РІШЕННЯ

"15" липня 2015 р.Справа № 921/447/15-г/15

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Галамай О.З.

при секретарі Сиротюк К.В.

розглянув матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс", вул. Глибочицька, 33-37, м. Київ, Київська область, 01135

до Приватного підприємства "Альма-Віта", вул. Містечко, 52, с. Золотники, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48115

про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 14 505, 89 грн.

В судове засідання з"явились:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з"явився.

Представнику позивача в судовому засіданні 24.06.2015 р. роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку ст. 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть справи:

На розгляд господарського суду Тернопільської області Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" подано позов до відповідача Приватного підприємства "Альма-Віта" про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 14 505, 89 грн.

Ухвалою суду від 28.04.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 20.05.2015 р.

Розгляд справи неодноразово відкладався на 03.06.2015р. та 24.06.2015р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

В судовому засіданні 24.06.2015 р. суд перейшов до розгляду справи по суті та оглянув оригінали документів, доданих до позовної заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 24.06.20115 р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні. Також через канцелярію суду подав відповідні документи (вх. №14803) та клопотання про продовження строку розгляду справи (вх. № 14802).

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, причин неявки не повідомив.

Ухвалою суду від 24.06.2015 р. розгляд справи продовжено в порядку ст. 69 ГПК України на 15 днів та відкладено її розгляд на 15.07.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 15.07.2015 р. не з'явився. Однак на адресу суду направив телеграму, в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить провести засідання за його відсутності.

Відповідач в судове засідання 15.07.2015р. вкотре не з'явився, причин неявки не повідомив, вимог ухвал суду від 28.04.2015 р., 20.05.2015 р., 03.06.2015 р. та 24.06.2015 р. не виконав, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення (знаходяться в матеріалах справи).

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. встановлено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що справа у відповідності до вимог статті 75 ГПК України може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 15.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

31.03.2014 р. між Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бріс" ЛТД (Страхувальник) був укладений договір страхування транспортних засобів № 1041621, відповідно до якого Страховик зобов'язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля "Порше", д.р.н. АС 5000 АН (застрахований автомобіль).

П. 1.1, п.2.1 договору визначено, що предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом на випадок настання подій, перелік яких наведено в Договорі, а саме до страхових випадків відносяться: дорожньо - транспортні пригоди - пошкодження або знищення ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в процесі руху ТЗ та з його участю, а також пошкодження нерухомого ТЗ іншими рухомими ТЗ.

Згідно п. 4.4.3 договору страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Розділом 7 договору передбачено порядок визначення розміру страхового відшкодування.

Порядок та умови здійснення виплати страхового відшкодування визначені розділом 8 договору.

04 квітня 2014 року у м. Луцьку Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу "Порше", д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 (потерпілий водій) та транспортного засобу "Мерседес", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 (винний водій).

Факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди підтверджується довідкою ВДАІ Волинського РВ УМВС України в Тернопільській області №9370832.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.04.2014 р. у справі № 161/5584/14-п встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_3 та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

22 липня 2014 року Позивачем (ТОВ "Європейський альянс") складено страховий акт № 581/14/50/ТР25/00/2 на підставі розрахунку-фактури СТО №1015795 від 01.07.2014 р., відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 38 376,93 грн.

Згідно п.8.1 договору виплата страхового відшкодування проводиться страховиком на підставі письмової заяви страхувальника/вигодонабувача і страхового акта, що складається страховиком.

Позивачем ( поліс №АІ/0054980, страхова сума - 50 000 грн, розмір франшизи - 0 %) на виконання п.8.1 договору перераховано ТОВ "Віннер ПЦКА", яка надала послуги з ремонту транспортного засобу, грошові кошти у розмірі 38 376,93 грн. Дана сплата підтверджується платіжними дорученнями № 5354 від 29.08.2014 р. та № 5385 від 01.9.2014 р., в графі "призначення платежу" якого зазначено: "Страх. відшк. зг.стр. акту №581/14 (Бріс ЛТД) до дог 1041621 від 31.03.2014 а. м. Порш Каен д. н. НОМЕР_1".

Згідно п.4.3.2 договору страхування автотранспортних засобів №1041621 від 31.03.2014 р. страховик (позивач) має право після виплати страхового відшкодування пред'явити позов до третьої особи, що несе відповідальність за збитки, заподіяні внаслідок страхового випадку.

Страховик ПП "Альма-Віта" (страхова компанія винуватця у ДТП), а саме - ТДВ "СГ"Домінанта" (відповідно до полісу №АС/9372059 цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Мерседес", д.р.н. НОМЕР_2 за кермом якого на час ДТП перебував ОСОБА_3 (винний водій, водій-експедитор ПП "Альма Віта" )) сплатив позивачу - ПАТ "Європейський страховий альянс" лише 23 871,04 грн.

Однак позивачем виплачено страхувальнику (потерпілому) страхове відшкодування в розмірі 38 376,93 грн.

