РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2015Справа №910/13588/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства «Ремонтно-інструментальний завод»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграс компані»

про стягнення 123 343,77 грн.

Представники сторін:

від позивача: Григорєва Н.В. - представник за довіреністю №б/н від 15.06.2015 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Ремонтно-інструментальний завод» до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграс компані» про стягнення 123 343,77 грн., яка складається з: основного боргу в сумі 102 925,20 грн., штрафу у розмірі 10 292,52 грн., пені в сумі 9643,83 грн. та 3% річних в розмірі 482,22 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, приватне акціонерне товариство «Ремонтно-інструментальний завод» посилається на порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеграс компані» умов договору купівлі-продажу №05/02 від 05.02.2015 року (надалі - Договір) в частині здійснення відповідачем своєчасної оплати вартості придбаного товару.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.05.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.06.2015 року.

В ході проведення судового засідання 16.06.2015 представник позивача зазначив, що при написанні позову товариством було допущено граматичну описку (лишня буква «р» в назві відповідача, а тому просив вірною назву відповідача вважати - товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеграс компані».

В зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання 16.06.2015 року, ухвалою від 16.06.2015 року відкладено розгляд справи на 20.07.2015 року.

В ході проведення судового засідання 20.07.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

В судове засідання 20.07.2015 року представник відповідача повторно не з'явився, вимоги ухвали суду від 29.05.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 017.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

05.02.2015 року між приватним акціонерним товариством «Ремонтно-інструментальний завод» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеграс компані» (покупець) укладено Договір, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупця рухоме майно згідно з додатком, що є невід'ємною частиною даного договору (товар), а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

Асортимент та кількість товару, що постачається на умовах даного договору, визначається сторонами в додатку, що є невід'ємною частиною даного договору (п.2.1 Договору).

Загальна вартість договору становить 102 925,20 грн., в тому числі ПДВ - 20% (п.3.2 Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору розрахунки між сторонами здійснюються в українській національній валюті - гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця згідно Інструкції «Про безготівкові розрахунки в національній валюті» протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару. Сторонами може бути здійснена оплата шляхом готівкового розрахунку в порядку та відповідності до вимог чинного законодавства, що не потребує внесення змін до даного договору.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу, ст.ст.655-697 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

05.02.2015 року між контрагентами укладено додаток до Договору, в якому продавець та покупець погодили асортимент, кількість та ціну.

Товар постачається на умовах EXW (Інкотермс -2000) - самовивіз зі складу продавця, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 120. Всі витрати, пов'язані із транспортуванням та доставкою товару, відносяться на рахунок покупця (п.4.1 Договору).

Згідно з п.4.2 Договору строк поставки товару - 30 робочих днів з моменту підписання даного договору.

Судом встановлено, що 10.03.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерграс компані» отримало від приватного акціонерного товариства «Ремонтно-інструментальний завод» товар на загальну суму 102 925,20 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі від 10.03.2015 року та видатковою накладною №ЛНА-0009 від 10.05.2015 року.

Товар, відповідно до наявної в матеріалах справи довіреності №10/03 від 10.03.2015 року був отриманий представником відповідача Лагоміною О.І.

Факт отримання від позивача товару на зазначену вище суму відповідачем не заперечувався, як і не висувалось останнім жодних заперечень щодо якості та комплектності вищевказаного товару.

Відтак, враховуючи те, що відповідач за отриманий товар у повному обсязі не розрахувався позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються (ст.ст.525, 615 ЦК України).

Частина 1 ст.692 ЦК України визначає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначалось вище, розрахунки між сторонами здійснюються в українській національній валюті - гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця згідно Інструкції «Про безготівкові розрахунки в національній валюті» протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару. Сторонами може бути здійснена оплата шляхом готівкового розрахунку в порядку та відповідності до вимог чинного законодавства, що не потребує внесення змін до даного договору.

Проте, як слідує з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання в частині проведення оплати вартості поставленого товару не виконав.

З наявного в матеріалах справи листа товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграс компані» №05.07-3 від 07.05.2015 року слідує, що відповідач визнає заборгованість перед позивачем у заявленій сумі, 102 925,20 грн., та зазначає, що спірну суму буде перераховано на поточний рахунок продавця, у найкоротший термін.

Факт визнання відповідачем спірної заборгованості перед позивачем підтверджується також актом звірки взаєморозрахунків, який за своєю правовою суттю є документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, приймаючи до уваги, що відповідач зобов'язання за Договором не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Ремонтно-інструментальний завод» до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграс компані» про стягнення основного боргу в сумі 102 925,20 грн. підлягають задоволенню.

При цьому, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 9 643,83 грн. та штрафу в розмірі 10 292,52 грн.

Наразі, пеня нарахована за період з 25.03.2015 року по 21.05.2015 року.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.3 Договору визначено, що у випадку порушення покупцем термінів оплати (п.5.1 даного договору), останній зобов'язаний сплатити постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 10% від вартості поставленого товару.

Таким чином, оскільки відповідач допустив прострочення оплати, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п.п.6.3 Договору, позивачем, окрім пені нараховано штраф в розмірі 10 292,52 грн.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки останні є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Отже, оскільки сторони самостійно передбачили додатково крім сплати пені ще й штраф, та враховуючи те, що положення пункту 6.3 Договору не суперечить нормам чинного законодавства, так як його зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу на визначену Договором суму, і є правовим наслідком прострочення оплати товару з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу.

Після проведення судом розрахунку суми неустойки, господарський суд дійшов висновку, що наданий приватним акціонерним товариством «Ремонтно-інструментальний завод» розрахунок пені в сумі 9 643,83 грн. та штрафу в розмірі 10 292,52 грн. є арифметично вірним, а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, заявником заявлено вимогу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграс компані» 3% річних в розмірі 482,22 грн., нарахованих з 25.03.2015 року по 21.05.2015 року.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 року та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010 року).

Тобто, положення частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання.

Відтак, враховуючи вище наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно із ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Ремонтно-інструментальний завод» є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає віднесенню на відповідача

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграс компані» (01014, м. Київ, Печерський район, вул. Звіринецька, будинок, 63-А, офіс 3, ідентифікаційний код 39408769) на користь приватного акціонерного товариства «Ремонтно-інструментальний завод» (81070, Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Львівська, 55, ідентифікаційний код 32673479) основний борг в сумі 102 925 (сто дві тисячі дев'ятсот двадцять п'ять) грн. 20 коп., штраф у розмірі 10 292 (десять тисяч двісті дев'яносто дві) грн.52 коп., пеню в сумі 9 643 (дев'ять тисяч шістсот сорок три) грн. 83 коп. та 3% річних в розмірі 482 (чотириста вісімдесят дві) грн. 22 коп., а також судовий збір 2 466 (дві тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 88 коп.

3. Видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 23.07.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий