ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. Справа № 916/3133/13
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Величко Т.А.,
суддів: Л.В. Лавриненко, І.Г. Філінюка
(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)
при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:
від прокурора Свентицький І.С.;
від позивача (Міністерства оборони України) Дубчак Д.В.;
від позивача (Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району) - не з`явився;
від відповідача Чернокульський С.С.;
від третьої особи ( ОСОБА_1 ) Артеменко О.В., ОСОБА_1 ;
від третьої особи (Відділу Держземагентства у м. Білгород-Дністровський Одеської області) - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Першого заступника військового прокурора Південного регіону України
на рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2015р.
по справі №916/3133/13
за позовом: Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району
до Білгород-Дністровської міської ради;
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ;
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відділу Держземагентства у м. Білгород-Дністровський Одеської області
про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013р. Білгород-Дністровський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Білгород-Дністровської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування п. 1.4. рішення Білгород-Дністровської міської ради від 08.07.2010р. № 1058-V Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України в м. Білгород-Дністровському, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,064 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обгрунтовані порушенням вимог Земельного кодексу України та Законів України «Про збройні сили України», «Про використання земель оборони».
Рішенням господарського суду Одеської області від 27.01.2014р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.04.2014р. в задоволенні позову відмовлено.
Судами відповідно до ст. 35 ГПК України прийняті до уваги як преюдиціальні факти встановлені постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 29.05.2013р. у справі №1505/10424/2012 та ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.12.2013р. у справі №815/5925/13-а щодо відсутності доказів належності земельної ділянки по

АДРЕСА_1 -Дністровському до земель Міністерства оборони України.
За висновками судів твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка пл. 0,064 га за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10 а відноситься до земель оборони та знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України є не доведеними та такими, що не відповідають обставинам справи.
Постановою Вищого господарського суду України від 17.07.2014р. вказані судові рішення скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.
Як зазначено касаційною інстанцією, судами не з`ясовувалось питання обсягу повноважень Білгород-Дністровської щодо прийняття оскаржуваного рішення; не з`ясовувалось питання хто саме, коли і яким актом присвоїв спірній земельній ділянці адресу: м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10 а, не з`ясовувалось питання чи співпадають земельні ділянки за адресами: м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10 та вул. Кишинівська, 10 а і не витребувалися графічні матеріали, на яких зображено місцезнаходження спірної земельної ділянки та на підставі яких було надано дозвіл третій особі ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за спірним рішенням Білгород-Дністровської міської ради. Оскільки приналежність спірної земельної ділянки має вирішальне значення для даного спору, судам слід вирішити питання про залучення до участі в справі Відділ Держземагенства в м. Білгород-Дністровський для з`ясування питань чи співпадають земельні ділянки за адресами м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10 та вул. Кишинівська, 10 а та до яких саме земель відносяться ці земельні ділянки.
При новому розгляді ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2014р. залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відділ Держземагенства в м. Білгород-Дністровський Одеської області.
Рішенням господарського суду Одеської області від 17.10.2014р. залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.01.2015р. в задоволенні позову відмовлено повністю з мотивів його недоведеності, клопотання прокурора про призначення землевпорядної експертизи відхилено.
Суди дійшли висновку про недоведеність належності спірної земельної ділянки до земель оборони, про те, що Білгород-Дністровська міська рада діяла в межах своїх повноважень щодо прийняття оскаржуваного рішення.
Неодноразові звернення Білгород-Дністровської КЕЧ району до Білгород-Дністровської міської ради та її виконкому стосовно належного оформлення права постійного землекористування на земельну ділянку в м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10 свідчать про те, що позивачі визнають, що право володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою пл. 0,1813 га належить саме територіальній громаді в особі Білгород-Дністровської міської ради.
За висновком судів, прокурором не доведено факту належності спірної земельної ділянки до земель оборони, вирішення питань щодо наявності згоди Міністерства оборони України на передачу спірної земельної ділянки Білгород-Дністровській міській раді та наявності клопотання Міністерства оборони України щодо відмови від права користування цією земельною ділянкою не потребують дослідження.
