КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа№ 927/433/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Мальченко А.О.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників:

від позивача не з'явився.

від відповідачів не з'явилися.

розглянувши Чернігівської міської ради

апеляційну скаргу

на рішення

господарського суду Чернігівської області

від 27.05.2015 року

у справі №927/433/15 (суддя: Оленич Т.Г.)

за позовом: Чернігівської міської ради

до Комунального підприємства "Паркування та ринок"

Приватного підприємства "Вимпел-плюс"

про визнання недійсними додаткових угод до договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.05.2015 року у справі №927/433/15 в позові відмовлено повністю.

Стягнуто з Чернігівської міської ради, м.Чернігів, вул. Магістратська, 7 (ідентифікаційний код 04062015, р/р 0708 в УДК у Чернігівській області, МФО 853592) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач: УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу: "судовий збір, код 03500068 (код ГСЧО) пункт 2") 4872грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Чернігівська міська рада звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.05.2015 року у справі №927/433/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

В судове засідання 14.07.2015 року представники позивача та відповідача не з'явилися.

Клопотання відповідача 2 про відкладення відхилено колегією суддів, оскільки відповідач 2 не позбавлений права наділяти будь-якого іншого представника на представництво своїх інтересів.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача та відповідача, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Позивач у справі, як орган місцевого самоврядування територіальної громади м. Чернігова, є власником об'єкта нерухомості, розташованого по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові, до складу якого входять склади № 1,2,3, майстерня, прохідна бази, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2008 року та Інформацією з реєстру права власності на нерухоме майно від 14.07.2014 року №24206004.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.04.2008 року №99 "Про передачу виробничої бази" комунальному підприємству "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради передано безоплатно в господарське відання виробничу базу, розташовану за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 114а.

29 серпня 2007 року між Приватним підприємством "Вимпел-плюс" (відповідач-2 у справі) та Комунальним підприємством "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради (відповідач-1 у справі) укладено договір № 5/4 про спільну діяльність (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1. якого відповідачі домовилися про організацію спільної діяльності для досягнення господарських і комерційних цілей: створення та благоустрій торгових павільйонів; зведення несучих та огороджуючих конструкцій будівель і споруд, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж; облаштування інших земельних ділянок відповідно до їх призначення.

Згідно з п.1.2. договору сторони зобов'язалися діяти спільно шляхом об'єднання професійних навиків і зусиль.

В п.1.3. договору сторони передбачили надання одна одній будь-якої технологічної або організаційної допомоги для досягнення господарських та комерційних цілей.

В розділі 2 договору містяться умови, що визначають взаємні зобов'язання сторін для досягнення цілей за договором.

Відповідно до розділу 3 договору відповідач-2, як сторона-1 за договором, зобов'язався у строк протягом 15 діб із моменту підписання цього договору перерахувати на розрахунковий рахунок спільної діяльності платіжним дорученнями або через касу підприємства грошовий внесок в розмірі 600грн. (за п.м. торгового місця), які необхідні для досягнення поставлених цілей; здійснювати у разі потреби додаткові внески на спільну діяльність шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок спільної діяльності або шляхом оплати витрат по сумісній діяльності відповідно до калькуляції робіт, наданої стороною-2; забезпечити можливість інших фінансових та майнових зобов'язань щодо сторони-2; надавати помісячно фінансові звіти про порядок користування грошових коштів спільної діяльності; призначити відповідальних осіб за згодою сторін.

В розділі 4 договору сторонами визначено зобов'язання відповідача-1, як сторони-2 за договором, зокрема: після підписання цього договору невідкладно приступити до здійснення комерційних проектів, профінансованих стороною-1, отримати земельні ділянки, необхідні для досягнення господарських і комерційних цілей, передбачених цим договором; забезпечити підготовку (найм) відповідного персоналу для виконання робіт за цим договором; надавати в місячний термін стороні-1 інформацію про хід виконання спільного проекту; призначити відповідальну особу за згодою сторін.

Як зазначено у п.5.4. договору керівництво сумісною діяльністю за цим договором, а також ведення спільних справ доручається стороні-1. Сторона-1 є повноважним представником сторони-2, керує всією сумісною діяльністю та вчиняє усі необхідні юридичні дії та акти для досягнення поставлених за договором цілей (п.5.5. договору).

