ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 р. Справа № 924/433/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , при секретарі судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", вул.Судилківська, 9, офіс 203, м. Шепетівка, Шепетівський район, Хмельницька область, 30400,

поштова адреса: провул. Короленка, 1-А, м. Шепетівка, Шепетівський район, Хмельницька область, 30400

до відповідача: Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", вул.Ребета, 6, м. Івано-Франківськ, 76000, в особі структурного підрозділу "Шепетівський військовий лісгосп", провул. Героїв Небесної Сотні (провул. К.Маркса), 18, м. Шепетівка, Шепетівський район, Хмельницька область, 30400

про стягнення 79464,96 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з"явився,

від відповідача : представник не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" в особі структурного підрозділу "Шепетівський військовий лісгосп" про стягнення 79464,96 грн.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 06.05.15 справу № 924/433/15, в порядку ст.ст. 15,17 ГПК України, передано за підсудністю до господарського суду Івано-Франківської області.

20.05.15 ухвалою господарського суду Івано-Франківської області прийнято до провадження справу №924/433/15.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем прийнятих на себе договірних зобов"язань щодо оплати наданих позивачем послуг.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав клопотання №590 від 09.07.15 (вх.№10746/15 від 14.07.15) про розгляд справи без участі представника позивача, за наявними в ній матеріалами та письмові пояснення до позовної заяви №591 від 09.07.15 (вх.№10744/15 від 14.07.15), в яких підтверджує факт права вимоги по даній заборгованості. Щодо спливу строку позовної давності заперечив, посилаючись на те, що відповідач періодично частково оплачував надані послуги, чим перервав перебіг позовної давності.

В судовому засіданні 09.06.15 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з"явився, своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, натомість через канцелярію суду надійшло клопотання №487 від 10.07.15 (вх.№10574/15 від 10.07.15) про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю прибуття у судове засідання уповноваженого представника підприємства.

Відповідно до приписів ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Зазначена правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.09 №2-7/10608-2008.

Строк вирішення спору визначено ст.69 ГПК України, відповідно до якої спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п"ятнадцять днів - ч.3.ст.69 ГПК України.

Матеріали справи № 924/433/15 надійшли до господарського суду Івано-Франківської області 20.05.15, отже строк вирішення спору закінчується 20.07.15. Клопотання про продовження строку розгляду справи від сторін не надходили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Виходячи з викладеного, відповідач мав час та можливість подати додаткові докази чи пояснення по справі. Крім того, в клопотанні про відкладення розгляду справи представник відповідача не визначає, чому саме його участь є обов"язковою і причини, з яких не може з"явитися на судовий розгляд інша уповноважена особа підприємства, в той час як ст.28 ГПК України, передбачено, що представниками юридичних осіб можуть бути будь-які особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства чи організації.

Виходячи із вимог ст. 33 ГПК України дане клопотання є необґрунтованим та документально не підтвердженим. Тому, суд розцінює такі дії відповідача як безпідставне затягування розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на обмеженість строком розгляду справи, встановленим ст. 69 ГПК України, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

В судовому засіданні 09.06.15 представник відповідача подав відзив на позов №389 від 08.06.15 (вх.№8959/15 від 09.06.15), відповідно до якого заборгованість за оплату наданих послуг у розмірі 54798,28 грн., яка виникла внаслідок скрутного фінансового становища, визнає, проте заперечує факт передачі (уступлення) права вимоги на стягнення даного боргу Шепетівським підприємством теплових мереж товариству з обмеженою відповідальністю "Шепетівка енергоінвест". Заяву щодо спливу строку позовної давності підтримав та вказав на невірність нарахування позивачем штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

13.07.11 між Шепетівським підприємством теплових мереж та державним підприємством "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" в особі структурного підрозділу "Шепетівський військовий лісгосп" укладено договір №19 про надання послуг з централізованого опалення.

02.12.11 між Шепетівською міською радою та ТзОВ "Шепетівка Енергоінвест" укладено концесійний договір, відповідно до якого у концесію товариству передано цілісний майновий комплекс "Шепетівське підприємство теплових мереж".

27.04.12 між Шепетівським підприємством теплових мереж та товариством з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" укладено договір №01/05-4 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Шепетівське підприємство теплових мереж передало позивачу своє право вимоги, яке виникло на підставі договорів, за якими надавались юридичним особам послуги з відпуску теплової енергії, централізованого опалення, укладених між Шепетівським підприємством теплових мереж та юридичними особами - споживачами вказаних послуг, а також на підставі фактичного надання таких послуг Шепетівським підприємством теплових мереж.

24.05.12 між Шепетівським підприємством теплових мереж та позивачем підписано акт приймання-передачі дебіторської та кредиторської заборгованості.

Відповідно до п.1 даного акта Шепетівським підприємством теплових мереж передано позивачу дебіторську заборгованість за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії.

Згідно п.2 вищезазначеного акта позивач є правонаступником Шепетівського підприємства теплових мереж по зобов"язаннях, зазначених в п.1. даного акта та набуває усіх прав та обов"язків щодо погашення дебіторської та кредиторської заборгованості Шепетівського підприємства теплових мереж.

