електричної енергії з порушенням (далі - методика), у разі таких дій споживача: - самовільного внесення змін у схеми обліку електроенергії; - пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття пломб з засобів обліку; - споживання електроенергії поза засобами обліку; - інших умов, визначених методикою.

Згідно до п. 7.6 Договору, на підставі показів засобів обліку електроенергії та умов п.п. 2,5 додатку № 2А споживач знімає показання лічильників 25 числа - кожного місяця та зобов'язується самостійно надавати енергопостачальнику звіт про використану електроенергію певної форми (додаток № 3). На основі звіту про обсяги спожитої електроенергії споживачу виписується рахунок.

26.08.2014 відповідачем до «Енергозбуту» залізниці був наданий звіт про використану електроенергію за серпень 2014 року у формі додатка № 3 до ДПЕЕ «копія додається). Згідно звіту споживання електричної енергії за цей період склало 351 кВт/год (покази приладу обліку вказані споживачем - 016150). Але, 28.08.2014 під час планового контрольного огляду засобів обліку електричної енергії споживача було виявлено, що відповідач шляхом подання невірної інформації у звітах про використану електроенергію зменшував обсяг фактично спожитої електричної енергії, що призвело до неповної оплати за фактично використану електроенергію (фактичні покази приладу обліку - 034817), тобто покази приладу обліку були зменшені споживачем на 18667, про що був складений відповідний Акт № 01-0814-054590, який відповідач підписав без будь-яких заперечень.

14.10.2014 між Одеської залізницею та «Енергомонтажним поїздом № 754» був укладений договір про погашення заборгованості відповідно до якого споживач визнає свої боргові зобов'язання перед енергопостачальником в сумі 62 369,01 згідно рахунків від 25.09.2014 №,991801 та № 99181/П, яка виникла в наслідок невірного надання звітів про використану електроенергію та зобов'язується поетапно погасити заборгованість в термін до 31.03.2015 відповідно до графіку. При цьому, відповідно до п.6.5 ПКЕЕ та п.7.7 договору укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіку погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії.

Але, всупереч вимогам ПКЕЕ та прийнятим на себе зобов'язанням за договором про погашення заборгованості відповідач на протязі жовтня-листопада 2014 року здійсняв лише поточну оплату за спожиту електроенергію та 05.11.2014 частково погасив існуючу заборгованість за фактично спожиту електроенергію у розмірі 5 235,84 грн. та заборгованість за перевищення обсягів споживання у розмірі 5 158,99 грн. Остання оплата з боку ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» була здійснена 26.11.2014 виключно за поточне споживання електроенергії.

Відповідно до п. 7.5 ПКЕЕ та п.п. 7.7; 6.1.3 у разі порушення споживачем графіка погашення заборгованості постачальник має право припинити постачання електричної енергії споживачу до повного погашення заборгованості. 02.12.2014 відповідно до вимог ПКЕЕ споживачу була надане попередження про припинення подачі електричної енергії № 178/180 та 10.12.2014 було здійснено повне відключення відповідача від електропостачання (копії попередження та наряду на відключення додаються).

Таким чином, станом на 10.12.2014 загальна заборгованість перед Одеської залізницею з боку відповідача склала 51 530,10 грн.

ДП «Одеська залізниця» звернулась до ДП «Енергомонтажний поїзд №754» з претензією від 28.01.2015 № ЕЕ-06/124 з обгрунтованими вимогами погасити існуючу заборгованість за спожиту електричну енергію в термін до 06.03.2015 але відповіді не отримала, до теперішнього часу заборгованість не погашена. Звертаємо увагу суду, що на протязі грудня 2014 року - квітня 2015 відповідач повністю ігнорував наявність грошових зобов'язань перед Одеськоїзалізницею та не здійснив ні жодного заходу щодо погашення існуючій заборгованості хоча б частково. Тобто повністю відмовився від прийнятих на себе обов'язків за договором про постачання електричної енергії, що є недопустимим відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

З наведених підстав Державне підприємство "Одеська залізниця" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Державного підприємства "Енергомонтажний поїзд №754"простягненняз врахуванням збільшення позовних вимог 51530,10 грн. - основного боргу, 11 641,57 грн. - пені та 753,89 грн. - 3% річних.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правовідносини між сторонами склались на підставі укладеного між нимидоговору про постачання електричної енергії № 180 від 09.06.2010р. та договору про погашення заборгованості від 14.10.2014р.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Державне підприємство "Одеська залізниця"свої зобов'язання за договором виконувало належним чином, та продавалоДержавному підприємству "Енергомонтажний поїзд №754".

26.08.2014 відповідачем до «Енергозбуту» залізниці був наданий звіт про використану електроенергію за серпень 2014 року у формі додатка № 3 до ДПЕЕ «копія додається). Згідно звіту споживання електричної енергії за цей період склало 351 кВт/год (покази приладу обліку вказані споживачем - 016150). Але, 28.08.2014 під час планового контрольного огляду засобів обліку електричної енергії споживача було виявлено, що відповідач шляхом подання невірної інформації у звітах про використану електроенергію зменшував обсяг фактично спожитої електричної енергії, що призвело до неповної оплати за фактично використану електроенергію (фактичні покази приладу обліку - 034817), тобто покази приладу обліку були зменшені споживачем на 18667, про що був складений відповідний Акт № 01-0814-054590, який відповідач підписав без будь-яких заперечень.