Згідно з розділом 6 договору сторони домовилися, що внеском сторони-1 (відповідача-2) є: грошові кошти, надані для досягнення господарських цілей в період дії цього договору; трудова участь; професійні та інші знання (п.6.1). Внеском сторони-2 (відповідача-1) є: ділова репутація та ділові зв'язки (п.6.2.).

Відповідно до розділу 7 договору результатом спільних дій за договором є прибуток, отриманий внаслідок спільної діяльності та досягнення від реалізації інших господарських та комерційних цілей. Внески сторін, а також майно, створене або набуте сторонами внаслідок спільної діяльності складає їх спільну власність. Урахування спільного майна сторін ведеться стороною-1 в порядку, погодженому зі стороною-2. Майно, набуте в результаті спільної діяльності, яке не може бути розділено в натурі, переходить у власність сторони-1 з одночасною грошовою компенсацією стороні пропорційно внескам.

Щодо розподілу результатів спільної діяльності сторони домовилися, що всі доходи, отримані за цим договором внаслідок спільної діяльності, використовуються, в першу чергу, на відшкодування матеріальних затрат. Балансовий прибуток, що отримують сторони від спільної діяльності, підлягає розподілу таким чином: сторона-1 - 90%, сторона-2 - 10% (п.п.8.1., 8.2. договору). Фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки прибутку стороні-1 і утримання відповідної частки прибутку стороною-2 або розподілом спільної продукції в порядку, визначеному цим договором.

Договір діє з моменту його підписання сторонами до 2058 року.

Договір підписаний керівниками сторін, засвідчений печатками сторін.

06 травня 2008 року між відповідачами укладено додаткову угоду № 1 до договору про спільну діяльність, в якій сторони договору домовилися доповнити п.6.2. підпунктом 6.2.2., виклавши його в такій редакції: Виробнича база, розташована за адресою: м.Чернігів, вул. Щорса,114а.

Отже, сторони визначили, що внеском відповідача-1 у спільну діяльність є, окрім ділової репутації та ділових зв'язків, індивідуально визначене майно.

Крім того, 06 травня 2008 року між відповідачами укладена ще одна додаткова угода № 1 до договору про спільну діяльність від 29.08.2007, в якій сторони розділи 1-5, 7 ,8 та п. 10.1 договору виклали в новій редакції. При цьому, в п.1.1. договору сторони уточнили, що зобов'язуються шляхом об'єднання майна та зусиль діяти задля створення та облаштування торгових місць на існуючому ринку "Бойова", майбутніх ринках по вул. Єськова і по вул. Ушинського, облаштування торгових місць по вул. Папанінців, на перехресті вулиць Комсомольської та Мурінсона, по вул. 1 Травня, 171, по вул. Стрілецькій, 1а, по вул. Незалежності, біля будинку № 70, та по вул..Красносільського. Метою договору відповідачі визначили створення та облаштування торгових місць на існуючому ринку "Бойова", майбутніх ринках по вул..Єськова і по вул..Ушинського, облаштування торгових місць по вул..Папанінців, на перехресті вулиць Комсомольської та Мурінсона, по вул.. 1 Травня,171, по вул..Стрілецькій,1а, по вул..Незалежності, біля будинку №70, та по вул..Красносільського завдяки здійсненню сторонами спільних дій, направлених на досягнення мети даного договору.

Умови щодо внесків сторін та часток розподілу результатів спільної діяльності залишені сторонами договору без змін, з урахуванням другої додаткової угоди №1 від 06.05.2008 року.

18 червня 2008 року відповідачами укладено додаткову угоду № 2 до договору про спільну діяльність від 29.08.2007, в якій розділи 1, 2, 4, 6 договору викладено в новій редакції. Так, сторонами договору до предмету та мети договору крім раніш визначених об'єктів включено реконструкцію нежитлових приміщень виробничої бази, яка розташована по вул. Щорса, 114а у м.Чернігові (далі по тексту - виробнича база). В п. 1.3. договору під реконструкцією нежитлових приміщень виробничої бази розуміється здійснення таких дій: капітальний ремонт наявних споруд, приміщень, закінчення незавершеного будівництва прохідної, газифікація виробничої бази для забезпечення потреби в енергозабезпеченні для організації виробництва з виготовлення та ремонту металоконструкцій (малих архітектурних форм) для забезпечення ринків та виділених під ринки земельних ділянок торговими павільйонами.