Виходячи з викладеного, позивач має право вимоги на стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, яка згідно витягу з електронного реєстру особових рахунків по абоненту ТзОВ "Шепетівка Енергоінвест" станом на 01.05.12 складала 68986,78 грн.

Відповідно до умов договору №19 про надання послуг з централізованого опалення

виконавець зобов"язався надавати відповідачу (споживачу) своєчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення , а споживач, у свою чергу, - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленим тарифом у строки і на умовах, що передбачені цим договором. Цей договір укладено на один рік і вважається продовженим щороку, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду (п.12.1 договору).

Розділом "Оплата спожитих послуг" сторони погодили, що оплата за спожиті послуги проводиться відповідно до встановлених тарифів на підставі рахунків та/або актів виконаних робіт виконавця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін в судовому засіданні 09.06.15, на виконання умов договору позивачем протягом жовтня 2010- квітня 2012 років надано відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 111890,44грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів здавання-прийому виконаних робіт.

В порушення прийнятих на себе договірних зобов"язань відповідач за надані позивачем послуги розрахувався частково на суму 57092,16 грн. Даний факт підтверджується розрахунком боргу. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем на момент розгляду справи становить 54798,28 грн. та не заперечується відповідачем.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 19.02.15 на адресу відповідача направлено претензію №157 з вимогою сплатити заборгованість. 26.02.15 відповідачем дано відповідь на претензію №123, відповідно до якої заборгованість за спожиту теплову енергію визнає, проте через важкий фінансовий стан сплатити не може.

В силу статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Оскільки договір №19 від 13.07.11 за своєю правовою природою є договором про надання послуг, до нього застосовуються положення глави 63 Цивільного кодексу України.

Так, в силу ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 ЦК України). Наведена правова норма кореспондується зі ст.530 ЦК України, згідно якої якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач доказів належного виконання зобов"язання не подав, однак наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого права, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України.

Приписами ст. 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Позивач проти спливу позовної давності відносно заявленої спірної суми заперечив, посилаючись на той факт, що відповідач здійснив дії направлені на визнання спірної суми боргу, зокрема періодично здійснював часткову оплату наданих послуг, чим перервав перебіг позовної давності.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно пункту 4.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13 у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

За наведених обставин, відповідач дійшов помилкового висновку про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки внесенням часткової оплати за надані послуги, строк позовної давності перервався.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем грошового зобов'язання, позовні вимоги щодо стягнення 54978,28 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пункт 6 ст.231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1.1 договору сторони узгодили, що за несвоєчасне внесення платежів за послуги споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

На підставі вказаних правових норм позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 544,21 грн.

Суд, за допомогою системи ІПС "Законодавство", зробив перерахунок нарахованої позивачем пені за несвоєчасне виконання зобов"язань по оплаті наданих послуг, оскільки при дослідженні матеріалів справи та поданого позивачем розрахунку пені судом встановлено, що нарахування пені здійснено у відповідності до п.6 ст.231 ГК України, а не умов договору та без врахування позивачем положень п.6 ст.232 ГК України, що впливає на розрахунок пені. Проте, сума пені згідно арифметичного розрахунку проведеного судом перевищує суму пені, заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення пені в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

На підставі вказаної норми закону, позивачем відповідачу нараховані інфляційні втрати в сумі 18682,12 грн. та 3% річних в сумі 5440,35 грн.

Відповідно до ст. 55 ГПК України, судом перевірено правильність нарахування інфляційних втрат, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" перевищують суму, заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог.

Також, судом перевірено правильність нарахування 3% річних, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 5435,93 грн. В решті суми нарахованих 3 % річних слід відмовити.

За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення в сумі 79460,54 грн., з яких 54798,28 грн. - основного боргу, 5435,93 грн. - 3% річних, 18682,12 грн. - інфляційних нарахувань та 544,21 грн. - пені.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124 Конституції України, ст. 509, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 614, 625, 629, 901 ЦК України, ст. 173, 174, 216, 230, 232 ГК України, керуючись ст. 22, 33, 43, 49, 55, 75, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" до Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" в особі структурного підрозділу "Шепетівський військовий лісгосп" про стягнення 79464,96 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" (код 08033772), в особі структурного підрозділу "Шепетівський військовий лісгосп", провул. Героїв Небесної Сотні (пров. К.Маркса), 18, м. Шепетівка, Шепетівський район, Хмельницька область, 30400 (код 24972050) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", вул.Судилківська, 9, офіс 203, м. Шепетівка, Шепетівський район, Хмельницька область, 30400 (код 37587657) - 54798,28 (п"ятдесят чотири тисячі сімсот дев"яносто вісім гривень двадцять вісім копійок) - основного боргу, 544,21 (п"ятсот сорок чотири гривні двадцять одну копійку ) - пені, 5435,93 (п"ять тисяч чотириста тридцять п"ять гривень дев"яносто три копійки) - 3% річних, 18682,12 (вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят дві гривні дванадцять копійок) - інфляційних нарахувань та 1826,90 (одну тисячу вісімсот двадцять шість гривень дев"яносто копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.07.15

Суддя Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Матейко І. В. 20.07.15