ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. Справа № 913/860/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Бондаренко В.П. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - Онищенко І.П., за довіреністю № 49/16 від 09 червня 2015 року,

відповідача - Керімова Р.Р., за довіреністю № 05/52 від 28 листопада 2014 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги позивача (вх. №1870 Л/1-6) та відповідача (вх. №1871 Л/1-6) на рішення господарського суду Луганської області від 27 травня 2014 року у справі № 913/860/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об"єднання АЗОТ", м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 13 705 418,52 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Луганської області від 27 травня 2014 року у справі № 913/860/14 (суддя Секірський А.В.) позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 3072104,46 грн., 3% річних в розмірі 10575184,07 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 72901,92 грн., в решті позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням місцевого господарського суду в частині часткової відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних збитків, подав до Донецького апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду у вказаній частині скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким нараховані інфляційні збитки стягнути в повному обсязі.

Відповідач також не погодився з рішенням місцевого господарського суду в частині задоволених позовних вимог, подав до Донецького апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача залишити без задоволення.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що суд першої інстанції передчасно прийняв рішення про стягнення з відповідача на користь позивача нарахування, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки сума основного боргу є спірною та є предметом розгляду господарської справи № 9/5014/969/2012 (5/65/2011) в Господарському суді Харківської області та безпідставно, на думку відповідача, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №913/860/14 до розгляду справи № 9/5014/969/2012 (5/65/2011).

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 19 червня 2014 року порушені апеляційні провадження за апеляційними скаргами Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" на рішення Господарського суду Луганської області, об'єднано їх до одного провадження та призначено розгляд справи на 08 липня 2014 року.

Роботу Донецького апеляційного господарського суду було припинено з 07 липня 2014 року у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя із-за бойових дій.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України № 28 - р від 02 вересня 2014 року "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції, на підставі подання Державної судової адміністрації України № 8-4166/14 від 26.08.2014 та № 8-4211/14 від 29.08.2014, на підставі статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", статті 34 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється такими судами: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області, господарським судом Запорізької області; господарських справ, що підлягають перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом, - Харківським апеляційним господарським судом.

Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Харківського апеляційного господарського суду 17 грудня 2014 року подано заяву №31/15-8724 від 02.12.2014 про прийняття зазначених апеляційних скарг на рішення господарського суду Луганської області від 27 травня 2014 року у справі №913/860/14 до провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2014 року апеляційні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" повернуто на підставі статті 4 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції".

Постановою Вищого господарського суду України від 03 березня 2015 року ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2014 року скасовано, матеріали справи №13/860/14 направлені до Харківського апеляційного господарського суду для вирішення питання про прийняття до провадження апеляційних скарг Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" до розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23 березня 2015 року прийняті апеляційні скарги, розгляд справи призначений на 19 травня 2015 року.

19 травня 2015 року через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об"єднання АЗОТ" залишити без задоволення (вх. 7813).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що судом першої інстанції правомірно, з урахуванням статей 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, був встановлений факт наявності основної заборгованості за договором поставки природного газу №06/11-48 від 28 січня 2011 року, оскільки такий факт входить до предмету доказування прострочення зобов'язання та не є порушеннями вимог п. 2 ч. 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням секретаря першої судової палати від 18 травня 2015 року, у зв'язку із відпусткою судді Івакіної В.О. для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Бондаренко В.П., суддя Камишева Л.М.

В ході розгляду цієї справи відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання чинності судовим рішенням у справі 9/5014/969/2012 (5/65/2011) за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот", м. Сєвєродонецьк про стягнення основного боргу у розмірі 313023445,02 грн., 3411912,92 грн. пені, 69425173,13 грн. інфляційних, 8206220,29 грн. - 3% річних, оскільки спір у справі 913/860/14 щодо стягнення з відповідача 3% річних не може бути вирішений до моменту встановлення основної суми заборгованості за договором поставки природного газу №06/11-48 від 28 січня 2011 року (вх. 7847 від 19.05.15р.).

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача, дійшла висновку про його відхилення у зв'язку з його необґрунтованістю.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Колегія суддів вважає, що підстави для зупинення у даній справі відсутні, а таке клопотання відповідача, яке є фактичними доводами його апеляційної скарги, зводиться, насамперед, для уникнення майнової відповідальності перед позивачем та затягування строків розгляду цієї справи.

Розгляд справи відкладався.

