РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015Справа №910/12776/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Силові енергетичні машини - ЕМЗ»

до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромеханічний завод»

про визнання договору недійсним.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Порало Т.І. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Силові енергетичні машини - ЕМЗ» (далі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» (далі - Відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромеханічний завод» (далі - Третя особа) про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна від 23.09.2011, укладеного між сторонами, по посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. за № 3577, оскільки цей договір містить посилання на правочин, який в свою чергу не містить змісту та розміру основного зобов'язання, строку і порядку його виконання, а також оскільки в іпотеку передано частини цілісного майнового комплексу, які не виділені в натурі.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись, що у Договорі іпотеки в розділі «Терміни та їх тлумачення» сторони чітко погодили всі обставини, на відсутність чіткого визначення яких посилається Позивач, а також, що кожен з предметів іпотеки відповідно до наданих Відповідачем копій свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна - є окремим об'єктом нерухомого майна, має свою окрему загальну площу тощо.

Третя особа не скористалася наданим їй правом з'явитися до суду та надати письмові пояснення по суті спору.

З урахуванням телеграми третьої особи у судовому засіданні 10.06.2015 було оголошено перерву на 01.07.2015. Представник Третьої особи примусово до суду не викликався, повторно від Третьої особи пояснення по суті спору не витребовувались.

У судове засідання 01.07.2015 Позивач повноважних представників не направив та подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з участю його повноважного представника у іншому судовому засіданні в цей же день. Однак доказів призначення іншого судового засідання на цей же день Позивачем до клопотання не додано, і у клопотанні також не обгрунтвоано пріоритетності прийняття представником Позивача участі у іншому судовому процесі, ніж у даному.

Суд також зазначає, що Позивач, як учасник судового процесу не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого іншого представника згідно з ч.ч. 1 - 5 ст. 28 ГПК України, наприклад з числа осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, оскільки про призначення судового засідання на 01.07.2015 Позивачу було відомо заздалегідь - з 10.06.2015.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Суд також приймає до уваги, що явка представників сторін та третьої особи у судове засідання 01.07.2015 обов'язковою не визнавалась, та Позивачем не обґрунтовано підстав необхідності прийняття його представником особистої участі в судовому засіданні.

Крім того, Позивач не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважав за потрібне, будь-які додаткові пояснення та/або докази заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення клопотання Позивача та наполягав на розгляді справи в даному судовому засіданні, вбачаючи у поданому клопотанні намагання Позивача затягнути розгляд справи.

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відмовляє в задоволенні клопотання Позивача. Судом також не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у судових засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2011 між Відповідачем, як Банком, та Третьою особою, як Позичальником, було укладено Договір №23/9/230911 відновлюваної кредитної лінії (далі - Кредитний договір), за яким Позичальнику передбачалась видача кредиту в межах загального ліміту кредитування у розмірі 11000000 дол.СІІІА, під сплату відсотків, розрахованих на основі відсоткової ставки в розмірі 10% річних в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, та з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 30.09.2014.

Наданими Банком виписками підтверджується виконання ним своїх зобов'язань за Кредитним договором та надання грошових коштів Позичальнику в порядку та на умовах передбачених Кредитним договором.

23.09.2011 у забезпечення виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, між Відповідачем, як Іпотекодержателем, та Позивачем, як Іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки нерухомого майна (далі - Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. за № 3577, за умовами якого Іпотекодержателю надавалося в іпотеку нерухоме майно, що належить Іпотекодавцю на праві власності.

Додатковим договором №1 від 13.08.2012 до Договору іпотеки були внесені зміни, а саме сторони дійшли згоди виключити пункт 1.2.4. Розділу 1 «Предмет договору», у зв'язку з цим пункти 1.2.5., 1.2.6., 1.2.7., 1.2.8., вважати відповідно пунктами 1.2.4., 1.2.5., 1.2.6., 1.2.7. Розділу 1 «Предмет договору». Враховуючи внесені зміни до Договору іпотеки, предметом іпотеки с наступне нерухоме майно:

- нежитлова будівля літ. «БЕ-4», загальною площею 10092,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, проспект Московський, 199;

- нежитлова будівля літ. «Г/1-1», загальною площею 75,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, проспект Московський, 199;

- нежитлова будівля літ. «БС-4», загальною площею 8159,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, проспект Московський, 199;

- нежитлова будівля літ. «Ж'-2», загальною площею 827,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, проспект Московський, 199;

- нежитлова будівля літ. «В-7», загальною площею 48254,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, проспект Московський, 199;

- нежитлова будівля літ. «А-7», загальною площею 8697,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, проспект Московський, 199;

- нежитлова будівля літ. «БЗ-2», загальною площею 599,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, проспект Московський, 199.

Позивач вважає, що Договір іпотеки підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить Закону України «Про іпотеку» - містить посилання на правочин, який не містить змісту та розміру основного зобов'язання, строку і порядку його виконання, а також оскільки в іпотеку передано частину цілісного майнового комплексу (м. Харків, проспект Московський, 199), але ці частини ЦМК не виділені в натурі, тому така передача в іпотеку частини об'єкта нерухомого майна - ЦМК підприємства, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки, призведе до порушення цілісності підприємства як єдиного виробничого комплексу і, як наслідок, неможливості здійснення виробничої діяльності.

Однак, до таких обґрунтувань недійсності Договору іпотеки суд ставиться критично.

Так, за приписами ст. 18 Закону України «Про іпотеку» одними з істотних умов, які має містити іпотечний договір, є зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання, а також опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер.

У Договорі іпотеки в розділі «Терміни та їх тлумачення» сторони погодили, що під Кредитним договором - сторони розуміють Договір №23/9/230911 відновлюваної кредитної лінії від 23 вересня 2011 року, укладений між Іпотекодержателем та Боржником, а також усі додаткові угоди, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладання цього Договору та можуть бути укладені після його укладення.

Визначено поняття «Зобов'язання», де чітко зазначено розмір кредиту, валюту кредиту, строк виконання зобов'язання та обов'язок сплатити проценти, комісійну винагороду, неустойку (в разі невиконання зобов'язання).

Відтак посилання Позивача, що Договір іпотеки містить посилання на правочин, який не містить змісту та розміру основного зобов'язання, строку і порядку його виконання, не відповідає дійсності, тому судом відхиляються.

Щодо предмету іпотеки, то його сторонами чітко визначено у п. 1.2 Договору іпотеки.

При цьому твердження Позивача, що предмети іпотеки є частинами цілісного майнового комплексу, які не виділені в натурі та не зареєстровані як окремі об'єкти нерухомості також не відповідають дійсності, оскільки з наданих Відповідачем копій свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна (предмети іпотеки), копії яких залучені до справи, вбачається, що кожна з нежитлових будівель, тобто кожний з предметів іпотеки, належить Позивачу на праві власності на підставі окремого свідоцтва про право власності, мають свою загальну площу (окремо кожна) та є окремими будівлями (окремими об'єктами нерухомості). Позивачем не доведено перед судом належними засобами доказування протилежного.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено перед судом наявність підстав для визнання оспорюваного Договору іпотеки недійсними із наведених Позивачем обґрунтувань позову, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для застосування за заявою Відповідача позовної давності до вимог даного позову, як підстави для відмови в позові, у суду відсутні, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову по суті.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України, покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.07.2015

Суддя Сташків Р.Б.