РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015Справа №910/27459/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агроцентр»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Рівне Агро Плюс» Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана»
Простягнення 7 507 289, 72 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Воєвода В.О. - за дов.;

Від відповідача-1: не з'явились

Від відповідача-2: Пісна Д.В. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів про стягнення з останнього на свою користь суму заборгованості з урахуванням суми курсової різниці, урахуванням відсотків за користування чужими грошовими коштами, пені, штрафу та індексу інфляції у розмірі 7 507 289, 72 грн., з яких 4 054 177, 61 грн. - сума основного боргу, 2 196 916, 84 грн. - сума курсової різниці, 478 785, 91 грн. - 39 % річних, 248 009, 48 грн. - 5% штрафу, 292 404, 93 грн. - пені, 236 994, 95 грн. - індексу інфляції за Договором поставки №6-250314/ззр на умовах розстрочення платежу від 25.03.2014р.

Ухвалою суду від 05.02.2015р. зупинено провадження у справі №910/27459/14 до набрання законної сили рішенням у справі №910/259/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне Агро Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агроцентр» про визнання недійсним договору поставки №6-250314/ззр від 25.04.2014р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015р. по справі №910/259/15-г залишено в силі рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2015р., яким відмовлено в задоволені позовних вимог ТОВ «Рівне Агро Плюс» до ТОВ «Сервіс-Агроцентр» про визнання недійсним договору поставки №6-250314/ззр від 25.03.2014р. укладеного між ТОВ «Рівне Агро Плюс» та ТОВ «Сервіс-Агроцентр».

12.06.2015р. Позивачем через відділ загального діловодства господарського суду було подано клопотання про поновлення провадження у справі №910/27459/14, у зв'язку із тим, що підстави, які зумовили зупинення провадження у справі відпали, на підтвердження чого позивачем було надано копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015р. по справі №910/259/15-г.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України, господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

З огляду на зазначене, суд своєю ухвалою від 12.06.2015р. поновив провадження у справі №910/27459/14 та призначив розгляд справи на 30.06.2015р.

30.06.2015р. представник відповідача-2 через загальний відділ діловодства господарського суду подав клопотання про зупинення провадження у справі, у зв'язку із ухвалою господарського суду Львівської області про порушення у справі №914/1721/15 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана».

30.06.2015р. представник позивача через загальний відділ діловодства господарського суду подав заяву про відмову від позовних вимог до відповідача-2 та просив суд стягнути всю суму боргу з ТОВ «Рівне Агро Плюс».

Заява Позивача про відмову позовних вимог до відповідача-2 відповідає ст. 22 ГПК України, тому приймається судом до розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд, розглянувши письмову заяву позивача від 30.06.2015р. та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що відмова Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агроцентр» від позовних вимог до відповідача-2 підписана уповноваженою особою, не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів. У зв'язку з цим, суд приймає відмову позивача від позовних вимог до відповідача.

15.07.2015р. відповідач-2 подав суду заяву про припинення провадження у справі стосовно відповідача-2 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

З огляду на прийняття господарським судом відмови позивача від позовних вимог до відповідача-2, суд відповідно до пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України провадження у справі № 910/27459/14 стосовно відповідача-2 підлягає припиненню.

Відповідно до статті 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача-1 про розгляд справи.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи були надіслані відповідачу-1 за повідомленою суду поштовою адресою, яка також є адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 35400, Рівненська обл., Гощанський район, смт Гоща, вул. Шевченка, буд. 77.

На призначені судові засідання 30.06.2015р. та 16.07.2015р. представник відповідача-1 не з'являвся, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчить наявний у матеріалах справи оригінал поштового відправлення, з якого слідує, що поштова кореспонденція з ухвалою суду про призначення судового засідання була вручена відповідачу 08.07.2015р.

Отже, відповідач завчасно був повідомлений про місце, дату та час судового засідання (16.07.2015р.), і у разі наміру подати відзив на позовну заяву, письмові пояснення, додаткові документи, мав достатньо часу для цього.