Тому позивачем (ПАТ "Європейський страховий альянс) на адресу відповідача (ПП "Альма-Віта") надіслано заяву про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) в розмірі 14 505,89 грн. (№68/8 від 14.01.2014 р.), яка залишена останнім без задоволення (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення міститься в матеріалах справи).

Як стверджує позивач, відповідач заборгував йому станом на час звернення з позовом до суду 14 505,89 грн. страхового відшкодування.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1827,00 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини першої ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України визначено, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ст. 1188 Цивільного кодексу України зазначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно п.1 ст.352 Господарського кодексу України, страхування- це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), повязана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхових подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу України встановлено, що страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч.1 ст. 5 ЗУ "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України "Про страхування", є видом добровільного страхування.

В статті 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 ст. 9 Закону України "Про страхування").

У відповідності до ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ст. 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як вбачається із матеріалів справи, 31 березня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бріс" ЛТД (Страхувальник) був укладений договір страхування транспортних засобів № 1041621, відповідно до якого Страховик зобов'язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля "Порше",д.р.н. АС 5000 АН ( застрахований автомобіль).

П. 1.1, п.2.1 договору визначено, що предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов"язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом на випадок настання подій, перелік яких наведено в Договорі, а саме до страхових випадків відносяться: дорожньо - транспортної пригоди - пошкодження або знищення ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в процесі руху ТЗ та з його участю, а також пошкодження нерухомого ТЗ іншими рухомими ТЗ.

Згідно п. 4.4.3 договору страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Розділом 7 договору передбачено порядок визначення розміру страхового відшкодування.

Порядок та умови здійснення виплати страхового відшкодування визначені розділом 8 договору.

04 квітня 2014 р. у м. Луцьку Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу "Порше", д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 (потерпілий водій) та транспортного засобу "Мерседес", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 (винний водій).

Факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди підтверджується довідкою ВДАІ Волинського РВ УМВС України в Тернопільській області №9370832.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.04.2014 р. у справі № 161/5584/14-п встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_3 та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

22 липня 2014 року Позивачем (ТОВ "Європейський альянс") був складений страховий акт № 581/14/50/ТР25/00/2 на підставі розрахунку-фактури СТО №1015795 від 01.07.2014 р., відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 38 376,93 грн.

Згідно п.8.1 договору виплата страхового відшкодування проводиться страховиком на підставі письмової заяви страхувальника/вигодонабувача і страхового акта, що складається страховиком (містяться в матеріалах справи).

Позивачем ( поліс №АІ/0054980, страхова сума - 50 000 грн, розмір франшизи - 0 %) на виконання п.8.1 договору було перераховано ТОВ "Віннер ПЦКА", яка надала послуги з ремонту транспортного засобу, грошові кошти у розмірі 38 376,93 грн. Дана сплата підтверджується платіжними дорученнями № 5354 від 29.08.2014 р. та № 5385 від 01.9.2014 р., в графі "призначення платежу" якого зазначено: "Страх. відшк. зг.стр. акту №581/14 (Бріс ЛТД) до дог 1041621 від 31.03.2014 а. м. Порш Каен д. н. НОМЕР_1" (містяться в матеріалах справи).

Згідно п.4.3.2 договору страхування автотранспортних засобів №1041621 від 31.03.2014 р. страховик (позивач) має право після виплати страхового відшкодування пред'явити позов до третьої особи, що несе відповідальність за збитки, заподіяні внаслідок страхового випадку.

Відтак позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах суми фактичних витрат. (Такої ж позиції дотримується Верховний суд України у постанові №910/7163/14 від 15.04.2015 р.)

Як вбачається із матеріалів справи, страховик ПП "Альма-Віта" (страхова компанія винуватця у ДТП), а саме ТДВ "СГ"Домінанта" (відповідно до полісу №АС/9372059 цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Мерседес", д.р.н. НОМЕР_2 за кермом якого на час ДТП перебував ОСОБА_3 (винний водій, водій-експедитор ПП "Альма Віта" )) сплатив позивачу - ПАТ "Європейський страховий альянс" лише 23 871,04 грн.

Однак позивачем виплачено страхувальнику (потерпілому) страхове відшкодування в розмірі 38 376,93 грн.

Тому позивачем (ПАТ "Європейський страховий альянс) на адресу відповідача (ПП "Альма-Віта") надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 14 505,89 грн. (№68/8 від 14.01.2014 р.), яка залишена останнім без задоволення (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення міститься в матеріалах справи).

Отже, як стверджує позивач, відповідач заборгував йому 14 505,89 грн. страхового відшкодування. Доказів на підтвердження протилежного відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, оцінивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що страхове відшкодування в розмірі 14 505,89 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись cт. ст. 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Альма-Віта" (48115, вул. Містечко, 52, с.Золотники, Теребовлянський район, Тернопільська область, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" (01135, вул.Глибочицька, 33-37, м.Київ, Київська область, ) - 14 505 (чотирнадцять тисяч п'ятсот п'ять ) грн 89 коп., 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21.07.2015р.

Суддя Галамай О.З.