РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2015Справа №910/19407/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Експонент»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»
прозобов'язання вчинити дії
Суддя: Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились.

від відповідача: Бурдельна А.В. - представник за довіреністю № 284 від 08.04.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.09.2014 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі - Банк) про зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, в порушення вимог чинного законодавства та умов Договору про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування №2143 від 14.10.2009 відповідач не здійснив перерахування коштів на загальну суму 179 600,00 грн. на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» відповідно до поданих ним платіжних доручень №6 від 28.08.2014 на суму 90 000,00 грн. та №7 від 29.08.2014 на суму 89 600,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 (суддя Стасюк С.В.), яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» задоволено у повному обсязі; зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» виконати платіжне доручення №6 від 28.08.2014 шляхом списання грошових коштів у сумі

90 000,00 грн. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» №0600 та перерахування вказаних грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» №0600, відкритий у АТ «Укрсиббанк»,

м. Харків, МФО 351005; зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» виконати платіжне доручення №7 від 29.08.2014 року шляхом списання грошових коштів у сумі 89 600,00 грн. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» №0600 та перерахування вказаних грошових коштів у сумі 89 600,00 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» №0600, відкритий у АТ «Укрсиббанк», м. Харків, МФО 351005.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі №910/19407/14 скасовано; справу №910/19407/14 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №910/19407/14.

В результаті повторного автоматичного розподілу справу №910/19407/14 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою від 15.06.2015 справу №910/19407/14 прийнято до провадження суддею Отрош І.М. та призначено до розгляду на 10.07.2015.

В судове засідання 10.07.2015 з'явився представник відповідачая, надав усні пояснення по суті спору, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Представник позивача в судове засідання 10.07.2015 не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 313.

У судовому засіданні 10.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

14.10.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експонент» (клієнт) та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», яке перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», (банк) було укладено Договір №2143 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування (надалі - Договір), за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок №2143 у національній і/або іноземній валюті (980) у валютах (далі за текстом - рахунок/поточний рахунок) та здійснює розрахункові та касові операції за цим рахунком відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до пункту 2.1.2. Договору Банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові операції, приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України.

Згідно з пунктом 2.1.3 Договору Банк зобов'язаний виконувати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, у строки:

- в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу Банку, та

- не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу. Тривалість операційного та після операційного часу встановлюється згідно з регламентом роботи Банку.

Договір укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками. Дія Договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України (пункти 7.1., 7.2. Договору).

28.08.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Експонент» звернулось до відповідача з платіжним дорученням №6 від 28.08.2014, відповідно до якого просило перерахувати грошові кошти у розмірі 90000,00 грн. Товариству з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» на рахунок №0600, відкритий в АТ «УкрСиббанк»,

м. Харків, з призначенням платежу - поповнення статутного капіталу, без ПДВ, згідно протоколу №24/04-14 від 24.04.2014.

29.08.2014 позивач звернувся до Банку з платіжним дорученням №7 від 29.08.2014, відповідно до якого просив перерахувати грошові кошти у розмірі 89600,00 грн. Товариству з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» на рахунок №0600, відкритий в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, з призначенням платежу - поповнення статутного капіталу, без ПДВ, згідно протоколу №24/04-14 від 24.04.2014.

Вказані платіжні доручення були отримані Банком 28.08.2014 та 29.08.2014 відповідно, про що свідчить відтиск печатки Банку про їх отримання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив свої зобов'язання за вказаним Договором та не здійснив перерахування коштів на загальну суму 179 600,00 грн. на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамбуд», відповідно до поданих платіжних доручень №6 від 28.08.2014 на перерахунок коштів у розмірі 90 000,00 грн. та №7 від 29.08.2014 року на перерахунок коштів у розмірі 89 600,00 грн.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач на підставі Договору звернувся до відповідача із платіжними дорученнями №6 від 28.08.2014 та №7 від 29.08.2014 про перерахування грошових коштів у розмірі 90000,00 грн. та 89600,00 грн. відповідно з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» №2143, на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» №0600, відкритий у АТ «УкрСиббанк», м. Харків.

Вказані платіжні доручення були отримані Банком 28.08.2014 та 29.08.2014, що підтверджується вхідним реєстраційним штампом Банку на них із зазначенням відповідних дат.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Пунктом 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, також передбачено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Аналогічні положення містяться у п. 2.1.3 Договору.

