ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року Справа № 915/515/15

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О..,

з участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Трамбовецька Т.О.., довіреність № 2015/85 від 09.06.2015р. ;

від відповідача за первісним позовом: представник не з'явився;

У судовому засіданні присутній Боровицький Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/515/15

За первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", вул.Мечникова,3 м. Київ,01133,

до відповідача: Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", вул.Кооперативна,21, смт. Врадіївка, Миколаївська обл., 56301,

про: стягнення заборгованості,-

за зустрічним позовом: Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", вул. Кооперативна,21, смт. Врадіївка, Миколаївська обл., 56301,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", вул.Мечникова,3, м. Київ,01133,

про: визнання недійсним пункту 3.4.4 договору поставки,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" звернулось до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" про стягнення 1374583,69 грн. основного боргу, 91570,87 грн. пені, 142937,12 грн. інфляційних втрат, 13857,17 грн. 3 % річних, 245384,51 грн. штрафу.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору поставки № CVS51066 від 06.09.13 року, додаткової угоди № 1 від 11.12.2013, специфікацій до цього договору №№ 1/51066, 51067, 2/59814, 59816, видаткових накладних № 29975/456471 від 10.09.13 р., № 29976/456472 від 12.09.13 р., № 30038/456696 від 30.09.13 р., № 30151/457090 від 04.10.13 р., № 30183/457148 від 12.10.13 р, № 30215/457233 від 22.10.13 р.,№ 30216/457237 від 25.10.13р., № 30272/457427 від 05.11.13р., № 30465/457946 від 06.12.2013р., № 30466/457947 від 09.12.2013р., № 30467/457948 від 10.12.2013р., № 31767/460005 від 11.03.2014р., № 31784/460023 від 13.03.2014р., № 31824/460067 від 14.03.2014р., № 31846/460093 від 17.03.2014р., рахунків-фактур № 51066/999 від 18.07.14 р. на суму 807597,26 грн., № 51066/1892 від 18.09.14 р. на суму 668348,92 грн., № 51066/743 від 20.06.14 р. на суму 470651,66 грн., норм ст. ст. 526, 530, 610,612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань.

Дані позовні вимоги в ході судового розгляду спору представник Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", підтримав повністю, поясняючи, що Приватне підприємство "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", свої зобов'язання за договором поставки № CVS 51066 від 06.09.2013 року не виконав, у зв'язку із чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 1868333,36 грн., з яких 1374583,69 грн. основного боргу, 91570,87 грн. пені, 142937,12 грн. інфляційних втрат, 13857,17 грн. 3 % річних, 245384,51 грн. штрафу.

За зустрічною позовною заявою Приватне підприємство "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" просило визнати недійсним пункт 3.4.4 договору поставки №CVS 51066 від 06.09.2013 року.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що спірним договором поставки №CVS 51066 від 06.09.2013 року, зокрема п.3.4 .3 договору не визначено який саме курс банку буде застосовуватись при розрахунку між сторонами, внаслідок чого, останній не відповідає ч.1 ст. 203 ЦК України, що згідно ст. 215 ЦК України є підставою для визнання п.3.4.4 договору недійсними.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" зустрічний позов не визнало, з огляду на те, що у тексті п.3.4.3 договору жодним чином не вказується про коригування або розрахунок остаточної ціни товару, виходячи з показників курсу НБУ або індексу інфляції та така термінологія в даному пункті договору не використовується. Таким чином, твердження Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" про те, що розрахунок ціни товару буде здійснюватись виходячи із показників індексу інфляції та 1 курсу НБУ є помилковим.

Позивач за первісним позовом у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові.

Відповідач 13.07.15 року в листі вх. № 13052 просив суд відкласти розгляд справи.

Відповідач повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.07.2015 р., яке отримано 07.07.2015р., у судове засідання не з'явився, відзив на первісну позовну заяву не надав, позов не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача за первісним позовом про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника останнього.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Щодо первісного позову.

Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" в частині стягнення 1374583,69 грн. основного боргу, 91570,87 грн. пені, 142937,12 грн. інфляційних втрат, 13857,17 грн. 3 % річних, 245384,51 грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

06.09.2013 року між сторонами був укладений договір поставки № CVS51066, відповідно до якого в порядку і на умовах, передбачених цим договором, позивач (постачальник) зобов'язався поставити і передати у власність, а відповідач (покупець) - прийняти та оплатити насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин (ЗЗР), добрива (надалі - товар) згідно специфікацій до цього договору.

За приписами п.п. 3.7, 3.9 договору оплата товару вважається здійсненою Відповідно до змісту пунктів 2.5, 3.3, 3.4, 3.4.3, 3.4.3.2, 3.4.3.3, договору сторони дійшли згоди, якщо постачальник передав покупцеві більшу кількість товару, ніж передбачено відповідною специфікацією, покупець зобов'язаний повідомити про це постачальника і оплатити додатково прийнятий товар по ціні та в порядку, визначеним у відповідній специфікації; ціна договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого постачальником покупцеві в рамках цього договору, що зазначається в видаткових накладних на товар; порядок розрахунків за окремий товар, а також необхідність забезпечення виконання зобов'язання покупця визначається у відповідній специфікації, сторони можуть обрати такий порядок розрахунків за товар: часткова (повна) оплата після поставки товару, із застосуванням базової ціни товару; у будь-якому випадку, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику повну вартість товару, скориговану згідно умов цього договору, платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника не пізніше терміну, визначеному у відповідній специфікації; базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору; вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару (тобто остаточна ціна і вартість товару) підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку-фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше ніж на 1 % в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації.

Згідно з підпунктом 3.4.2.2. вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку - фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації. Під курсом банку розуміється середній курс ПАТ «КІБ Креді Агріколь» долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі - продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідками банку, що завірені печаткою банку і підписом уповноваженої особи банку, які видаються щоденно постачальнику.

Пунктом 3.5 договору сторони домовились вважати процедуру коригування ціни товару в порядку, вказаному в п.3.4 договору, чинною протягом всього строку дії договору і не вважати таке коригування ціни односторонньою зміною умов договору.

У відповідності до п.3.9 постачальник погодився поставити покупцеві товар протягом строку дії цього договору на умовах оплати після поставки товару на загальну суму по всьому асортименту не більш, як 1291499,52 грн., що складає еквівалент 158 272,00 дол. США на дату укладення цього договору; постачальник залишає за собою право в будь-який час змінити вказаний ліміт в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного повідомлення покупцеві.

Згідно п.п. 4.2, 6.3 договору умови та місце поставки товару вказуються у відповідній специфікації на товар; передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за актом приймання-передачі; у випадку прострочення оплати товару покупцем проти строків, вказаних у відповідній специфікації та цьому договорі, покупець сплачує постачальнику неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості товару; у випадку прострочення оплати товару покупцем більше, ніж на 30 календарних днів проти строків, вказаних у відповідній специфікації, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від загальної простроченої суми.

Договір набув чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 7.1 договору).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору № CVS 51066 позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1655307,07 грн. за наступними видатковими накладними такий товар:

за видатковою накладною № 29975/456471 від 10.09.13 р. діамофоска (25. 000 т) на суму 152500,50 грн.;

за видатковою накладною № 29976/456472 від 12.09.13 р. діамофоска (5.500т) на суму 33550,12 грн.;

за видатковою накладною № 30038/456696 від 30.09.13 р. діамофоска (21.200 т) на суму 129 320,42 грн.;

за видатковою накладною № 30151/457090 від 04.10.13 р. діамофоска (21.800 т) на суму 132980,44 грн.