Враховуючи, встановлений ч. 1 ст. 69 ГПК України строк вирішення спору та зважаючи на те, що ухвалою суду від 30.06.2015р. відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України господарський суд вже продовжував строк розгляду справи, не знайшовши підстав для відкладення розгляду справи, суд відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2014 року між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено Договір поставки №6-250314/ззр (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору, Позивач (Постачальник) зобов'язався передати (поставити) у зумовлений строк Відповідачу-1 (Покупцеві) продукцію для сільгоспвиробництва (надалі - Товар), Відповідач-1 зобов'язався прийняти вказаний Товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що Позивач свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, поставивши Відповідачу-1 Товар на загальну суму 15 467 728, 08 грн., що підтверджується видатковими накладними, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідач-1 зобов'язувався прийняти вказаний Товар та розрахуватись за нього у формі, на умовах та в строки передбачені договором та додатковими угодами (специфікаціями) до нього.

Однак, всупереч взятих на себе зобов'язань Відповідач-1 повністю не оплатив поставлений йому Товар в строки та порядку передбаченому Договором, сплативши лише 11 413 550, 47 грн.

Таким чином, сума основного боргу становить 4 054 177, 61 грн.

Крім того, між Позивачем та Відповідачем-2 було укладено договір поруки №1 від 25.03.2014р. (надалі - Договір поруки), у відповідності до якого Відповідач-2 зобов'язався відповідати перед Позивачем в повному обсязі за своєчасне виконання Відповідачем-1 усіх зобов'язань, визначених Договором поставки №6-250314/ззр від 25.03.2014 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем-1.

Враховуючи умови Договору поруки, Позивач просив суд стягнути солідарно із Відповідача-1 та Відповідача-2 суму заборгованості з урахуванням суми курсової різниці, урахуванням відсотків за користування чужими грошовими коштами, пені, штрафу та індексу інфляції у розмірі 7 507 289, 72 грн., з яких 4 054 177, 61 грн. - сума основного боргу, 2 196 916, 84 грн. - сума курсової різниці, 478 785, 91 грн. - 39 % річних, 248 009, 48 грн. - 5% штрафу, 292 404, 93 грн. - пені, 236 994, 95 грн. - індексу інфляції за Договором поставки №6-250314/ззр на умовах розстрочення платежу від 25.03.2014р.

В процесі розгляду справи, Позивач відмовився від позовних вимог до Відповідача-2, в зв'язку з чим судом стосовно Відповідача-2 припиняється провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з Відповідача-1 на користь Позивача суми заборгованості з урахуванням суми курсової різниці, урахуванням відсотків за користування чужими грошовими коштами, пені, штрафу та індексу інфляції у розмірі 7 507 289, 72 грн., з яких 4 054 177, 61 грн. - сума основного боргу, 2 196 916, 84 грн. - сума курсової різниці, 478 785, 91 грн. - 39 % річних, 248 009, 48 грн. - 5% штрафу, 292 404, 93 грн. - пені, 236 994, 95 грн. - індексу інфляції за Договором поставки №6-250314/ззр на умовах розстрочення платежу від 25.03.2014р.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Договір поставки №6-250314/ззр на умовах розстрочення платежу від 25.03.2014р., укладений між Позивачем та Відповідачем-1 за своєю правовою природою є договором про поставку та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст.ст. 611, 623 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з п. 4.3. Договору, Позивач вправі в односторонньому порядку змінити вартість Товару залежно від зміни курсу іноземної валюти.

Відповідно до п. 4.3.1. Договору, на дату підписання додаткової угоди (специфікації) вартість Товару у гривні розраховується по курсу продажу відповідної валюти, визначеному на міжбанківському валютному ринку на дату, що передує даті підписання, за даними Інтернет-сторінки http://index.minfin.com.ua, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній, визначається як курс продажу відповідної валюти визначеного на міжбанківському валютному ринку, що передує даті підписання за даними інтернет сторінки http://mezbank.org.ua.

У відповідності до п. 4.3.2. Договору, на дату фактичної оплати кожної частини Товару, згідно з певною додатковою угодою (специфікацією), у випадку зміни курсу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку, відносно курсу, вказаного у додатковій угоді (специфікації), вартість Товару змінюється пропорційно такому за формулою, передбаченою Договором.