Однак, за наявності коштів на рахунку позивача, відповідач свій обов'язок за Договором щодо виконання платіжних доручень №6 від 28.08.2014 та №7 від 29.08.2014 з перерахування грошових коштів у загальному розмірі 179 600,00 грн. не виконав, що не заперечувалось представником Банку у судовому засіданні, а також не спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Посилання відповідача на те, що на момент виставлення спірних платіжних доручень відповідач отримував фінансування від Національного Банку України, а переказ коштів не було здійснено, оскільки не було погоджено куратором НБУ, не приймаються судом до уваги, оскільки вказані обставини (навіть у випадку їх доведення) не передбачені ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України, та не є обставинами, які свідчать про встановлення обмежень щодо розпорядження клієнтом грошових коштів, які знаходяться на його рахунку.

Варто зазначити, що Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 у даній справі, у своїй постанові від 02.06.2015 посилається як на підставу для їх скасування на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не було перевірено, чи підпадають вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» щодо зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» перерахувати грошові кошти, що знаходяться на рахунку в цьому Банку, під обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 №733/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк», тоді як платіжні доручення були подані для виконання 28 і 29 серпня 2014 року, тобто у період, коли тимчасова адміністрація в Банку введена ще не була.

Крім того, на дату звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» з даним позовом до суду - 12.09.2014, а також на дату вирішення даного спору Господарським судом міста Києва (рішення від 20.11.2014) у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» не було запроваджено тимчасову адміністрацію, оскільки вона була запроваджена на наступний день після вирішення спору - з 21.11.2014.

З наведеного вбачається, що у Господарського суду міста Києва на дату прийняття рішення суду від 20.11.2014 були відсутні підстави для застосування положень норм ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до врегулювання відносин, які склались між сторонами.

Суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідна правова норма врахована при винесенні постанови Київським апеляційним господарським судом від 05.03.2015, якою рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 залишено без змін.

Однак, оскільки наведені судові рішення Господарського суду міста Києва та Київського апеляційного господарського суду скасовані, а справа направлена на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, місцевий господарський суд зобов'язаний у відповідності до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України приймаючи судове рішення оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, на дату розгляду даної справи, судом встановлено, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» від 20.11.2014 №123, згідно з яким вирішено розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» з ринку та запровадити в ньому тимчасову адміністрацію починаючи з 21.11.2014.

Крім того, на підставі постанови Правління Національного банку України від «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» №188 від 19.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» №63 від 20.03.2015 , згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк».

Отже, станом на 10.07.2015 у відповідача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

У відповідності до частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо Національний банк України після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено Національним банком України до категорії проблемних або неплатоспроможних, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживають щодо нього заходи, передбачені цим Законом та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Визначення терміну «кредитор банку» міститься у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Крім того, правова позиція щодо того, що відносини між сторонами носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», викладена у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази того, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на здійснення перерахунку коштів позивача, які знаходять на рахунках, відкритих у Банку, що за своє суттю є виплатою коштів.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства

Нормами статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що операції з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів належить до банківських послуг, які дозволяється надавати виключно банку.

Даною нормою також встановлено, що надання банківських послуг має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Враховуючи те, що станом на момент розгляду даного спору Національним банком України у Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відкликано банківську ліцензію, виконання спірних операцій з перерахування коштів на підставі платіжних доручень № 6 від 28.08.2014 та №7 від 29.08.2014 відповідачем стало неможливим.

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про виконання відповідачем платіжних доручень № 6 від 28.08.2014 та №7 від 29.08.2014 на переказ коштів не підлягають задоволенню, у зв'язку з припиненням зобов'язання банку на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України.

Крім того, з огляду на те, що вимоги позивача є майновими вимогами кредитора до банку, задоволення його вимог повинно здійснюватись виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись наведеним, суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що порушив свої зобов'язання за Договором з виконання платіжних доручень позивача та перерахунку коштів у загальному розмірі 179600,00 грн., однак в силу імперативних приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та у зв'язку з відкликанням банківської ліценції відповідача вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експонент» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» здійснити операції з перерахування грошових коштів у розмірі 179600,00 грн. з поточного рахунку позивача на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамбуд» №0600, відкритий в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, (виконати платіжні доручення), не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач може захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.07.2015

Суддя І.М. Отрош