ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"14" липня 2015 р. Справа № 910/9596/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС-ЖД-Сервіс»,

м. Краматорськ Донецької області,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракт», м. Боярка Києво-Святошинського району,

про визнання договору №11/2014-1 від 01.11.2014р. недійсним

Суддя О.В. Конюх

з участю представників сторін:

від позивача: Максименко І.О., уповноважена, довіреність від 13.07.2015р. №48;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «КЗТС-ЖД-Сервіс», м. Краматорськ Донецької області, звернувся до господарського суду міста Києва з позовом від 09.04.2015р. №09/04-15 до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракт», м. Боярка Києво-Святошинського району, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу товару №11/2014-1, укладений 01.11.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «КЗТС-ЖД-Сервіс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракт».

Позов обґрунтований тим, що 01.11.2014р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу товару №11/2014-1, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання передати у власність покупцеві товар в асортименті та в кількості, встановлених Договором. На твердження позивача, податковими органами з'ясовано, що у відповідача відсутні умови для здійснення господарської діяльності, що свідчить про сумнівність фінансово-господарської діяльності відповідача, що також може вплинути на репутацію позивача та його відносини з контрагентами, оскільки, визначені на основі ретельного аналізу центри мінімізації та суб'єкти підприємництва, які є складовими ланками ланцюгів виведення коштів в тіньовий обіг, підлягають одночасним перевіркам та комплексному відпрацюванню оперативно-розшуковими заходами по всій Україні. Так, на думку позивача, оскільки укладення договору не було спрямовано на настання реальних наслідків, обумовлених ним (пункт 5 частини 1 ст. 203 ЦК України), зазначений договір купівлі-продажу товару від 01.11.2014р. №11/2014-1 має бути визнаний судом недійсним у відповідності до ст. ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2015р. матеріали справи №910/9596/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС-ЖД-Сервіс» до товариства з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракт» про визнання договору №11/2014-1 від 01.11.2014р. недійсним направлені за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.06.2015р. справу №910/9596/15 прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 30.06.2015р. Ухвалою господарського суду Київської області від 30.06.2015р. розгляд справи відкладено на 14.07.2015р.

В судові засідання 30.06.2015р. та 14.07.2015р. з'явився представник позивача, який подав витребувані судом документи та додаткові докази разом із супровідним листом, а також надав суду усні пояснення по суті спору. Представник відповідача в судові засідання 30.06.2015р. та 14.07.2015р. не з'явився, вимоги господарського суду Київської області, викладені в ухвалах від 09.06.2015р. та від 30.06.2015р., не виконав, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про причини нез'явлення повноважного представника в судові засідання належним чином не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином завчасно.

Згідно рекомендацій Вищого господарського суду України (підпункту 3.9.2 пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції») у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, відповідно до права суду, наданого йому ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС-ЖД-Сервіс», м. Краматорськ Донецької області (далі по тексту - ТОВ «КЗТС-ЖД-Сервіс»), до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракт», м. Боярка Києво-Святошинського району (далі по тексту - ТОВ «Енкі Констракт»), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 01.11.2014р. між ТОВ «Енкі Констракт» (продавець) та ТОВ «КЗТС-ЖД-Сервіс» (покупець) Договір купівлі-продажу товару №11/2014-1 (далі - Договір), згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві товар в асортименті та в кількості, встановлених Договором, а покупець зобов'язується прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму (ціну). Відповідно до умов Договору:

- асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна сума угоди визначаються в Додатках, які є невід'ємною частиною цього Договору (пункт 1.2. Договору);

- ціна одиниці товару включає вартість товару, упаковки, а також витрати на транспортування товару до місцезнаходження перевізника (пункт 2.1. Договору);

- продавець зобов'язаний передати покупцеві товар належної якості та в асортименті, обумовленому Додатками цього Договору (підпункт 3.1.1. пункту 3.1. Договору);

- покупець зобов'язаний оплатити куплений товар в строк, встановлений Договором (підпункт 3.2.4. пункту 3.2. Договору);

- розрахунок за проданий товар з поставки проводиться в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця (пункт 4.1. Договору);

- термін дії Договору 12 місяців з моменту підписання першого Додатки (пункт 8.1. Договору).

Договір підписаний повноважними представниками та скріплений печатками обох сторін (належним чином засвідчена копія Договору наявна в матеріалах справи, а оригінал оглянуто у судовому засіданні).

Укладений між сторонами договір за правовою природою є договором поставки. Згідно визначень частин 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом позову у даній справі є визнання зазначеного Договору недійсним.