Розділ 6 договору також викладений в новій редакції, в тому числі п. 6.2, в якому відповідачі визначили, що внеском сторони-2 (відповідача-1) є права на виробничу базу по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові, а також професійні та інші знання, ділова репутація та ділові зв'язки. Початковий розмір частки сторони-2 складає 10%.

10 жовтня 2008 року між сторонами договору укладено додаткову угоду №3 до договору про спільну діяльність від 29.08.2007, яка стосувалася уточнення кількості торгових місць по вул. Папанінців та визначено предметом і метою договору, зокрема й будівництво житлово-побутового комплексу з торгівельними приміщеннями по вул. Красносільського.

17 грудня 2008 року до договору про спільну діяльність від 29.08.2007 сторонами договору укладено додаткову угоду №4, в якій розділ 6 укладено в новій редакції, зокрема в пункті 6.1. визначається, що внеском сторони-1 (відповідача-2) є кошти, надані для фактичного досягнення мети спільної діяльності і які складають суму, необхідну для здійснення реконструкції виробничої бази по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові, а саме - 7018754,00 грн. згідно з кошторисом на капітальний ремонт, а також професійні та інші знання, ділова репутація та ділові зв'язки. Початковий розмір коштів визначається сторонами шляхом підписання додаткової угоди до даного договору. Початковий розмір частки сторони-1 складає 90%, оскільки сторони при визначенні цього розміру враховують, що фінансування спільної діяльності в основному здійснюватиметься саме стороною-1, а для реконструкції виробничої бази по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові необхідна значна сума коштів.

Пунктом 6.2. договору в редакції додаткової угоди №4 передбачається, що внеском сторони сторони-2 є виробнича база по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові, балансовою вартістю 692401грн. та обладнання (вантажний автомобіль, кран-балки вантажопідйомністю 5,0, 2,0, 0,5 тн), що розташоване на виробничій базі, балансовою вартістю 9667 грн., проектна документація на будівництво тимчасових торгових павільйонів із полегшених конструкцій за адресами: ринок "Бойова", майбутніх ринках по вул.Єськова,10 і по вул..Ушинського, на перехресті вулиць Комсомольської та Мурінсона, по вул. 1 Травня, 171, по вул. Стрілецькій, 1а, по вул. Незалежності біля будинку №70, а також професійні та інші знання, ділова репутація та ділові зв'язки. Початковий розмір частки сторони-2 складає 10%.

В п. 6.3. договору в редакції додаткової угоди №4 від 17.12.2008 сторони узгодили, що порядок і терміни здійснення внесків стороною-1 визначається необхідністю фінансування будівельно-монтажних робіт, закупівлі будівельних матеріалів для ведення реконструкції тощо.

18 грудня 2008 року представниками відповідачів підписано акт прийняття-передачі основних засобів, який підтверджує факт передачі у спільну діяльність ПП "Вимпел-плюс" та КП "Паркування та ринок" виробничої бази, розташованої по вул. Щорса,14а у м. Чернігові.

31 грудня 2014 року сторонами договору укладено додаткову угоду №10 про внесення змін до договору про спільну діяльність від 29.08.2007 року, в якій п.6.2. договору викладено у новій редакції і визначено внеском сторони-2 проектну документацію на будівництво тимчасових павільйонів з полегшених конструкцій за адресами: майбутніх ринках по вул.Єськова,10 і по вул.Ушинського, на перехресті вулиць Комсомольської та Мурінсона, по вул. 1 Травня, 171, по вул.Стрілецькій, 1а, по вул. Незалежності біля будинку №70, а також професійні та інші знання, ділова репутація та ділові зв'язки. Початковий розмір частки сторони-2 складає 10%.

