КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа№ 910/9946/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Чорної Л.В.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: Шоломицький В.Ю. за довіреністю від 15.01.2015;

від відповідача: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015

у справі №910/9946/15 (суддя С.О. Чебикіна)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібодар"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції"

про стягнення 309 446,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібодар" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" про стягнення 309 446,66 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2015 у справі №910/9946/15 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібодар" 292547 грн. 06 коп. основного боргу, 15504 грн. 99 коп. інфляційних втрат, 1394 грн. 61 коп. 3% річних та 6 188 грн. 94 коп. судового збору.

Не погодившись з рішенням господарського суду міста Києва, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №910/9946/15 головуючий суддя Смірнова Л.Г. судді: Чорна Л.В., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 08.07.2015.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 - без змін.

У судове засідання 08.07.2015 з'явився представник позивача.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте представники відповідача не скористалися своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та виходячи з того, що явка учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, рішення суду у даній справі просив залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібодар" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" (покупець) було укладено договір поставки №116, за умовами якого постачальник зобов'язується систематично доставляти і передавати на умовах та встановлені цим договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію (товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України через 14 календарних днів за поставлений товар (п. 5.8. договору).

Поясненнями позивача, видатковими накладними, перелік яких зазначено в позовній заяві, та які містяться в матеріалах справи, стверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 1197977,04 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором з поставки товару відповідачу, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару та має перед позивачем заборгованість у сумі 292547,06 грн., з урахуванням сум повернутого товару та часткової оплати, що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом за період: лютий 2015 року, який підписаний уповноваженими представниками обох сторін та міститься в матеріалах справи.

16.01.2015 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога-претензія щодо погашення основного боргу, яка була отримана відповідачем 29.01.2015.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що товар, який поставлявся не відповідав вимогам ст. 13 Закону України «Про підтвердження відповідності» і вказаний товар продовжує знаходитись на складах позивача. Крім того, на думку апелянта, позивачем було поставлено товар з порушенням вимог п. 2.11., п. 3.1. Договору, а тому в силу положень п. 2.12. Договору у відповідача не виникло обов'язку з його оплати, адже продавець не виконав зобов'язань по передачі покупцеві товару разом з супроводжуючими документами на нього, а у відповідності до п. 2.12. Договору вказані обставини є підставою для відмови покупця від оплати такого товару.

Згідно додатку № 1 до Договору (Специфікація) об'єктом поставки згідно договору Я°Г.-хлібобулочні вироби ТМ «Рум'янець», які за своїм характером є продукцією з обмеженим строки* придатності (72 год. з моменту виготовлення.).

Пунктом 1.6. Договору передбачено, що перехід права власності на товар переходить л покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями за рахунок позивача на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010) та на підставах прийнятих позивачем до виконання замовлень відповідача.

Відповідно до пункту 5.6 Договору встановлено, що оплата поставленого товару здійснюється на підставі належним чином оформлених накладних (товарних, товарно-транспортних, видаткових, податкових).

Згідно з пунктом 5.8 Договору оплата здійснюється відповідачем в національній грошовій одиниці України через чотирнадцять календарних днів за поставлений товар.

На виконання умов договору поставки за період з 01.08.2013 по 14.01.2015 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1197977,04 грн з ПДВ, що підтверджується двосторонніми підписаними уповноваженими представниками сторін товарно-транспортними накладними, що містяться в матеріалах справи.

Отже, передача прав власності на товар, що є метою купівлі-продажу, відбулася: покупець (відповідач) отримав у власність товар, а у продавця таке право припинилося.

Водночас, з матеріалів справи слідує, що відповідач частково сплатив вартість отриманого товару в розмірі 740217,03 грн. та повернув черствого товару на суму 165212,86 грн. Таким чином, на момент поставки заборгованість складала 292 547,06 грн.

Однак, відповідач у порушення умов п.5.8. Договору, обов'язок своєчасно та у повному обсязі оплатити вартість отриманого у власність товару не виконав, розрахунок за отриманий товар на суму 292 547,06 грн. не здійснив, чим порушив право позивача, як постачальника, на отримання плати за поставлений товар.

Покупець стверджує, що товар був поставлений без супроводжуючих документів, а тому у нього відповідно до п. 2.12 Договору не виникло обов'язку з оплати такого поставленого товару.

За змістом частини 1 ст.265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) обов'язок постачальника за договором поставки полягає, зокрема, у передачі (поставці) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (товари), тоді як обов'язок покупця - у прийнятті вказаного товару та сплаті за нього певної грошової суми. Перевірка покупцем якості товару є складовою частиною його обов'язку шодо прийняття товару.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, статтею 666 ЦК України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

При цьому, не здійснювати оплату за товар покупець має право лише в тому випадку, коли вів його не приймав. У даному випадку товар був прийнятий покупцем, а отже повинен бути оплачений.

Слід зазначити, що поставка товару здійснювалась період з 01.08.2013 року по 14.01.2015. при цьому ні за цей період, ні в подальшому, включно, і до дати подання позову, відповідач не повернув прийнятий ним товар на вказану суму, як того вимагає п. 4.14 Договору.

Крім того, матеріали справи містять Акт звірки взаємних розрахунків станом на лютий місяць 2015 року, підписаний представниками сторін та засвідчений печатками останніх, в якому відповідачем визнано суму боргу за отриманий ним товар у розмірі 292547,06 грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, належне виконання продавцем зобов'язань по продажу (поставці) товар є підставою виникнення у нього права на отримання вартості поставленого товару, а у покупця зобов'язання сплатити поставлений йому товар невідкладно після прийняття товару

Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строк виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прийнявши товар без зауважень покупець, в силу ст. 655 та ст. 692 ЦК України, зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Здійснивши перерахунок заявленої суми позивачем пені та штрафу, судом встановлено, що відповідні розрахунки позивачем виконано арифметично вірно.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 у справі №910/9946/15.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 у справі №910/9946/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9946/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Чорна

Л.В. Кропивна