У призначене судове засідання представники сторін з'явились, вимоги своїх апеляційних скарг підтримали у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах доводи сторін, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу у відповідності до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Місцевий господарський суд, встановивши, що відповідачем були порушені умови договору поставки щодо повного та своєчасного розрахунку з позивачем за отриманий газ, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 313 023 445,02 грн., перевіривши розрахунок, зроблений позивачем, частково задовольнив вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 10575184,07 грн. за період з 07. лютого 2013 року по 26 березня 2014 рік та інфляційних у розмірі 3 072 104,46 грн., нарахованих за період з травня 2011 року по лютий 2014 рік, відмовивши у стягненні інфляційних на суму 58129,99 грн.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

28 січня 2011 року між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ЗАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (покупець) було укладено договір поставки природного газу № 06/11-48 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим Договором, використовується покупцем виключно для власних потреб (п.1.1 договору) (а.с.64).

Згідно п. 1.2 договору постачальник передає покупцю в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 рік природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1625800,000 тис.

Умови поставки і обліку газу та інші права та обов'язки сторін за Договором закріплені також в Додатку № 1 до договору поставки природного газу № 06/11-48 від 28 січня 2011 року.

Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1 316 023 445,02 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2011 р. на суму 454059119,15 грн., 28.02.2011 р. на суму 400018420,84 грн., 31.03.2011 р. на суму 461945905,03 грн., які підписані та скріплені печатками сторін (а.с.72-74). В свою чергу відповідач прийняв товар, проте розрахувався за природний газ лише у сумі ,00 грн., у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 313 023 445,02 грн. (а.с. 44).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність основного боргу у розмірі 313023445,02 грн.

До того ж, сума основного боргу у цій сумі встановлена Харківським апеляційним господарським судом у постанові від 16 червня 2015 року у справі № 9/5014/969/2012 (5/65/2011) (а.с. 163-170).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За невиконання грошового зобов'язання позивачем на суму основного боргу нараховані відповідачу інфляційні в розмірі 3 130 234,45 грн. за період з травня 2011 року по лютий 2014 рік та 3% річних у розмірі 10 575 184,07 грн. за період з 07 лютого 2013 року по 26 березня 2014 рік.

У відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України випливає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості (лист Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (пункт „2" листа Вищого господарського суду України від 17 липня 2012 року №01-06/950/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права").

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї (п. 5.1).

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (п. 1.12).

Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок інфляційних та 3% річних, зроблений позивачем, відмовив у стягненні інфляційних на суму 58129,99 грн., посилаючись на допущену позивачем арифметичну помилку. Позовні вимоги щодо стягнення 3% річних задовольнив у повному обсязі.

Відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної, резолютивної частини, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд у мотивувальній частині рішення повинен навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Місцевий господарський суд в оскаржуваном рішенні не зазначив, в чому саме полягала арифметична помилка позивача у здійсненні розрахунку інфляційних, у разі необхідності не зобов'язав позивача надати більш детальний розрахунок інфляційних або здійснити їх новий перерахунок.

Разом з цим, судова колегія дійшла висновку про правильність здійсненого позивачем розрахунку, наведеному, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, оскільки він відповідає приписам наведених вище в цій постанові правових норм.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, відмова господарського суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних на суму 58129,99 грн. є необґрунтованою.

За наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання, перевіривши арифметичних розрахунок 3% річних та інфляційних, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, колегія суддів вважає, що розрахунок інфляційних та 3% річних, здійснений позивачем, відповідає положенням статті 625 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків Господарського суду Луганської області, викладених у рішенні від 27 травня 2014 року в цій справі, натомість апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних у розмірі 58 129,99 грн. підлягає скасуванню.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 72 900,00 грн., тоді як підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем, у розмірі 73 080,00 грн. (73 080,00-72 900,00 грн.=180,00 грн.)

Отже, рішення суду першої інстанції в частині перерозподілу судових витрат також підлягає частковому скасуванню, у зв'язку з необхідністю достягнення 180,00 грн. судового збору.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об"єднання АЗОТ" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" задовольнити.

Рішення Господарського суду Луганської області від 27 травня 2014 року у справі № 913/860/14 в частині відмови у стягненні інфляційних на суму 58 129,99 грн. та судового збору у розмірі 180,00 грн. скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об"єднання АЗОТ" (93403, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5; код 33270581) на користь Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 1; код 31301827) інфляційні збитки у розмірі 58 129,99 грн. та судовий збір у сумі 180,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Доручити Господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 21.07.2015р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Бондаренко В.П.

Суддя Камишева Л.М.