КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. Справа№ 910/11578/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Федорчука Р.В.

За участю представників:

від позивача: Бориско К.О. - за дов.

від відповідача-1: Сафонова Н.В. - за дов.

від відповідача -2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛД-Перспектива»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2015

у справі № 910/11578/15 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛД-Перспектива»

до 1) Печерського районного управління ГУМВС України в місті Києві

2) Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Русь»

про звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у здійсненні права власності щодо нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛД-Перспектива» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Печерського районного управління ГУМВС України в місті Києві (далі, відповідач-1), Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі, відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Русь» (далі, відповідач-3) про звільнення з-під арешту нежитлової будівлі площею 22934,4 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, літера «А», та яка на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛД - Перспектива», шляхом скасування арешту, накладеного на дану нежитлову будівлю постановою начальника відділення СВ Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві Безпаловим С.О. від 22.09.2010 у кримінальній справі № 49-2464, усунення перешкод позивачу у здійсненні права власності щодо нежитлової будівлі площею 22934,4 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, літера «А» шляхом зобов'язання Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України виключити (вилучити) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості щодо обтяжень даного нерухомого майна, внесених до реєстру за № 10275859, № 10275794 від 22.09.2010.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив наступне:

16.12.2008 відповідно до умов договору купівлі-продажу, реєстровий № 570, ТОВ «ЛД-Перспектива» прийняло у власність у ТОВ «Готельний комплекс «Русь» нерухоме майно - готельний комплекс «Русь», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4.

Прокурором відділу Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Генеральної прокуратури України Ущапівським Я.В. 10.06.2008 порушено кримінальну справу № 49-2464 за фактом заволодіння та привласнення невстановленими особами шахрайським шляхом корпоративними правами на майно готельного комплексу «Русь», ТОВ «Курені» та ТОВ «Місто слави» за ознаками злочинів, передбачених частиною З статті 28 та частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.

В рамках розслідування вищевказаної кримінальної справи начальником відділення СВ Печерського РУ ГУ МВС України Безпаловим С.О. 12.09.2010 накладено арешт на нерухоме майно ТОВ «ЛД-Перспектива», а саме на нежитлову будівлю площею 22 934,4 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, літера «А», однак у постанові про накладення арешту на майно від 22.09.2010 зазначено, що нежитлова будівля площею 22 934,4 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, літера «А», належить ТОВ «Русь Інтернешнл» або ТОВ «Селл».

Відомості про арешт вищевказаного нерухомого майна внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №10275859, №10275794 від 22.09.2010. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003849.

Посилаючись на порушення положень частини 1 статті 170 Кримінально-процесуального кодексу України, позивач зазначає, що арешт накладено на майно ТОВ «ЛД-Перспектива», тобто юридичної особи, при цьому у рамках кримінального провадження не повідомлено про підозру у скоєнні злочину будь-якій особі, у тому числі службовій особі ТОВ «ЛД-Перспектива». Позивач вважає, що майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у частині 2 статті 167 Кримінально-процесуального кодексу України, є власністю ТОВ «ЛД-Перспектива» з 16.12.2008, а не можливих потерпілих осіб у справі, у зв'язку із чим не може бути предметом кримінального правопорушення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 провадження у справі № 910/11578/15-г припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Вказана ухвала мотивована тим, що оскільки склад учасників спору не відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а також правовідносини між сторонами у справі не мають господарського характеру, даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 у справі № 910/11578/15-г скасувати та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки позивач не є боржником та стороною кримінального провадження, відповідно його вимоги повинні розглядатись за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, а не в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

За твердженнями скаржника, оскільки даний спір пов'язаний із захистом права власності підприємства в частині обмеження його права користування та розпорядження нерухомим майном, даний спір підвідомчий господарським судам.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі № 910/11578/15-г було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 21.07.2015.

У зв'язку із перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці, а судді Тищенко А.І. на лікарняному, розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/11578/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Іоннікова І.А., Федорчук Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛД-Перспектива» прийнято до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б. (доповідач у справі), судді: Іоннікова І.А., Федорчук Р.В., розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 21.07.2015.

