РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015Справа №910/11357/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС"

до Аграрного фонду

про стягнення 3 350 954,64 грн.

Суддя Стасюк С. В.

Представники сторін:

Від позивача не з'явився

Від відповідача Басова Г. А. (дов. № 478 від 21.05.2015)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09 липня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 3 350 954,64 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання з боку відповідача його зобов'язань за договором складського зберігання цукру № 17 ц від 19.03.2012 в частині оплати послуг по зберіганню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2015 порушено провадження у справі № 910/11357/15, слухання справи призначено на 28.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 розгляд справи було відкладено на 25.06.2015, у зв'язку з неявкою відповідача, поданим клопотанням про відкладення розгляду справи та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2015 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи було відкладено на 09.07.2015, у зв'язку з неявкою позивача та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

В судове засідання 09.07.2015 представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав суду письмову заяву про залучення у якості третьої особи ПАТ "Аграрний фонд", письмові доповнення до відзиву на позовну заяву про стягнення 3 350 954, 64 грн. та усні пояснення по справі в яких проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про залучення у якості третьої особи ПАТ "Аграрний фонд" суд відмовив в його задоволенні, як необґрунтованому, оскільки рішення у справі не може вплинути на права та обов'язки ПАТ "Аграрний фонд" щодо однієї із сторін у справі.

Відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що 28.05.2015 між ПАТ "Аграрний фонд" позивачем та відповідачем було укладено договір про відступлення права вимоги № 01-07/15 боргу у розмірі 2 427 087, 20 грн. за період з 01.11.2014 по 31.03.2015 за договором складського зберігання № 17ц від 19.03.2012, а отже станом на 24.06.2015 права вимоги боргу до відповідача за договором № 17ц від 19.03.2012 за вищевказаний період у сумі 1 893 792, 97 грн. у позивача немає. Крім того, відповідач зазначає, що ним було зафіксовано факт порушення з боку позивача зобов'язань за договором складського зберігання № 17ц від 19.03.2012 при зберіганні цукру-піску на складі, що знаходиться за адресою: Черкаська область, с. Червона Слобода, вул. Берегова-Промислова, 20, що призвело до погіршення якісних показників наданого на зберігання цукру та завдало відповідачу збитків в розмірі, що дорівнює вартості зіпсованого цукру. На думку відповідача, вказане дає йому підстави для не оплати вартості зберігання цукру за період з 01.11.2014 по 01.03.2015, що склала 1 457 161, 65 грн.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2012 між позивачем, як зберігачем та відповідачем, як поклажодавцем укладено договір складського зберігання цукру № 17ц (далі за текстом - договір), за умовами якого позивач зобов'язався надавати послуги зберігання цукру-піску в кількості 61 650, 00 тонн, упакованого в поліетиленові мішки (масою 50 кг.) з поліетиленовим або поліпропіленовими мішками-вкладками у кількості 1 233 000 шт. по вул. Карбишева, 1 у місті Луцьку.

Відповідно до п. 1.2. договору прийняття цукру на зберігання та видача його відповідачу посвідчується актом передавання-приймання, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. п. 4.2., 4.3, 4.5., 4.6. договору відповідач сплачує вартість послуг зберігання на підставі актів, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками. Тариф за надання послуг зберігання становить 12, 50 грн. за 1 тонну та сплачується відповідачем за рахунок бюджетних коштів. Ціна договору становить 209 677, 00 грн.

Згідно з п. 8.1. договору він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2012, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до додаткових договорів до договору місцем зберігання цукру є м. Луцьк, вул. Карбишева, 1; Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22; Черкаська обл., с. Червона Слобода, вул. Берегова-Промислова, 20.

Відповідно до додаткового договору № 7 від 21.11.2012 до договору відповідач зобов'язався надавати послуги із зберігання цукру-піску заліковою вагою 190 000, 00 тонн, упакованого в мішки у кількості 3 800 000, 00 штук. Зберігання здійснюється у складському приміщенні за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22 площею 12 692, 90 кв.м., складському приміщенні за адресою: 43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, 1 площею 9 248, кв.м.; складському приміщенні за адресою: Черкаська обл., Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Берегова-Промислова, 20 площею 6 779, 60 кв.м.

Відповідно до додаткового договору № 20/4 від 29.05.2014 до договору ціна договору на 2014 рік становить 4 183 636, 14 грн.

Згідно з додатковим договором № б/н від 31.12.2014 до договору термін дії договору встановлено до 31.12.2015.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується представниками сторін, у період з листопада 2014 року по березень 2015 року позивачем здійснювалось зберігання цукру-піску за договором, що підтверджується актами передавання-приймання та актами виконаних робіт, а також актами наявності цукру закупленого до державного інтервенційного фонду та складськими довідками щодо наявності цукру-піску, копії яких долучені до матеріалів справи. При цьому, акти виконаних робіт щодо надання послуг зберігання з листопада 2014 року по березень 2015 року відповідачем не підписані.

Відповідач факт зберігання цукру позивачем за договором з листопада 2014 року по березень 2015 року не заперечує. Проте, зазначає про порушення позивачем обумовлених договором умов зберігання, що стало причиною не підписання з його боку актів виконаних робіт щодо надання послуг зберігання з листопада 2014 року по березень 2015 року.

09.12.2014 та 12.01.2015 позивач направляв відповідачу вимоги про сплату заборгованості відповідачу, які були проігноровані останнім. Доказів іншого матеріали справи не містять.

25.02.2015 сторонами було підписано акт звіряння № 6 взаємних розрахунків за період: 01 жовтня 2014 року - 25 лютого 2015 року за договором, згідно якого бума боргу відповідача становить 3 350 954, 62 грн.

27.05.2015 відповідач направ позивачу претензію про відшкодування збитків вих. № 41-07/468, в якій вказав про псування цукру переданого на зберігання за договором внаслідок порушення порядку зберігання та просив відшкодувати завдані йому цим збитки в розмірі 607 990 671, 71 грн.

28.05.2015 між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд", як новим кредитором, позивачем, як первісним кредитором та відповідачем, як боржником був укладений договір № 01-07/15 про відступлення права вимоги, відповідно до положень якого новий кредитор стає кредитором за договором складського зберігання цукру № 17ц від 19.03.2012, укладеним між первісним кредитором та боржником, в частині взаємовідносин по зберіганню 38 833 тон 395 кілограм цукру в складському приміщенні за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, 1 за період з 01.11.2014 по 31.03.2015.

Згідно п. 2.2. договору № 01-07/15 про відступлення права вимоги від 28.05.2015 під зобов'язанням боржника розуміється грошовий борг (грошове зобов'язання) у сумі 2 427 087, 20 грн., що виник внаслідок несплати боржником послуг складського зберігання цукру згідно основного договору в кількості 38 833 тони 395 кілограм, в складському приміщенні за адресою м. Луцьк, вул. Карбишева, 1 за період з 01.11.2014 по 31.03.2015.

Пунктом 4.4. договору № 01-07/15 про відступлення права вимоги від 28.05.2015 сторони визначили, що право вимоги, що відступається новому кредиторові, засвідчується зокрема, актами виконаних робіт за листопад 2014 року - березень 2015 року № 87 від 30.11.2014, № 89 від 31.12.2014, № 91 від 31.01.2015, № 92 від 28.02.2015, № 94 від 31.03.2015.

За умовами п. 4.6. договору № 01-07/15 про відступлення права вимоги від 28.05.2015 первісний кредитор після набрання договором юридичної сили, але до ухвалення рішення Господарським судом міста Києва по справі № 910/11357/15 зобов'язався зменшити розмір своїх позовних вимог до боржника на суму 1 893 792, 97 шляхом подання відповідної письмової заяви про зменшення позовних вимог.

Договір № 01-07/15 про відступлення права вимоги від 28.05.2015, згідно п. 6.1. набрав чинності з моменту його підписання сторонами.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідачем допущено порушення умов договору № 17ц від 19.03.2012 р. в частині оплати послуг зберігання цукру-піску за період з листопада 2014 року по березень 2015 року, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 3 350 954, 62 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині стягнення 1 893 792, 97 грн. боргу підлягає припиненню, інші позовні вимоги в частині стягнення 1 457 161, 65 грн. підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно зі ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Відповідно до ч. ст. 937 Цивільного кодексу України письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

У відповідності до положень ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні факт зберігання позивачем цукру - піску за договором з період з листопада 2014 року по березень 2015 року у м. Луцьк та с. Червона Слобода, Черкаської області не заперечував, також не заперечувалася відповідачем і вартість послуг з зберігання за зазначений період розрахована позивачем. Крім того, станом на 25.02.2015 відповідач визнавав факт надання йому позивачем у вказаний період послуг зі зберігання за договором на загальну суму 3 350 954, 62 грн.

Судом встановлено, що 28.05.2015 (після порушення провадження у справі) позивач відступив ПАТ "Аграрний фонд" своє право вимоги до відповідача за договором на загальну суму 2 427 087, 20 грн. з яких 1 893 792, 97 грн. вартість послуг зі зберігання наданих за договором в період з листопада 2014 року по березень 2015 року у м. Луцьк. При цьому, в матеріалах справи наявні докази того, що ПАТ "Аграрний фонд" було оплачено в повному обсязі одержане за договором право вимоги позивача до відповідача.

Таким чином, станом на момент вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 1 457 161, 65 грн. (3 350 954, 62 - 1 893 792, 97 = 1 457 161, 65), доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Згідно п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи, що право вимоги позивача до відповідача за договором, в тому числі на суму 1 893 792, 97 грн. за послуги зберігання надані позивачем відповідачу з листопада 2014 року по березень 2015 року було відступлене після порушення провадження у справі, і станом на момент винесення рішення у справі у позивача відсутнє право вимоги до відповідача за договором на суму 1 893 792, 97 грн., між сторонами відсутній спір щодо стягнення основного боргу в розмірі 1 893 792, 97 грн., відповідно провадження по справі в цій частині підлягає припиненню.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, доказів, які б відповідали вимогам встановленим положеннями ст.ст. 33, 34 ГПК України щодо завдання йому позивачем збитків порушенням умов договору та щодо порушення позивачем умов договору суду не надано.

В свою чергу, оплата послуг зі зберігання цукру за договором на складі в Черкаська обл., с. Червона Слобода, вул. Берегова-Промислова, 20 в період з листопада 2014 року по березень 2015 року в загальному розмірі 1 457 161, 65 грн. не була проведена ні в строки встановлені договором, ні згодом. І доказів іншого матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов договору № 17ц від 19.03.2012 р., а також приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 1 457 161, 65 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати послуг зі зберігання, у відповідності до п. п. 4.3., 4.4. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 1 457 161, 65 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" в частині стягнення 1 893 792,97 грн. припинити.

2.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" в частині стягнення 1 457 161,65 грн. задовольнити.

3.Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1; ідентифікаційний код 33642855) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29, оф. 14; ідентифікаційний код 37332384) заборгованість у розмірі 1 457 161 (один мільйон чотириста п'ятдесят сім тисяч сто шістдесят одної) грн. 65 коп. та 67 019 (шістдесят сім тисяч дев'ятнадцять) грн. 19 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.07.2015

Суддя С.В. Стасюк