РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015Справа №910/22812/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6»
ДоПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
Пророзірвання договору
Колегія суддів у складі: суддя Спичак О.М. - головуючий

суддя Івченко А.М.

суддя Літвінова М.Є.

Без виклику представників сторін:

від позивача: Дементьєв Я.Т. - дов. № 248/06 від 05.01.2015 р.;

від відповідача: Король О.М. - дов. № 91/2013/12/31-23 від 21.12.2013 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 6» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про розірвання договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521328 від 15.10.2012 року з 26.04.2014 року.

Ухвалою суду від 23.10.2014 року було порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 14.11.2014 року.

Представник позивача в судове засідання 14.11.2014 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача 13.11.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав відзив на позовну заяву, а в судовому засіданні 14.11.2014 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача, а також у зв'язку з невиконанням позивачем вимог ухвали суду, суд відклав розгляд справи на 08.12.2014 року.

У судовому засіданні 08.12.2014 року представник позивача подав письмові пояснення по справі та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, які судом розглянуто та задоволено.

Також представником позивача подано клопотання про витребування доказів з метою встановлення факту, що позивач не було та не є споживачем теплової енергії за спірним договором, а саме: інформацію з Державної реєстраційної служби України з Державного реєстру прав власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 7-А за період з грудня 2011 року по листопад 2014 року.

Представник відповідача у даному судовому засіданні проти задоволення клопотання про витребування доказів заперечував, а також надав усні пояснення, відповідно до яких проти того, що відповідач не є споживачем теплової енергії за договором № 521328 від 15.10.2012 року не заперечує.

Клопотання про витребування доказів судом розглянуто та відхилено з огляду на те, що дані докази не є необхідними для вирішення даного спору по суті.

У судовому засіданні 08.12.2014 року, відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву в судовому засіданні до 22.12.2014 року.

У удовому засіданні 22.12.2014 року представник позивача заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Представник відповідача проти даного клопотання заперечував.

Суд, розглянувши клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, не знаходить підстав для його задоволення, оскільки призначення даної судової експертизи не є необхідним для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суд, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Зважаючи на складність спору, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року призначено колегіальний розгляд справи № 910/22812/14.

Керуючись статтею 4-6 Господарського процесуального кодексу України, суддя Спичак О.М. звернувся до Голови Господарського суду м. Києва із заявою про визначення складу суду для колегіального розгляду справи № 910/22812/14.

Розпорядженням в.о. Голови Господарського суду м. Києва № б/н від 24.12.2014 року затверджено колегію суддів в наступному складі суддів: Спичак О.М. (головуючий), Літвінова М.Є., Любченко М.О.

Ухвалою суду від 24.12.2014 року справу № 910/22812/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у вищезазначеному складі суддів та призначено її до розгляду на 26.01.2015 року.

У зв'язку з тим, що суддя Любченко М.О. знаходиться у відпустці, розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва № б/н від 26.01.2015 року справу № 910/22812/14 передано для розгляду колегії суддів у складі суддів: Спичак О.М. (головуючий), Івченко А.М., Літвінова М.Є.

Ухвалою суду від 26.01.2015 р. справу № 910/22812/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у вищезазначеному складі суддів.

У судових засіданнях 26.01.2015 р. та 16.02.2015 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви.

У судовому засіданні 16.03.2015 р. представник позивача надав усні пояснення по справі, відповідно до яких підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у даному судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.03.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» є експлуатуючою організацією за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 7-А, що підтверджується Актом готовності об'єкта до експлуатації від 12.12.2011 р. та Договором про передачу на утримання та експлуатаційне обслуговування житлового будинку і прибудинкової території від 27.12.2011 р.

15.10.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (абонент) укладено договір № 521328 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

Сторонами узгоджено, що розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію енергопостачальною організацією проводяться згідно з тарифами, затвердженими розпорядчим документом органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері енергопостачання - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Згідно з цим Законом, Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011 р. № 116 затверджено тариф на теплову енергію виробництва ПАТ «Київенерго» без урахування ПДВ.

Відповідно до Додатку № 6 до договору визначено об'єкти, щодо яких здійснюється теплопостачання відповідачем, а саме, за адресою: м. Київ, бульвар Лесі України, 7-А.

Відповідно до п. 8.1 договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2012 р.

Пунктом 8.2. договору сторони погодили, що договір припиняє своє дію у випадку закінчення строку, на який він був укладений; у випадках взаємною згодою сторін про його припинення; прийняття рішення господарським судом; ліквідації сторін.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 8.4.).

Судом встановлено, що договір № 521328 від 15.10.2012 р. було пролонговано на кожний наступний рік, а саме до 31.12.2013 р. та 31.12.2014 р. Заяв від Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про припинення дії договору до 2014 р. не надходило, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 6» не заявлялось.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» є експлуатуючою організацією будинку 7-А у м. Київ по бульвару Лесі Українки.