Всі вище перелічені додаткові угоди підписані керівниками сторін договору та скріплені печатками.

Погоджуючись з правомірністю укладеного між сторонами договору про спільну діяльність від 29.08.2007, водночас позивач, підтримавши позовні вимоги, зазначає, що укладаючи додаткові угоди №1 від 06.05.2008 року, додаткову угоду №2 від 18.06.2008 року, додаткову угоду №4 від 17.12.2008 року до договору про спільну діяльність від 29.08.2007 року в частині передачі в якості внеску у спільну діяльність виробничої бази, розташованої по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові, відповідачем-1 не отримано згоди позивача, як власника даного об'єкту. А тому, на думку позивача, вказані додаткові угоди не відповідають вимогам закону в частині визначення внеску відповідача-1 у спільну діяльність, як такі, що порушують право позивача на розпорядження власністю територіальної громади міста Чернігова.

Отже, виходячи із суті позовних вимог та обставин, викладених у позовній заяві, предметом спору по даній справі є невідповідність вимогам чинного законодавства додаткових угод №1 від 06.05.2008 року, п.6.2. додаткової угоди №2 від 18.06.2008 року, п.6.2. додаткової угоди №4 від 17.12.2008 року до договору про спільну діяльність від 29.08.2007 в частині визначення внеском Комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради до спільної діяльності виробничої бази по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги до правочину, при наявності яких правочин набирає юридичної сили, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заперечуючи додаткові угоди №1, №2, №4 до договору про спільну діяльність в частині внесення вкладу відповідача-1 у спільну діяльність, позивач зазначає, що тим самим порушено його право власності в частині розпорядження майном.

Аналіз договору про спільну діяльність від 29.08.2007, додаткові угоди до якого оспорюються позивачем, свідчить, що правовідносини, які виникли між сторонами на його підставі, регулюються приписами глави 77 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Виходячи із змісту договору про спільну діяльність з урахуванням спірних додаткових угод до нього, суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою він є договором простого товариства.

В силу ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Згідно з ч. 1 ст. 1133 Цивільного кодексу України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Згідно із розділом 6 договору про спільну діяльність в початковій його редакції від 29.08.2007 сторони договору (відповідачі у справі) домовилися про внески у спільну діяльність, які полягали у грошових коштах, трудовій участі, професійних та інших знаннях, ділової репутації та ділових зв'язках. В подальшому, в додаткових угодах №1 від 06.05.2008, №2 від 18.06.2008, №4 від 17.12.2008 умови договору щодо внесків сторін у спільну діяльність були змінені, в тому числі вкладом з боку відповідача-1 визначено виробничу базу, розташовану по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові.

Системний аналіз норм цивільного законодавства, яке регулює спільну діяльність, свідчить, що умова договору про вклади учасників у спільну діяльність є істотною умовою такого договору.

Виробнича база, яка розташована по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові, передана відповідачу-1 на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 21.04.2008 № 99 "Про передачу виробничої бази".

Рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 17.06.2008 № 162 "Про збільшення статутного фонду комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради" виробнича база, вантажний автомобіль ЗІЛ-130 та обладнання, що змонтоване в складських приміщеннях, розташованих на виробничій базі по вул. Щорса, 114а, яке знаходиться в господарському віданні комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради, направлено на збільшення статутного фонду цього підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Аналіз норм Господарського кодексу України, які регулюють питання створення, діяльності комунального унітарного підприємства свідчить про відсутність переліку окремих видів майна, щодо розпорядження яким обмежуються правомочності комунального підприємства.

Отже, відповідач-1 як особа, у господарському віданні якої знаходиться виробнича база та на балансі якої вона обліковується, здійснює право володіння, користування та розпорядження цим майном в межах обмежень, встановлених власником у Статуті підприємства.

В п. 4.5. Статуту комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради визначено, що підприємство лише за згодою власника або органу, уповноваженого міською радою, має право продавати, передавати іншим юридичним особам, обмінювати, здавати в оренду, відповідно до чинного законодавства, організаціям, установам та громадянам належне йому майно та інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу.