за видатковою накладною № 30183/457148 від 12.10.13 р. діамофоска (21. 200 т) на суму 129320,42 грн.;

за видатковою накладною № 30215/45723 від 22.10.13 р. діамофоска (20. 300 т) на суму 123830,41,50 грн.;

за видатковою накладною № 30216/457237 від 25.10.13 р. діамофоска (20. 800 т) на суму 126880,42 грн.;

за видатковою накладною № 30272/457427 від 05.11.13 р. діамофоска (17. 200 т) на суму 104920,34 грн.;

за видатковою накладною № 30465/457946 від 06.12.13 р. селітра аміачна (40. 000 т) на суму 129201,60 грн.;

за видатковою накладною № 30466/457947 від 09.12.13 р. селітра аміачна (30. 000 т) на суму 96901,20 грн.;

за видатковою накладною № 30467/457948 від 10.12.13 р. селітра аміачна (30. 000 т) на суму 96901,20 грн.;

за видатковою накладною № 31767/460005 від 11.03.14 р. селітра аміачна (25. 000 т) на суму 99 750,00 грн.;

за видатковою накладною № 31784/460023 від 13.03.14 р. селітра аміачна (25. 000 т) на суму 99750,00 грн.;

за видатковою накладною № 31824/460067 від 14.03.14 р. селітра аміачна (25. 000 т) на суму 99750,00 грн.;

за видатковою накладною № 31846/460093 від 17.03.14 р. селітра аміачна (25. 000 т) на суму 99750,00 грн.;

З наданих суду доказів вбачається, що позивач поставив відповідачу товар у зазначені строки без зауважень та заперечень, на загальну суму, яка визначена п. 3.9 договору.

Відповідач же, зі свого боку, всупереч умовам п. 3.4.3 договору, здійснив оплату за прийнятий товар на суму 500000,00 грн. - 20.06.2014р., на суму 500000,00 грн. - 09.07.2014р., на суму 256307,06 грн. - 18.07.2014р., на суму 399000,00 грн. - 08.08.2014р. - з порушенням термінів оплати.

Умови оплати: за умови застосування п. 3.4.3 договору: а) попередня оплата -0% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації; б) оплата після поставки - 100% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації. Згідно додаткової угоди № 1 від 11.12.2013 року до договору поставки від 06.09.2013 року сторони домовились продовжити строк поставки аміачної селітри у кількості 100 т до 16.12.2013 року включно.

Відповідно до специфікації № 1/51066, 51067 від 06.09.2013 р. сторони (а.с. 24) строк поставки аміачної селітри, діамофоска - 15.10.13 р., термін оплати повної вартості товару - 20.07.14 р.

Відповідно до специфікації № 2/59814, 59816 від 20.01.2014 р. сторони (а.с. 25) строк поставки аміачної селітри - 22.02.14 р., термін оплати повної вартості товару - 20.09.14 р.

Предметом даного позову виступає майнова вимога про стягнення основного боргу, 3 % річних, пені та штрафу за поставлену продукцію.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями цивільного законодавства про поставку.

Так, відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши вищенаведені обставини справи в залежності від умов договору та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання перед позивачем належним чином, як того вимагають умови п. 3.4.3.3 договору не виконав, у зв'язку з чим, у нього перед позивачем дійсно за розрахунком останнього виникла заборгованість в сумі 1 374 583,69 грн. , яка підлягає задоволенню.

За змістом ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов'язань за договором поставки № CVS 51066 від 06.09.13 р., позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з боржника 13857,17 грн. - 3% річних від простроченої заборгованості, які є належним чином обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За умовами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1. ст. 230 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У зв'язку з простроченням відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки, позивач у відповідності з умовами п. 6.3 договору нарахував боржнику 30% штрафу в сумі 245384,51 грн. та пені в сумі 91570,87 грн., які підтверджені розрахунками позивача ( а.с.10-13) та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", є обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджені матеріалами справи. Первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі на суму 1868333,36 грн., з яких 1374583,69 грн. основного боргу, 91570,87 грн. пені, 142937,12 грн. інфляційних втрат, 13857,17 грн. 3 % річних, 245384,51 грн. штрафу.