Позивач пояснив, що враховуючи необхідність забезпечення мешканців житлово-комунальними послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання уклав з відповідачем спірний договір для постачання послуг кінцевим споживачам. Тобто, метою укладення договору було не безпосереднє споживання позивачем теплової енергії, а надання ним житлово-комунальних послуг як виконавцем кінцевим споживачам.

Листом № 06-0624 від 31.07.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 6» заявило Публічному акціонерному товариству «Київенерго» про розірвання договору № 521328 від 15.10.2012 р. з 26.04.2014р., у зв'язку з внесенням змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії». Про направлення вказаного листа відповідачу свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 553.

Отримавши вказану пропозицію, відповідач листом №029/53/8933 від 15.09.2014 р. відмовив позивачу в розірванні договору з підстав того, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» не містить вказівок про необхідність розривати діючі договори на постачання теплової енергії у гарячій воді в зв'язку з його прийняттям.

При цьому суд приходить до висновку, що лист № 06-0624 від 31.07.2014 р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» за своєю правовою природою не є повідомленням про припинення дії договору у розумінні п.8.4 договору № 521328 від 15.10.2012 р. та не свідчить про припинення договору 31.12.2014 р.

Враховуючи недосягнення сторонами згоди стосовно припинення договору № 521328 від 15.10.2012 р. шляхом його розірвання, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 6» звернулася до суду з позовом про його розірвання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 2, 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. (ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст.652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 23.05.2011р. Верховного Суду України по справі №3-47гс11.

Пунктом 2 Постанови № 630 від 21.07.2005 р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що терміни не визначені постановою вживаються у значенні, наведеному у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Судом встановлено, що 26.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії».

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, ст. 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Статтю 29 вказаного нормативно-правового акту було доповнено частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

За приписами п. 42 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

Як вбачаться з наявних в матеріалах справи документів, за договором № 521328 від 15.10.2012 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 6» не є кінцевим споживачем послуг, які надаються Публічним акціонерним товариством «Київенерго».

Одночасно, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач має право у встановленому законодавством порядку здійснювати діяльність з виробництва і постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання, має необхідні дозвільні документи на провадження діяльності у сфері теплопостачання та, відповідно, може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії». Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Тобто, наведене вказує на те, що з урахуванням термінологічних визначень, які містяться у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії») Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 6» не може мати статус виконавця комунальних послуг.

При цьому, за висновками суду, при укладенні договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, так як контрагенти не могли передбачити відповідні законодавчі зміни та можливість бути виконавцем послуг з теплопостачання лише за умови наявності статусу теплопостачальної організації.

Зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, оскільки позивач позбавлений можливості надавати послуги з теплопостачання за відсутності відповідної ліцензії, отримання якої є правом, а не обов'язком позивача.

З урахуванням того, що метою укладення договору було не безпосереднє споживання позивачем теплової енергії, а надання ним житлово-комунальних послуг як виконавцем кінцевим споживачам, за висновками суду, подальше виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б позивача того, на що він розраховував при його укладенні. Крім того, із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином доведено існування істотної зміни обставин, що є підставою для розірвання договору № 521328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.10.2012 р.

При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача проти позовних вимог, які полягають у тому, що на момент вирішення спору відсутні зміни у підзаконних нормативних актах у зв'язку з внесенням змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з огляду на те, що факт не приведення у відповідність до нового законодавства попередньо прийнятих підзаконних нормативно-правових актів щодо регулювання правовідносин у сфері надання послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, не може бути підставою для порушення законодавства та бездіяльності у питанні належного оформлення договорів зі споживачами житлово-комунальних послуг. Так само, суд зазначає, що посилання відповідача на недотримання позивачем передбаченого договором порядку припинення зобов'язань за договором не впливає на право позивача звертатися до суду для розірвання договору за наявності умов, передбачених законом.

Разом з тим суд зазначає, що твердження заявника стосовно наявності підстав для розірвання договору з 26.04.2014 р. господарський вважає безпідставними з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За приписами ст.188 Цивільного кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, розірвання договору № 521328 від 15.10.2012 р. з дати, визначеної позивачем, господарський суд вважає безпідставним та необґрунтованим, а позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.4.1. постанови №7 від 21.02.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи висновки суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання договору № 521328 від 15.10.2012 р. саме з 26.04.2014р., судові втрати покладаються на обох сторін порівну.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Розірвати, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», договір № 521328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.10.2012 р.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5, код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. Г. Ахматової, буд. 3, код 32590026) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

23.03.2015 р.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя О.М. Спичак

Суддя А.М. Івченко

Суддя М.Є. Літвінова