Також взято до уваги, що рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 03.10.2014р. №1076-VI затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безкоштовно у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0640 га (кадастровий номер :01:003:0373) за адресою: АДРЕСА_1 . 23.10.2014р. гр. ОСОБА_1 отримав Свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку, державна реєстрація права власності здійснена 23.10.2014р. №28526529.
Постановою Вищого господарського суду України від 09.04.2015р. постанову від 22.01.2015р. Одеського апеляційного господарського суду та рішення від 17.10.2014р. господарського суду Одеської області скасовано, справу №916/3133/13 направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області.
Касаційна інстанція зазначила, що питання, які ставились колегією суддів у постанові від 17.07.2014 господарськими судами не з`ясовані, відповідні документальні обґрунтування у належних осіб не витребувані. Судами попередніх інстанцій не взято до уваги наступне:
- що рішенням виконкому Білгород-Дністровської міської ради депутатів трудящих від 21.09.1945 року № 3/7 для потреб військових частин Білгород-Дністровського гарнізону була відведена земельна ділянка за адресою: Кишинівська, 10 (що визнано сторонами);
- 18.03.1993 року створеного на підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів комісію проведено інвентаризацію земель, що знаходяться в постійному користуванні Міністерства оборони, та складено акт, в якому зазначено, що земельна ділянка площею 0,181 га за адресою: Кишинівська, 10, знаходиться в користуванні військової частини НОМЕР_1 (військове містечко № 31);
- не оформлення державних актів на право постійного користування землями у жодному випадку не припиняє зазначене право Міністерства оборони України на раніше надані йому земельні ділянки, при тому, що судом апеляційної інстанції встановлено, що земельна ділянка площею 0,0640га по вул. Кишинівська, 10а фактично є складовою частиною земельної ділянки площею 0,1813га за адресою: Кишинівська, 10.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2015р. справу №916/3133/13 прийнято до провадження суддею Погребною К.Ф.
В поясненнях по справі від 25.05.2015р. Білгород-Дністровська міська рада вважає своє рішення правомірним і просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Так, правовстановлюючих документів на земельну ділянку по вул. Кишинівська, 10 «а» на території Білгород-Дністровської міської ради не зареєстровано, чим спростовуються твердження позивача, що вказана земельна ділянка відноситься до земель Міністерства оборони. Згідно відповіді Відділу Держкомзему в м. Білгород-Дністровський від 09.08.2012р. №28-28-02/1556, земельна ділянка за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10 «а» належить до земель Білгород-Дністровської міської ради та враховується як землі Міністерства оборони, вид угідь забудовані землі у тому числі, громадського призначення.
Чинність рішення Білгород-Дністровської міської ради №1058-VI від 08.07.2010р. підтверджено постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 29.05.2013р.; постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2013р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013р. зобов`язано Відділ Держземагенства в м. Білгород-Дністровський погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане потребує з`ясування та витребування у позивача доказів встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту.
В додаткових поясненнях по суті спору Білгород-Дністровська КЕЧ району підтвердила позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного:
- відповідно до відомості наявності та використання земельних ділянок (форма 405) на обліку Білгород-Дністровської КЕЧ району станом на 01.04.2015р. рахується земельна ділянка №8 військового містечка № НОМЕР_2 за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10 загальною площею 0,1813 га, на якій обліковуються 4 будівлі (споруди), а саме: склад, комора, контора, майстерня, вбиральня, хвіртка, ворота, огорожа, відстійник води, мережі водопостачання та електропостачання. Земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на обліку Міністерства оборони України в користуванні Білгород-Дністровської КЕЧ району не перебуває;
- спірна земельна ділянка по вул. Кишинівська, 10- а фактично є складовою частиною земельної ділянки пл. 0,1813 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка була відведена рішенням Білгород-Дністровського виконкому №3/7 від 21.09.1945р. для розміщення військової частини;
- незважаючи на відсутність державного акту на право постійного користування земельною ділянкою за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10, вона відноситься до земель оборони, належить державі в особі Кабінету Міністрів України на праві власності та Міністерству оборони України на праві постійного користування, рішень стосовно відмови від права постійного користування зазначеної земельної ділянки не приймалося і на цей час не планується;
- на земельній ділянці за адресою вул. Кишинівська, 10 (на даний час вивільнене військове містечко №31) знаходиться на обліку Білгород-Дністровської КЕЧ району чотири будівлі, які належать до державного військового нерухомого майна, але рішення про оформлення (на Міністерсво оборони України) права власності на нерухоме майно містечка №31 (неодноразові звернення КЕЧ району від 14.03.2008р. і по 16.03.2010р.) виконкомом Білгород-Дністровської міської ради до даного часу не прийнято.
