ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року Справа № 910/17885/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоЄвсікова О.О.,
суддів:Кролевець О.А. (доповідач у справі), Попікової О.В.
розглянувши касаційну скаргуПриватного акціонерного товариства "Укргаз-Енерго"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.04.2015
у справі№910/17885/14 Господарського суду міста Києва
за позовомЗаступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі 1. Міністерства фінансів України, 2. Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"
доПриватного акціонерного товариства "Укргаз-Енерго"
простягнення 283 289 424,65 грн.
за участю представників сторін
від позивача-1:Вигодська А.С., Сотнікова І.В.
від позивача-2Кур'ята І.В., Чекаліна В.Ю.
від відповідача:Волосіна Я.О.
від ГПУ:Суходольський С.М.

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України та Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до Приватного акціонерного товариства "Укргаз-Енерго" про стягнення на користь ПАТ "Родовід Банк" безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 283 289 424,65 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 (колегія суддів: Мандриченко О.В., Цюкало Ю.В., Якименко М.М.) у задоволенні позову відмовлено через відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 (колегія суддів: Баранець О.М., Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.) рішення суду першої інстанції скасовано та новим рішенням задоволено позов повністю з підстав його доведеності.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати як таку, що не відповідає нормам процесуального та матеріального права, та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Міністерство фінансів України у своєму відзиві на касаційну скаргу та ПАТ "Родовід Банк" у поясненнях щодо касаційної скарги проти її задоволення заперечили, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін та Генеральної прокуратури України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між ПАТ "Родовід Банк" (банк) та ЗАТ "Укргаз-Енерго" (вкладник) 29.02.2008 укладено договір №79.1/18-Д-08 строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи резидента (надалі - Договір вкладу), за умовами якого банк прийняв від вкладника на строковий депозитний рахунок №0009 грошові кошти в сумі 552000000,00 грн., зобов'язався повернути вкладникові суму вкладу 29.08.2008 і сплатити нараховані проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Пунктом 2.7 Договору вкладу передбачено, що банк за повний строк зберігання вкладу, що вказаний у п. 1.1 цього договору, нараховує вкладнику 9% річних.

Додатковою угодою №1 від 29.02.2008 сторони змінили п. 2.9 Договору вкладу та передбачили окрему виплату процентів, нарахованих у відповідності до договору, при поверненні вкладу зі спливом строку або при достроковому поверненні.

Додатковою угодою №2 від 21.07.2008 продовжено строк дії Договору вкладу до 10.03.2009 та змінено номер депозитного рахунку на 0050.

Додатковою угодою №3 від 10.03.2009 змінено п.п. 1.1, 2.7 Договору вкладу, погоджено обов'язок банку повернути вкладнику суму вкладу 08.02.2010 і сплатити нараховані проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Також банк зобов'язався за повний строк зберігання вкладу, що вказаний у п. 1.1 Договору вкладу, нарахувати вкладнику 24% річних; а в разі знаходження грошових коштів у сумі не менше ніж 550000000,00 грн. у період з 01.01.2009 до 08.02.2010 процентна ставка за таким вкладом становить 48% річних.

На виконання умов Договору вкладу та додаткової угоди №3 до нього ПАТ "Родовід Банк" 18.03.2010 донарахувало та перерахувало відповідачу проценти за вкладом за процентною ставкою 48% річних у сумі 283289424,64 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2014 у справі №26/327, яке залишено без змін за результатами апеляційного та касаційного перегляду, задоволено позов ПАТ "Родовід Банк" до ЗАТ "Укргаз-Енерго": визнано недійсним вказану вище додаткову угоду №3 до Договору вкладу. Правові наслідки недійсності правочину при ухваленні вказаного рішення застосовані не були.

У зв'язку з викладеними обставинами Заступник Генерального прокурора України звернувся до господарського суду з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України та ПАТ "Родовід Банк" до ПАТ "Укргаз-Енерго" про стягнення на користь банку безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 283 289 424,65 грн.

Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави встановлені ст. 1212 Цивільного кодексу України, згідно з ч.ч. 1, 3 якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються, зокрема, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (постанова Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13).

Вказана правова позиція щодо можливості застосування ст. 1212 ЦК України тільки після того, як відповідна правова підстава для набуття (збереження) майна, зокрема, визнана недійсною в установленому порядку, викладена також у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі №6-100цс15.

Недійсність правочину врегульована §2 глави 16 розділу IV Цивільного кодексу України, згідно зі ст.ст. 215, 216, 236 якого підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення; якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

З встановлених судами обставин вбачається, що додаткова угода №3 до Договору вкладу визнана недійсною рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2014 у справі №26/327, у зв'язку з чим на момент звернення з позовом у даній справі між сторонами у справі були відсутні договірні правовідносини щодо нарахування відповідачу як вкладнику 24% та 48% річних. У зв'язку з цим донараховані та перераховані на підставі вказаної недійсної додаткової угоди кошти у сумі 283 289 424,64 грн. набуті та збережені відповідачем за рахунок ПАТ "Родовід Банк" за відсутності правової підстави, оскільки така правова підстава визнана недійсною в установленому порядку, а відтак не створює правових наслідків.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин, які на момент вирішення даного спору не є договірними, положень ст. 1212 ЦК України, та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно врахувавши правові позиції Верховного Суду України на виконання вимог ст. 11128 ГПК України.

Отже, скаржником не доведено порушення або неправильне застосування судом апеляційної інстанції певних норм матеріального чи процесуального права щодо обставин, встановлених ним під час розгляду справи, які стосуються спірних у справі правовідносин.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновку, що судом у порядку ст.ст. 43, 101, 103 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обов'язки сторін, враховано положення ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Укргаз-Енерго" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 у справі №910/17885/14 залишити без змін.

Головуючий суддя О.Євсіков

Судді О.Кролевець

О.Попікова