УХВАЛА

про повернення позовної заяви

15.07.2015Справа № 910/18119/15

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву P.T.U Fester Teresa Kowalska (Транспортно-сервісна компанія Фестер Тереза Ковальська)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЮРО ОСОБИСТИХ РІШЕНЬ"

про стягнення 3000 євро, що еквівалентно 72 450 грн.

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № б/н від 10.07.2015 і додані до неї документи (вх. № 18119/15 від 14.07.2015) підлягають поверненню позивачеві без розгляду з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної суми.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

В абз. 1 стор. 2 позовної заяви зазначено, що "... позивач, виставив відповідачу рахунок фактуру № FV54/12/2014 на оплату виконаних послуг у сумі 6000 євро згідно замовлення 08-12-2014", однак при цьому не вказано на докази, які мають такі зазначення підтверджувати. Водночас дана обставина є суттєвою, оскільки умовами замовлення на послуги перевезення від 08.12.2014 передбачено строк оплати залишку - 7 робочих днів після отримання копії CMR і рахунку-фактури.

Крім того, в абз. 3 стор. 2 позовної заяви зазначено, що "... відповідач на день подання позову оплатив надані в повному обсязі послуги по замовленню тільки у сумі 3000 євро",проте і тут не вказано на докази, які мають такі зазначення підтверджувати, зокрема, здійснення відповідачем часткових розрахунків та в наведеній сумі.

Наведене свідчить, що у позовній заяві не вказано всіх доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, відсутній повний виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що є підставою для повернення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно абз. 5 п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставою для повернення позовної заяви є, зокрема, відсутність викладу обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, незазначення доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до абз. 1, 3, 6, 7 п. 7 роз'яснень Вищого господарського суду України від 31.05.2002, № 04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" господарський суд приймає як докази офіційні документи, що походять з інших держав, за умови їх легалізації дипломатичними або консульськими службами України.

Посвідчення консулами зазначених документів означає встановлення і засвідчення справжності підписів на цих документах і відповідності їх законам держави перебування.

Господарський суд має право приймати іноземні офіційні документи без консульської легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаага, 1961), якою передбачено спрощений порядок засвідчення документів шляхом проставлення на них спеціальної печатки - апостиля, ратифікована Верховною Радою України відповідно до Закону України від 10.01.2002 N 2933-III "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" і діє на території України з часу набрання чинності зазначеним Законом. При цьому судам слід мати на увазі, що згідно з пунктом "b" частини 3 статті 1 названої Конвенції її дія не поширюється на адміністративні документи, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій (вантажні митні декларації, товарно-транспортні накладні, виписки банку тощо). Польща - є країною, що приєдналася до вищезазначеної Гаазької конвенції.

Додана позивачем до позовної заяви довіреність від 29.01.2015 року (додаток № 1) не містить апостиля, при цьому остання не відноситься до документів, на які не поширюється дія названої Конвенції згідно з пунктом "b" частини 3 статті 1 цієї Конвенції.

Виходячи із зазначеного, суд не може дійти однозначного висновку, що позовна заява підписана особою, яка має право її підписувати.

Крім того, згідно абз. 8 п. 7 вищенаведених роз'яснень Вищого господарського суду України від 31.05.2002, № 04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" господарський суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом на українську мову.

Додані до позовної заяви копія замовлення послуг перевезення від 08.12.2014, копія CMR 002002 та копія фактури FV54/12/2014 (додатки № 3, 4, 5), які складені іноземною мовою, фактично подані з перекладом цих документів на українську мову, однак який нотаріально не засвідчений.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судовий збір" платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Згідно п. 2.21. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Фактично з даною позовною заявою № б/н від 10.07.2015 до Господарського суду міста Києва звернулось P.T.U Fester Teresa Kowalska (Транспортно-сервісна компанія Фестер Тереза Ковальська) (позивач).

Між тим, в якості доказу сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, до даної позовної заяви додано квитанцію № 6291/зб від 10.07.2015, в "Призначенні платежу" якої вказано: "Суд. збір, за поз. ""ФІРМА ФЕСТЕР", ...ГОСПОД СУД М.КИЄВА...", а отже судовий збір за наведеною квитанцією сплачено за подання іншого позову, в якому позивачем є інша юридична особа "ФІРМА ФЕСТЕР", а не позивач за даною позовною заявою - P.T.U Fester Teresa Kowalska (Транспортно-сервісна компанія Фестер Тереза Ковальська)

Таким чином, квитанція № 6291/зб від 10.07.2015 не приймаються судом у якості належного доказу сплати позивачем - P.T.U Fester Teresa Kowalska (Транспортно-сервісна компанія Фестер Тереза Ковальська) судового збору у встановленому порядку.

Зважаючи на викладене, позивач не дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява № б/н від 10.07.2015 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачеві без розгляду.

Суддя О.В.Гумега