Рішенням господарського суду Одеської області від 11.06.2015р. (суддя Погребна К.Ф.) у задоволенні позову відмовлено.
На думку господарського суду (з посиланням на постанову ВСУ від 11.11.2014р. по справі №21-405а14) прийняте рішення Білгород-Дністровської міської ради від 08.07.2010р. №1058-V «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України в м. Білгород-Дністровському» є ненормативним актом органу місцевого самоврядування. Скасування такого акту не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, а тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання цього розпорядження незаконним та його скасування.
В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновком суду, перший заступник військового прокурора Південного регіону України просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2015р. у справі №916/3133/13 повністю і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Як зазначає скаржник, прийняте у справі №916/3133/13 рішення не відповідає вимогам ст.ст. 42,43 ГПК України, п.п. 1, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення».
Висновки господарського суду щодо застосування правової позиції Верховного суду України, викладені в постанові від 11.11.2014р. у справі №21-405а14 є необґрунтованими. Зазначена постанова ВСУ не містить висновку щодо можливості або неможливості застосування конкретних норм матеріального права ст.ст. 21, 393 ЦК України, ст. 155 ЗК України, ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», в зв`язку з чим не може замінювати собою пряму вказівку закону із чітко визначеним способом захисту права, оскільки відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.
Порушення норм процесуального права та неправильне застосування господарським судом норм матеріального права у справі №916/3133/13 призвело до ухвалення незаконного судового рішення від 11.06.2015р., що є підставою для його скасування із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог прокурора.
Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
У відповідності до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі (п.п. «б» п.1) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Пунктом 34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» встановлено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Стаття 12 ЗК України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
За умовами ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.
Громадянин ОСОБА_1 відповідно до вимог ЗК УКраїни має право на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в місті не більше 0,10га, і це стало підставою для звернення останнього з заявою до Білгород-Дністровської міської ради про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. 0,064 га, що розташована за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10-а.
Адреса: вул. Кишинівська, 10-а вказана в викопіюванні з опорного плану міста Білгород-Дністровський, виконаному Управлінням містобудування та архітектури міста.
Рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 08.07.2010р. №1058-V (п.1.4) гр. Ломаченко надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0640 га за адресою м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 10а для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
27.07.2012р. Білгород-Дністровським міжрайонним прокурором було внесено протест №16-6272-12 на вказане рішення в частині, що стосувалася гр. ОСОБА_1 , на підставі того, що земельна ділянка пл. 0,064 га за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до земель оборони.
Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №491-VI від 27.12.2012р. відмовлено в задоволенні протесту прокурора.
Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Білгород-Дністровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування п.1.4 рішення Білгород-Дністровської міської ради №1058 V від 08.07.2010р.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайсуду від 29.05.2013р., яке набрало законної сили 10.06.2013р. в задоволені адміністративного позову відмовлено.
Як зазначив в мотивувальній частині цього рішення суд, на земельну ділянку по вул. Кишинівська, 10, яка за посиланням прокурора відноситься до земель Міністерства оборони, у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи.