Представники відповідачів -2, -3 у судове засідання, призначене на 21.07.2015, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідачів -2, -3 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів -2, -3.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати, справу направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Представник відповідача-1 письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Підвідомчість справ господарським судам визначена статтею 12 Господарського процесуального кодексу України.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо він не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 12 Господарського процесуального кодексу України.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»).

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено, що господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України, а саме участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства; спір про право, що виникає з відповідних відносин; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з утворенням суб'єктів господарювання, їх реорганізацією і ліквідацією, включаючи спори про визнання недійсними установчих документів, припинення діяльності юридичної особи та скасування її державної реєстрації, крім відповідних спорів за позовами суб'єктів владних повноважень; приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації; захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права.

Згідно пункту 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України «Про виконавче провадження»), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Отже, у випадку невідповідності приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України складу учасників спору про зняття з майна арешту, такий спір є не підвідомчим господарському суду.

Так, обов'язковою умовою підвідомчості господарському суду спору про зняття з майна арешту є участь у такому спорі суб'єктів господарювання.

Суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (частина 1 статті 55 Господарського кодексу України).

Згідно частини 2 статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся з вимогою про звільнення майна з-під арешту до Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві та Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно статті 1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Поданий позов не обґрунтовано існуванням у відповідачів статусу учасників відносин у сфері господарювання.

Отже, Печерське районне управління ГУМВС України в м. Києві не є суб'єктом господарювання, тобто відповідач-1, як сторона даного спору, не відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, що в свою чергу свідчить про непідвідомчість цього спору господарському суду.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що оскільки позивач не є боржником та стороною кримінального провадження, відповідно його вимоги повинні розглядатись за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, а не в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Так, наведені доводи не свідчать про підвідомчість даного спору господарському суду, оскільки склад учасників спору про зняття з майна арешту не відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що між сторонами у даній справі не має спору про право, а правовідносини, з яких виник спір, не мають господарського характеру.

Відповідач-1, накладаючи арешт на майно, здійснював свої владні функції, тобто виступав як суб'єкт владних повноважень. Тобто у даному випадку позивач та відповідач не є рівними учасниками спірних правовідносинах.

Таким чином, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 09.06.2015 у справі № 910/3518/15-г.

Водночас, судова колегія наголошує на помилковому застосуванні судом першої інстанції до спірних правовідносин частин 1, 3, 4 статті 174 чинного Кримінального процесуального кодексу України, що визначає порядок звільнення майна з під арешту та передбачає, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, та що таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом, враховуючи, що спірний арешт застосовано до набрання чинності цим Кодексом, а за пунктом 9 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України, продовжують свою дію у порядку Кримінально-процесуального кодексу 1960 року, зміна, скасування та припинення такого заходу відбувається у порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року; встановлений статтею 234 Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року) порядок оскарження дій слідчого не надає позивачу можливості оскаржити арешт у порядку кримінального провадження.

Однак, таке невірне застосування вказаних норм процесуального права не вплинуло на вірність висновків суду першої інстанції щодо необхідності припинення провадження у справі у зв'язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Водночас, оскільки позовна вимога про усунення перешкод ТОВ «ЛД-Перспектива» у здійсненні права власності щодо спірного майна шляхом зобов'язання відповідача-2 виключити (вилучити) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості щодо обтяжень спірного нерухомого майна є похідною від вимоги позивача про звільнення даного майна з-під арешту, вона також не може бути розглянута господарським судом, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Посилання скаржника на те, що Господарським судом міста Києва було необґрунтовано та безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання про заміну первісного відповідача - Печерського районного управління ГУМВС України в місті Києві належним відповідачем - ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, а також залучення Печерського районного управління ГУМВС України в місті Києві до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Так, позивач в обґрунтування свого клопотання про заміну відповідача у справі посилається на пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», згідно якого відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція.

Однак, колегія суддів зазначає, що у даному випадку спірний арешт на майно був накладений не для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення вказаного клопотання позивача.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу суду по даній справі обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛД-Перспектива» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛД-Перспектива» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 у справі № 910/11578/15-г залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 у справі № 910/11578/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/11578/15-г повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.А. Іоннікова

Р.В. Федорчук