Отже, користуючись своїми правами та враховуючи положення Договору щодо зміни вартості Товару в залежності від зміни курсу валюти, сума основного боргу була правомірно коригована відповідно до курсової різниці Позивачем.

Відповідно до Постанови КМУ від 1998 року «Про удосконалення порядку формування цін», в резолютивній частині п.1 вказано: «Встановити, що формування, становлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. Вважати під час формування цін обґрунтованим врахування витрат у доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури ціни».

Дану позицію також підтверджує Цивільний кодекс України, що виражено в ст. ст. 524, 533: зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За укладеним між Позивачем та Відповідачем-1 Договором поставки, зміна вартості Товару на дату фактичної оплати фіксується Позивачем у видаткових накладних або коригуванням видаткових накладних після повної оплати вартості Товару, з урахуванням курсу валюти на дату кожної часткової оплати, та не потребує додаткових угод чи погоджень обома сторонами Договору.

Відповідач-1 зобов'язаний доплатити курсову різницю в момент повного розрахунку за Товар згідно з умовами Договору.

Таким чином, Позивач правомірно заявив вимогу щодо стягнення з відповідача суми курсової різниці, яка по своїй правовій природі є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України та становить на момент винесення рішення суму в розмірі 2 196 916, 84 грн.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Факт наявності боргу у Відповідача-1 за Договором в розмірі 4 054 177, 61 грн. та сума коригування вартості товару (курсова різниця) в розмірі 2 196 916, 84 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем-1 не спростований, і тому ці суми мають бути стягнуті з Відповідача-1.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 8.6.1. Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни Товару та зобов'язань по оплаті курсової різниці передбаченої пунктом 4.3.2. Договору, Відповідач-1 сплачує на користь Позивача штраф у розмірі 5 % та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Отже, порушення Відповідачем-1 строків оплати, передбачених умовами Договору, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Тому, Позивачем також правомірно заявлена вимога про стягнення з Відповідача-1 штрафу та пені за неналежне виконання зобов'язання, відповідно до Договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обмежений подвійною обліковою ставкою НБУ.

Таким чином, за прострочення терміну платежу з Відповідача-1 належить стягнути штраф в розмірі 248 009, 48 грн. та пеню в розмірі 292 404, 93 грн., відповідно до розрахунку Позивача з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також правомірно нарахував Відповідачу-1 борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 8.6.2. Договору.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Відповідно до п. 8.6.2. Договору, Відповідач-1 за порушення грошових зобов'язань по оплаті ціни Товару на підставі ст. 625 ЦК України сплачує на користь Позивача 39 % річних від суми боргу.

Тобто, умовами Договору сторони збільшили розмір процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, що є правомірним та не суперечить ст. 625 ЦК України.

Згідно здійсненого Позивачем розрахунку з Відповідача-1 підлягає стягненню 478 785, 91 грн. 39% річних, що відповідає умовам Договору та 236 994, 95 грн. індексу інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України, з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на Відповідача-1.

Керуючись ст. 49, п. 4 ст. 80, ст..ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне Агро Плюс» (35400, Рівненська обл., Гощанський р-н, смт. Гоща, вул. Шевченка, буд. 77; Код: 38290010) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агроцентр» (03138, м. Київ, вул. Каменярів, 21; Код: 36059766) 4 054 177 (чотири мільйони п'ятдесят чотири тисячі сто сімдесят сім) грн. 61 коп. - суму основного боргу, 2 196 916 (два мільйони сто дев'яносто шість тисяч дев'ятсот шістнадцять) грн. 84 коп. - суму курсової різниці, 478 785 (чотириста сімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят п'ять) грн. 91 коп. - 39 % річних, 248 009 (двісті сорок вісім тисяч дев'ять) грн. 48 коп. - 5% штрафу, 292 404 (двісті дев'яносто дві тисячі чотириста чотири) грн. 93 коп. - пені, 236 994 (двісті тридцять шість тисяч дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. 95 коп. - індексу інфляції та судовий збір в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В частині стягнення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» провадження у справі припинити

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.07.2015р.

Суддя І.І.Борисенко