Під час розгляду адміністративної справи №815/5925/13-а (постанова Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2013р., ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013р., ухвала Вищого адміністративного суду України від 19.03.2014р.) також встановлено, що належність земельної ділянки по вул. Кишинівська, 10 в м. Білгород-Дністровський до земель оборони не підтверджена належним доказами. Також встановлено підтвердження знаходження домобудівлі 10 по вул. Кишинівській в м. Білгород-Дністровський на балансі місцевої ради на підставі рішення Білгород-Дністровського виконкому від 23.09.1949р. (архівна копія протоколу №19 яка була розглянута судом) та відсутність доказів передачі домобудівлі, 10 по вул. Кишинівській в м. Білгород-Дністровському в постійне або тимчасове користування для розміщення військової частини або військових установ та формувань з 1944р. по теперішній час.
При звернені 11.11.2013р. з даним позовом, в якості правовстановлюючого документу прокурор посилається на рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради від 21.09.1945р. №3/7, яким для потреб військових частин Білгород-Дністровського гарнізону була відведена земельна ділянка за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська,10 (обліковане військове містечко №31).
При цьому, як зазначено в довідці Архівного відділу Білгород-Дністровської ради, таке рішення в облікових даних архіву відсутнє. Дані про знаходження на земельній ділянці об`єктів нерухомості - відсутні.Межі земельної ділянки, яку позивач вважає землями оборони, на місцевості землевпорядними організаціями не встановлювалися.
Відсутність первісного рішення - виконкому Білгород-Дністровської міської ради від 21.09.1945р. №3/7 про що зазначалося під час розгляду справ в господарських, адміністративних, загальних судах, визнано як недоведеність факту належності спірної земельної ділянки до земель оборони. Не доведено факту віднесення земельної ділянки, на якій розміщено військове містечко №31, до земель оборони на постійній основі на підставі розпорядження виконкому Білгород-Дністровської міської ради від 17.05.1993р. №88 не співпадають облікові дані щодо постійного або тимчасового користування земельної ділянки вказаним в цьому розпорядженні та зведеними показниками інвентаризації земель Міністерства оборони України, складеними 17.05.1993р. КЕЧ Білгород-Дністровського району.
Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.
В преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999р. у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує стала судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.
Пункт 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2012р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України» визначає, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Хоча фактам, встановленим іншими судовими рішеннями, крім зазначених у статті 35 ГПК, й не надано преюдиціального значення для господарських судів, але вони мають враховуватися судами у розгляді справ з урахуванням загальних правил статті 43 ГПК України щодо оцінки доказів. Преюдиціальне значення процесуальним законам надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.
Відповідно до ст.ст. 13,19 Конституції України від імені Українського народу право власності здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно ст.ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішення. Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель є завданням земельного законодавства, а саме Земельним кодексом України.
Відповідно до ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до ст. 3 ЗК України Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Конституційний суд України в п.5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, в тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.
Прийняте Білгород-Дністровською міською радою рішення №1058-V від 08.07.2010р. про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам України в м. Білгород-Дністровському є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання щодо громадянина ОСОБА_1 .
Рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 03.10.2014р. №1076-VI затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання безоплатно у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки пл. 0,0640 га (кадастровий номер :01:003:0373) за адресою: АДРЕСА_1 .
23.10.2014р. гр. ОСОБА_1 отримав Свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку, державна реєстрація права власності здійснена 23.10.2014р. за №28526529.
Таким чином, скасування рішення Білгород-Дністровської міської ради від 08.07.2010р. №1058-V не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки.
Як зазначено Верховним судом України в постанові від 11.11.2014р. у справі №21-405а14, на яку послався господарський суд, і висновки за якою є обов`язковими для всіх судів, у разі прийняття органом місцевого самоврядування ( як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою силу фактом його виконання і з прийняттям якого визнаються правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.
Приймаючи до уваги те, що рішення за даним позовом не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності на спірну земельну ділянку ( не породжує юридичних наслідків), колегія суддів не вбачає підстав для скасування зазначеного рішення господарського суду і задоволення заяви прокурора.
Висновок господарського суду про задоволення позову є обґрунтованим, відповідає законодавству та встановленим обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення норм права і оцінки доказів на свою користь та не спростовують висновків господарського суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника військового прокурора Південного регіону України залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2015р. у справі 916/3133/13 без змін.
Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя І.Г. Філінюк