Відповідач-1 не довів встановленими засобами доказування факт отримання від власника - територіальної громади в особі Чернігівської міської ради - згоди на передачу у спільну діяльність об'єкту нерухомості: виробничої бази, розташованої по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові.

Але слід звернути увагу, що майно, внесене у спільну діяльність, не змінює свого власника, оскільки нова юридична особа не створюється і, відповідно, до неї не може перейти право власності від попереднього власника, а отже власник зберігає свої правомочності щодо такого майна та контроль над таким майном. Тобто, відповідачем-1 не здійснено ані продажу, ані передачі іншій юридичній особі, ані передачі в оренду виробничої базі, розташованої по вул. Щорса, 114а, у м. Чернігові.

Відтак твердження, про те що спірний об'єкт нерухомості передано іншій юридичній особі, оскільки виробнича база була передана лише як вклад у спільну діяльність без створення юридичної особи є безпідставними.

Крім того, як вбачається із змісту рішення Чернігівської міської ради (19 сесія 6 скликання) "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м.Чернігова" від 30.03.2012, прийнятого за результатами проведення інвентаризації основних засобів підприємств і установ комунальної власності територіальної громади м.Чернігова, спірний об'єкт - виробнича база - закріплена за відповідачем-1. Факт виконання цього рішення підтверджується договором на закріплення майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Чернігова на праві господарського відання, укладеного 27.06.2012 року між Фондом комунального майна Чернігівської міської ради та комунальним підприємством "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний об'єкт - виробнича база по вул. Щорса, 114а у м. Чернігові, не вибула із власності територіальної громади м.Чернігова. В зв'язку з чим відсутні підстави для твердження про порушення права власності позивача внаслідок укладення додаткової угоди №4 від 17.12.2008 в частині п. 6.2. щодо внеску відповідача-1 виробничої бази у спільну діяльність.

Що стосується п. 6.2., викладеного в редакції додаткової угоди №2 від 18.06.2008, який позивач також просить визнати недійсним, то в даному випадку слід за необхідне зазначити таке.

Як встановлено вище, умови договору про спільну діяльність (просте товариство) щодо вкладів учасників в спільну діяльність є істотними умовами такого виду договорів. За загальними правилами укладення договорів, передбачених статтями ст. 638 Цивільного кодексу України та ст.181 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони належним чином досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відсутність в договорі про спільну діяльність (простого товариства) умови щодо вкладів учасників спільної діяльності тягне за собою неукладеність такого договору.

В силу ст.217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи, що без включення до договору про спільну діяльність умови про вклад одного із учасників спільної діяльності договір про спільну діяльність не був би укладений, а також приймаючи до уваги, що позивачем не подавалася заява про вихід за межі позовних вимог та визнання договору про спільну діяльність недійсним в цілому, тому відсутні правовові підстави для визнання недійсним п.6.2. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 18.06.2008 року.

З таких же підстав не може бути визнана недійсною додаткова угода № 1 від 06.05.2008 року, в якій сторони доповнили розділ 6 договору про спільну діяльність п. 6.2.2. щодо внеску виробничої бази, розташованої за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 114а.

Позивач не навів достатнього обгрунтування, в чому полягає порушення його прав внаслідок укладення між відповідачами другої додаткової угоди №1 від 06.05.2008, в якій сторонами викладено в новій редакції розділи 1-5, 7, 8, та п. 10.1 договору про спільну діяльність від 29.08.2007. В ході вирішення спору в частині правомірності даної додаткової угоди також не встановлено обставин, які свідчать, про порушення сторонами угоди вимог чинного законодавства та порушення внаслідок її укладення прав позивача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди №1 від 06.05.2008.

Крім того слід звернути увагу на те, що згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Аналіз оспорюваних додаткових угод до договору про спільну діяльність свідчить, що позивач не є стороною жодного із них, а відтак, враховуючи передбачені ст. 216 Цивільного кодексу України правові наслідки визнання недійсним договору, суд доходить висновку, що позивач обрав спосіб захисту, який не направлений на захист порушених прав та не призведе до їх відновлення.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку з чим в їх задоволенні належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.05.2015 року у справі №927/433/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 927/433/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді А.О. Мальченко

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 15.07.2015 року.