Щодо зустрічного позову

В своєму зустрічному позові ПП "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", просить суд визнати недійсним пункт 3.4.4 договору поставки №CVS 51066 від 06.09.2013 року.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що спірним договором поставки №CVS 51066 від 06.09.2013 року, зокрема п.3.4 .3 договору не визначено який саме курс банку буде застосовуватись при розрахунку між сторонами, внаслідок чого, останній не відповідає ч.1 ст. 203 ЦК України, що згідно ст. 215 ЦК України є підставою для визнання п.3.4.4 договору недійсними.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів» недійсними» від 29.05.2013 № 11 визначено, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства.

Судом встановлено, що відповідач заздалегідь, до підписання ним договору поставки від 06.09.2013 року мав змогу ознайомитись з його текстом, з'ясувати незрозумілі йому положення договору та в разі наявності неузгодженності деяких пунктів договору повідомити про це ТОВ «АТ Каргілл». Проте ПП «ВКП «Каро» жодних протоколів розбіжностей щодо проекту договору не склав, із листом щодо тлумачення окремих положень договору на адресу ТОВ «АТ Каргілл» не звертався.

Судом відхиляється твердження відповідача про те, що він не розумів, який саме курс банку та банк мається на увазі в тексті договору адже підпунктом 3.4.2.2 даного договору передбачено, оскільки під курсом банку розуміється середній курс ПАТ «КІБ Креді Агріколь» долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі - продажу іноземної валюти. Курс Банку підтверджується довідками банку, що завірені печаткою банку і підписом уповноваженої особи банку, які видаються щоденно постачальнику.

Стосовно формул розрахунку коригування ціни товару, то в пункті 3.4.3 договору міститься декілька формул, кожна з яких використовуються в конкретному випадку, в залежності від того, чи передбачено в розділі «Умови оплати» відповідної специфікації часткова або повна оплата після поставки товару. Так, відповідно до умов специфікації № 1/51066, 51067 та специфікації № 2/59814, 59816, які є невід'ємними частинами договору передбачено, що 100% оплату загальної вартості товару після його поставки.

При цьому у тексті пункту 3.4.3. договору жодним чином не вказується про коригування або розрахунок остаточної ціни товару, виходячи з показників курсу НБУ або індексу інфляції та така термінологія в даному пункті договору не використовується.

Господарський суд також не погоджується з вимогою ПП «ВКП «Каро» про визнання пункту 3.4.3 договору недійсним, оскільки відповідно до п. 3.5. договору сторони домовились вважати процедуру коригування ціни товару в порядку вказаному в п. 3.4. цього договору, чинною протягом всього строку дії цього договору і не вважати таке коригування ціни односторонньою зміною умов договору.

Відповідно до п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 33 ГК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних доказів та не доведено належними доказами наявності підстав для визнання пункту 3.4.3 договору поставки № CVS 51066 від 06.09.2013 року недійсним.

Таким чином, проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд встановив, що пункт 3.4.3 договору поставки № CVS 51066 від 06.09.2013 року не може бути визнаний недійсним з підстав, зазначених у зустрічному позові або з будь-яких інших підстав передбачених законодавством для визнання договору недійсним.

З урахуванням викладеного, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ПП "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" за зустрічним позовом в повному обсязі у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", (вул.Кооперативна,21, смт. Врадіївка, Миколаївська обл., 56301, код 20892727), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", вул.Мечникова, 3, м. Київ,01133, код 20010397) основний борг у розмірі 1 374 583 (один мільйон триста сімдесят чоти тисячі п'ятсот вісімдесят три) грн. 69 копійок, 3% річних у розмірі 13857 (тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят сім) грн. 17 коп., інфляційні втрати у розмірі 142937 ( сто сорок дві тисячі дев'ятсот тридцять сім) грн. 12 коп. втрат від інфляції, штрафу у розмірі 245 384 (двісті сорок п'ять тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 51 коп., витрат по сплаті судового збору у розмірі 37366 (тридцять сім тисяч триста шістдесят шість) грн. 67 коп.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 20.07.2015

Суддя С.М. Коваль