Зазначена вимога позивача задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до визначення ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зокрема, частинами 1 та 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналогічні положення містить також і частина 2 статті 180 Господарського кодексу України.

В силу частини 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Дослідивши спірний Договір, господарським судом встановлено, що сторони в момент вчинення правочину дотримали всіх необхідних вимог чинного законодавства України та дійшли згоди щодо всіх істотних умов, що характерні для договорів купівлі-продажу, а саме: сторони домовилися щодо предмету договору, ціни, кількості товару, умов та строків поставки товару, порядку його оплати, своїх обов'язків, відповідальності сторін, вирішення спорів, строку дії договору, порядку його розірвання та інших умов. Договір, при цьому, відповідно до частини 2 ст. 207 ЦК України та ст. 181 ГК України укладено в письмовій формі, підписано обома сторонами та скріплено печатками обох товариств, що посвідчує його дійсність та реальність наміру сторін на його виконання.

Крім того, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач 28.11.2014р. поставив, а позивач прийняв товар згідно видаткової накладної від 28.11.2014р. №319 на суму 204 600,00 грн., яка підписана обома сторонами та скріплена печатками обох підприємств. Зазначений факт також зафіксовано у представленій позивачем податковій накладній від 28.11.2014р. №319 (належним чином засвідчені видаткова та податкова накладні залучені до матеріалів справи, а оригінали оглянуті в судовому засіданні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи зазначені первинні документи, суд дійшов висновку, що вони складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про податок на додану вартість» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Підписання сторонами видаткової накладної фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин. Зазначена позиція викладена, зокрема в пункті 1 інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права». Отже, дії сторін у справі свідчать про те, що їх було спрямовано на реальне настання правових наслідків, і в результаті укладення договору кожна із сторін вважала себе зобов'язаною виконувати свої обов'язки згідно його умов.

Про фактичне отримання позивачем поставленого товару також свідчить подана виписка з оборотно-сальдової відомості по рахунку 201, з якої вбачається, що частина поставленого ТОВ «Енкі Констракт» товару обліковуються у відповідача на залишках ТМЦ станом на 13.07.2015р.

Відповідно до частини 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Враховуючи, що згідно даних Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 10.06.2015р. № 20692419 одним з основних видів діяльності позивача є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, суд погоджується з тим, що придбані у відповідача гідрокопіювальний датчик 36-77-01 та мідний провід ПВЗ-75 та ПВЗ-35 необхідні позивачу для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Частиною 1 ст. 694 ЦК України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що розрахунок за проданий товар з поставки проводиться в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Законом не заборонено передбачити в договорі порядок розрахунків за отриманий товар у обраний сторонами спосіб.

Відповідач надав позивачу рахунок на оплату від 28.11.2014р. №319 на суму 204 600,00 грн., копія якого залучено до матеріалів справи, а оригінал поданий позивачем для огляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням від 24.02.2015р. №245 позивач перерахував відповідачу грошові кошти на суму 16 368,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що на момент звернення до господарського суду з позовом, оплата за поставлений відповідачем товар позивачем здійснена частково, проте суд вважає за необхідне зазначити, що несплата коштів за отриманий товар в повному обсязі свідчить про невиконання позивачем договірних зобов'язань, а не про відсутність дій, спрямованих на реальне настання правових наслідків.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Аналогічної правової позиції дотримується Пленум Вищого господарського суду України (пункт 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що на момент укладення спірного Договору сторонами були повністю дотримано вимоги ст. 203 ЦК України, зміст спірного Договору не суперечить чинному законодавству України, а сторони своїми діями щодо виконання умов Договору підтвердили те, що зазначений Договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином.

Відповідно до ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності з метою захисту своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. За таких обставин, закон зобов'язує позивача при зверненні до господарського суду довести наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобов'язаної особи - відповідача.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема наявність спеціальних підстав визнання недійсною угоди.

Підстави для визнання укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу товару від 01.11.2014р. №11/2014-1 недійсним, а також факт порушення прав та законних інтересів позивача оспорюваним Договором останнім належними та допустимими доказами не доведено, за таких обставин, позов товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС-ЖД-Сервіс», м. Краматорськ Донецької області, до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракт», м. Боярка Києво-Святошинського району, про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару від 01.11.2014р. №11/2014-1 із заявлених підстав задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в позові судові витрати суд покладає на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1, 22, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові товариству з обмеженою відповідальністю «КЗТС-ЖД-Сервіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару від 01.11.2014р. №11/2014-1 відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 20.07.2015р.

Суддя О.В. Конюх