РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2015Справа №910/10917/15

За позовом Державного підприємства «Завод 410 ЦА»

До Публічного акціонерного банку «Дельта Банк»

Про стягнення 52 253,16 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Демський А.Л., довіреність № 48-1804 від 23.06.2015

від відповідача Мединський М.М., довіреність № б/н від 22.05.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного банку «Дельта Банк» (далі - відповідач) про стягнення 52 253,16 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору № б/н від 10.02.2010р.

Ухвалою суду від 28.04.2015р. порушено провадження у справі № 910/10917/15 та призначено розгляд на 12.06.2015 р.

20.05.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

12.06.2015р. представник позивача надав пояснення по справі, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Суд відклав розгляд справи на 20.07.2015р.

20.07.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, вимог ухвали суду від 12.06.2015р. не виконав, доказів надання послуг не надав.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н від 10.02.2010р. (далі - договір), згідно якого відповідач зобов'язався встановити на території позивача два банкомати для обслуговування працівників позивача та інших клієнтів (п.1.1 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати позивачу 100,00 грн. за розміщення банкоматів на території позивача. Крім того, вказаним пунктом також передбачено, що сторони повинні кожен місяць підписувати акт наданих послуг за договором.

Відповідно до п.4.2 договору, зобов'язання, не визначені договором та/або умови та порядок надання додаткових послуг (у т.ч. оплатних) встановлюються згідно додаткових договорів (погоджень) до даного договору, які можуть бути укладені сторонами.

Згідно поданого позову, позивач стверджує, що відповідач не розрахувався з ним за розташування своїх банкоматів на території позивача, та не відшкодував позивачу вартість використаної електроенергії, яка подавалась до банкоматів та вартість їх охорони.

Внаслідок того, що відповідач не розрахувався з наявною заборгованістю, у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 52 253,16 грн., а саме: 3600,00 грн. - основного боргу, 46503,62 грн. - вартість поставленої електроенергії до банкоматів, 2149,54 грн. - вартість послуг охорони банкоматів та судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з такого.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором надання послуг.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Умовами договору (п.4.1) передбачено, що факт надання щомісячних послуг за договором підтверджується актами наданих послуги, які сторони мають укладати щомісячно, проте позивачем не надано суду жодного такого акту, з чого виходить, що позивачем взагалі не доведено обсяг наданих послуг.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 46503,62 грн. - вартості поставленої електроенергії до банкоматів та 2149,54 грн. - вартості послуг охорони банкоматів, то матеріалами справи також не підтверджується факт надання таких послуг, крім того умовами договору взагалі не передбачено відшкодування таких витрат позивача з боку відповідача.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність доказів надання послуг та понесення витрат за договором б/н від 10.02.2010 грн. з боку позивача, позовні вимоги ДП «Завод 410 ЦА» про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» 52 253,16 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 24.07.2015р. )

Суддя В.І.Мельник