РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/13592/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Альтіс-Спецбуд»
Простягнення 2 373 253,98 грн.
Суддя Спичак О.М.

Без виклику представників сторін:

від позивача: Мойсієнко О.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтіс-Спецбуд» про стягнення 2 373 253,98 грн.,з яких: 1 502 124,18 грн. - основного боргу, 765 084,00 грн. - інфляційних втрат та 106 045,80 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушені грошові зобов'язання за договором №195А про виготовлення та поставку товару від 05.11.2012 року.

Ухвалою суду від 02.06.2015 року було порушено провадження у справі № 910/13592/15 та призначено її до розгляду на 19.06.2015 року.

Представник позивача 17.06.2015 року через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі, а в судовому засіданні 19.06.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 19.06.2015 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 19.06.2015 року розгляд справи відкладено на 13.07.2015 року.

Представник позивача 10.07.2015 року через канцелярію подав письмові пояснення по справі, а в судовому засіданні 13.07.2015 року надав усні пояснення по суті спору відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 13.07.2015 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 13.07.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтіс-Спецбуд» (замовник, відповідач) був укладений договір №195А про виготовлення та поставку товару, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виготовити замовнику замовлений товар, (бетон, бетонні вироби і конструкції, інший товар, відповідно до прас-листа виконавця, далі - товар) по узгодженню сторін виконати його доставку, а замовник зобов'язується своєчасно прийняти замовлений товар, та здійснити його оплату на умовах договору.

Відповідно до п. 2.1 договору кількість товарів, що підлягають виготовленню та поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами визначаються у заявках замовника, рахунках-фактурах виконавця та накладних (товарно-транспортних, фактичних або видаткових).

Згідно 3.1 договору загальна вартість договору визначається сумарною вартістю всіх виконаних виконавцем і прийнятих замовником заявок протягом терміну дії договору.

Передача товару здійснюється за видатковою накладною та товарно-транспортною накладною, в яких вказується найменування, кількість, узгоджена ціна та загальна вартість товару що поставляється (п.6.6); про отримання товару на об'єкті поставки (замовлена адреса), уповноважена особа замовника зобов'язана розписатися у товарно-транспортній накладній та поставити штамп замовника (п.6.9); товар вважається поставленим замовнику з моменту його отримання в пункті призначення, згідно замовлення, представником одержувача, який вказується замовником, на підставі товарно-транспортних накладних (п.5.2).

Відповідно до п. 7.4 договору оплата товару здійснюється замовником на підставі цього договору та рахунків-фактур, виставлених виконавцем на вартість партії товару.

Згідно п. 7.5 договору замовник зобов'язаний здійснити попередню оплату на розрахунковий рахунок виконавця за кожну партію товару, що постачається з моменту виставлення рахунку-фактури виконавцем згідно з заявкою замовника.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2012 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору, жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію договору, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п.10.1).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на виконання умов договору, він за період з 21.11.2012 року по 28.01.2013 року поставив відповідачу товар загалом на суму 1 502 124,18 грн., на підтвердження чого позивач надав суду накладні за період з 21.11.2012 року по 28.01.2013 року та товарно-транспортні накладні за період з 21.11.2012 року по 18.01.2013 року.

Проте відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 1 502 124,18 грн.

Надіслані позивачем претензії №916 від 01.09.2014 року та №236 від 05.02.2015 року вимогами сплатити заборгованість залишені відповідачем без задоволення.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків, складеного сторонами 03.04.2015 року, станом на 01.04.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором №195А від 05.11.2012 року становить 1 502 124,18 грн.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору №195А про виготовлення та поставку товару від 05.11.2012 року позивач поставив відповідачу товар на суму 1 502 124,18 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

Підписання відповідачем накладних, які є первинними обліковими документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Проте відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, поставлений позивачем товар на суму 1 502 124,18 грн. не оплатив.

Надіслані позивачем претензії №916 від 01.09.2014 року та №236 від 05.02.2015 року вимогами сплатити заборгованість залишені відповідачем без задоволення.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків, складеного сторонами 03.04.2015 року, станом на 01.04.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором №195А від 05.11.2012 року становить 1 502 124,18 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідачем під час розгляду справи не наведено жодних обставин, які б були підставою для перешкоджання виконувати грошові зобов'язання за договором, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню повністю в сумі 1 502 124,18 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар нарахував просить суд стягнути з відповідача 106 045,80 грн. 3% річних за період прострочення з 21.11.2012 року по 05.05.2015 року та 765 084,00 грн. інфляційних нарахувань за період прострочення з 21.11.2012 року по 30.04.2015 року.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню в сумі 105 922,35 грн., а позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі 765 084,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтіс-Спецбуд» (місцезнаходження: 03146, м. Київ, вул. Качалова, буд. 5-В, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (місцезнаходження: 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 7, ) 1 502 124 (один мільйон п'ятсот дві тисячі сто двадцять чотири) грн. 18 коп. - основного боргу, 105 922 (сто п'ять тисяч дев'ятсот двадцять дві) грн. 35 коп. - 3% річних, 765 084 (сімсот шістдесят п'ять тисяч вісімдесят чотири) грн. 00 коп. - інфляційних втрат, 47 462 (сорок дві тисячі чотириста шістдесят дві) грн. 61 коп. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

16.07.2015 року.