ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"20" липня 2015 р. Справа № 911/3031/15

Суддя Бацуца В. М. розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Транспортна технологічна компанія", м. Вишгород

до Товариства з обмеженою відповідальністю „КВ Центр", м. Вишгород

за участю третіх осіб:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю „ТТК Капітал", м. Вишгород;

2) Єберле Вячеслава , м. Київ;

про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників товариства, визнання недійсним статуту товариства, визнання права власності на виробничий комплекс, витребування з чужого незаконного володіння виробничого комплексу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ „Транспортна технологічна компанія" звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ТОВ „КВ Центр" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ „ТТК Капітал" від 11.01.2008 р., оформлених протоколом № 1 від 11.01.2008 р.; визнання недійсним статуту ТОВ „ТТК Капітал", затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ „ТТК Капітал" від 11.01.2008 р., оформленим протоколом № 1 від 11.01.2008 р., та зареєстрованого Вишгородською районною державною адміністрацією від 05.02.2008 р.; визнання права власності на незавершений будівництвом виробничий комплекс, що розташований за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Набережна, № 17, (А, адміністративний будинок площею 76, 7 кв. м.; Б, контрольно-пропускний пункт площею 5, 0 кв. м.; В, складське приміщення; Г, складське приміщення; Д, складське приміщення; Е, складське приміщення; Є, диспетчерська, площею 24, 6 кв. м.; 1-10, огорожа; І, стоянка для вантажних машин; II підпірна стінка, ІІІ - стоянка для легкових машин, IV - трансформаторна станція, V - оглядова яма, VI - естакада, VII - підпірна стінка, VIII - протектори - згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.03.2008 р. за № 18085017); витребування з чужого незаконного володіння ТОВ „КВ Центр" незавершеного будівництвом виробничого комплексу, що розташований за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Набережна, № 17, (А, адміністративний будинок площею 76, 7 кв. м.; Б, контрольно-пропускний пункт площею 5, 0 кв. м.; В, складське приміщення; Г, складське приміщення; Д, складське приміщення; Е, складське приміщення; Є, диспетчерська, площею 24, 6 кв. м.; 1-10, огорожа; І, стоянка для вантажних машин; II підпірна стінка, ІІІ - стоянка для легкових машин, IV - трансформаторна станція, V - оглядова яма, VI - естакада, VII - підпірна стінка, VIII - протектори - згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.03.2008 р. за № 18085017).

Вказана позовна заява не може бути прийнята до провадження з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно п.п. 1) п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір" розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1, 5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а згідно п.п. 2) п. 2 ч. 2 ст. 4 цього ж закону розмір ставки судового збору із позовних заяв немайнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 3 ст. 6 цього ж закону передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Пунктом 2.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Пунктом 2.11. цієї ж Постанови передбачено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Пунктом 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/530 від 29.09.2009 р. „Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" на запитання „Які дії слід вчиняти господарському суду у разі встановлення суттєвої недоплати суми державного мита при поданні позову?" зазначено, що згідно з частиною першою статті 46 ГПК державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. За змістом пункту 4 частини першої статті 63 названого Кодексу неподання доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення позовної заяви незалежно від того, чи є сума недоплати „суттєвою".

До вказаної позовної заяви додано чек № 2230 від 14.07.2015 р. про сплату судового збору на суму 1 218, 00 грн, розмір якого не відповідає п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір". Належного доказу, що б підтверджував сплату позивачем судового збору у встановлених порядку і розмірі, до позовної заяви не додано.

Пунктом 4.10. Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/14 від 28.12.2007 р. „Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" передбачено, що розгляд справи про визнання недійсним установчого (засновницького) договору або його частини без залучення як відповідачів засновників товариства є порушенням процесуального законодавства, оскільки засновники товариства як сторони установчого (засновницького) договору є особами, що виступають відповідачами у таких справах.

Статут господарського товариства є актом „іншого суб'єкта" (у розумінні частини другої статті 20 ГК України). Відповідачем у справі про визнання недійсним статуту, його частини або змін до нього є господарське товариство, а не його учасники. Тому залучення господарським судом до участі у справі про визнання недійсним статуту господарського товариства учасників цього товариства не є обов'язковим.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 р. „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" передбачено, що судам необхідно враховувати, що з набранням чинності ЦК (статті 142, 153) договір про створення (заснування) АТ, ТОВ та ТДВ не регулює відносини між учасниками (акціонерами) товариства при здійсненні його діяльності і припиняє свою дію після досягнення мети - створення та державної реєстрації товариства. Зазначені договори мають відповідати загальним вимогам, що пред'являються до правочинів, і при розгляді спорів про визнання їх недійсними суди повинні керуватися відповідними нормами про недійсність правочинів.

У справах про визнання недійсним статуту відповідачем є господарське товариство, залучати до участі у справі всіх учасників (акціонерів) товариства немає необхідності. У справах щодо визнання недійсним установчого (засновницького) договору мають залучатися всі учасники (засновники) товариства як сторони договору.

Пунктом 20 цієї ж постанови передбачено, що не може бути визнано недійсним рішення загальних зборів учасників (акціонерів) товариства з тих підстав, що його прийнято загальними зборами рішення з питань, віднесених до компетенції інших органів товариства (наглядової ради, виконавчого органу тощо), оскільки статтею 98 ЦК прямо передбачено право загальних зборів учасників товариства приймати рішення з усіх питань діяльності товариства. Положення установчих документів товариства, які обмежують це право, застосуванню не підлягають.

Відповідачем у справах про визнання недійсним рішення загальних зборів є господарське товариство, а не його учасники (акціонери).

У судовому порядку недійсним може бути визнано рішення загальних зборів учасників товариства, а не протокол загальних зборів. Протокол є документом, який фіксує факт прийняття рішення загальними зборами, і не є актом за змістом статті 20 ГК.

Враховуючи вищевказані положення Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/14 від 28.12.2007 р. „Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 р. „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" позивачу необхідно привести у відповідність позовні вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ „ТТК Капітал" від 11.01.2008 р., оформлених протоколом № 1 від 11.01.2008 р.; визнання недійсним статуту ТОВ „ТТК Капітал", затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ „ТТК Капітал" від 11.01.2008 р., оформленим протоколом № 1 від 11.01.2008 р., та зареєстрованого Вишгородською районною державною адміністрацією від 05.02.2008 р.

Згідно ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, а також з інших підстав.

За таких обставин зазначена позовна заява підлягає поверненню без розгляду з вказаних підстав.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 54, 56, 57, 63, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „Транспортна технологічна компанія" позовну заяву б/н від 09.07.2015 р. (вх. № 3157/15 від 14.07.2015 р.) та додані до неї матеріали без розгляду.

2. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущенного порушення.

Суддя В.М.Бацуца