Відповідно зі ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини. Це також передбачено п. 6.16 ПКЕЕ. Згідно до п. 4.2.3 Договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору Споживач сплачує Постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. Відповідно до умов договору та ПКЕЕ споживачу у вересні 2014 року був здійснений розрахунок за фактично спожиту електроенергію у кількості 21212 кВт/год на суму 31398,01 грн, та за перевищення договірної величини у кількості 20912 кВт/год на суму 30953,94 грн. Про невірну інформацію стосовно фактично спожитої електроенергії також свідчать звіти споживача про використану електроенергію за серпень-листопад 2014 рокую

Відповідач повністю визнав правомірність грошових нарахувань за фактично використану електричну енергію та свої боргові зобов'язання перед Одеської залізницею які станом на 01.10.2014 склали 62 369,01 грн, про що свідчить лист від 06.10.2014 № 6 про прохання вирішити питання щодо поетапного погашення грошового зобов'язання.

Згідно до п. 6.5 ПКЕЕ у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електроенергію, сторони за взаємною згодою та у порядку визначеним законодавством, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком цього договору. Це також передбачене п. 7.7 Договору.

14.10.2014 між Одеської залізницею та «Енергомонтажним поїздом № 754» був укладений договір про погашення заборгованості відповідно до якого споживач визнає свої боргові зобов'язання перед енергопостачальником в сумі 62 369,01 згідно рахунків від 25.09.2014 №,991801 та № 99181/П, яка виникла в наслідок невірного надання звітів про використану електроенергію та зобов'язується поетапно погасити заборгованість в термін до 31.03.2015 відповідно до графіку. При цьому, відповідно до п.6.5 ПКЕЕ та п.7.7 договору укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіку погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії.

Але, всупереч вимогам ПКЕЕ та прийнятим на себе зобов'язанням за договором про погашення заборгованості відповідач на протязі жовтня-листопада 2014 року здійсняв лише поточну оплату за спожиту електроенергію та 05.11.2014 частково погасив існуючу заборгованість за фактично спожиту електроенергію у розмірі 5 235,84 грн. та заборгованість за перевищення обсягів споживання у розмірі 5 158,99 грн. Остання оплата з боку ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» була здійснена 26.11.2014 виключно за поточне споживання електроенергії.

Відповідно до п. 7.5 ПКЕЕ та п.п. 7.7; 6.1.3 у разі порушення споживачем графіка погашення заборгованості постачальник має право припинити постачання електричної енергії споживачу до повного погашення заборгованості. 02.12.2014 відповідно до вимог ПКЕЕ споживачу була надане попередження про припинення подачі електричної енергії № 178/180 та 10.12.2014 було здійснено повне відключення відповідача від електропостачання (копії попередження та наряду на відключення додаються).

Доказом передачі електроенергії відповідачу на вказану суму являються звіти про використану електроенергію, щомісячні рахунки за спожиту електроенергію, витяг з журналу реалізації електроенергії, показання приладів обліку.

Таким чином, станом на 10.12.2014 загальна заборгованість перед Одеської залізницею з боку відповідача склала 51 530,10 грн.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач за використану електроенергію не розрахувався, в наслідок чого за останнім утворилась заборгованість у загальній сумі 51 530,10 грн.Відповідачем наявність вказаної заборгованості спростовано не було.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 51 530,10 грн. підлягає задоволенню судом у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачапені у розмірі - 11 641,57 грн. та 3% річних у розмірі 753,8 грн., суд зазначає наступне.

За приписами п. 4.2.1. Договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4. цього договору з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до п. 8.1. Правил користування електричною енергією, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на стягнення пені та застосування інших санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії.

Відповідно до частини 1 ст. 611 Цивільного кодексу України , у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання: зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з вимогами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором про надання послуг.

Перевіривши розрахунок позивача пені у розмірі - 11 641,57 грн. та 3% річних у розмірі 753,8 грн., суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у зв'язку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Згідно статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Державного підприємства "Одеськазалізниця" до відповідача Державного підприємства "Енергомонтажний поїзд №754"про стягнення 63 925,56 грн.- задовольнити.

2.Стягнути з Державного підприємства "Енергомонтажний поїзд №754"(65039, Одеська обл.,м. Одеса, вул.Семінарська, буд. 15-а; ) на користь Державного підприємства "Одеськазалізниця"(65012, Одеська обл. м. Одеса, вул.Пантелеймонівська,буд. 12; ) суму основного боргу у розмірі - 51 530 /п'ятдесят одна тисячап'ятсот тридцять/грн. 10 коп., пеню в сумі - 11 641 /одинадцять тисяч шістсот сорок одна/ грн. 57 коп., 3% річних в сумі - 753 /сімсот п'ятдесят три/ грн. 89 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 /одна тисяча вісімсот двадцять сім/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 20 липня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев