РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/11678/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Енвіжн - Україна»
доПублічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»
простягнення 2 153 786,53 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Енвіжн - Україна» (надалі - ПАТ «Енвіжн - Україна») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (надалі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро») про стягнення 2 153 786,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №2349 від 14.12.2011 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 1 447 850,02 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 222 865,81 грн., 3% річних у розмірі 30 286,82 грн. та інфляційних у розмірі 452 783,88 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.05.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 08.06.2015 р.

Судове засідання, призначене на 08.06.2015 р., не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015 р. розгляд справи призначено на 13.07.2015 р.

Представники позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд відзначає, що відповідач отримав ухвалу про порушення провадження у справі 18.05.2015 р., а відтак саме з цього моменту був обізнаний про наявність даного провадження, і міг скористатися наданим йому правом на подання відзиву в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В той же час, суд обмежений строками розгляду справи на підставі приписів ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, а оскільки сторони були повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2011 р. між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (покупець) та Приватним акціонерним товариством «Сітронікс інформаційні технології Україна», правонаступником якого є ПАТ «Енвіжн - Україна» (постачальник) було укладено договір постачання №2349 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник зобов'язується каналами електронної мережі Інтернет поставити покупцю програмне забезпечення (ПЗ) згідно специфікації, що наведена в додатку №1 до договору та є невід'ємною його частиною, та забезпечує отримання покупцем від компанії Microsoft акцептованого пакету документів зазначених у п. 3.6 цього договору, що надаються згідно умов програми ліцензування програмного забезпечення Microsoft Enterprise Agreement, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлене ПЗ на умовах, визначених цим договором.

За змістом п. 4.1 Договору загальна вартість договору складається з вартості ПЗ зазначеного в специфікації (додаток №1), та вартості додатково замовленого покупцем програмного забезпечення згідно додаткових угод до цього договору, в разі здійснення такого замовлення.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що оплата загальної вартості ПЗ, передбаченої у специфікації (додаток №1) до цього договору, з урахуванням положень п. 4.3 договору, здійснюється покупцем 12 (дванадцятьма) окремими щоквартальними платежами шляхом прямого перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника згідно графіку платежів, наведеного у додатку №2 до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

На виконання умов Договору на користь відповідача було передано програмне забезпечення на загальну суму 4 975 565,04 грн., що підтверджується актом приймання-передачі програмного забезпечення та документації №2349 від 26.12.2011 р.

Додатковими угодами №2 від 18.04.2014 р., №3 від 08.07.2014 р. та №4 від 08.10.2014 р. сторонами вносилися зміни до графіку щоквартальних платежів, який наведено у додатку №2 до договору.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 1 447 850,02 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (актом приймання-передачі програмного забезпечення та документації №2349 від 26.12.2011 р.) підтверджується передача відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 4 975 565,04 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатковими угодами №2 від 18.04.2014 р., №3 від 08.07.2014 р. та №4 від 08.10.2014 р. сторонами вносилися зміни до графіку щоквартальних платежів, який наведено у додатку №2 до договору.

Позивач вказує, що відповідачем неналежним чином було виконано зобов'язання з оплати наданих послуг відповідно до додаткової угоди №4 від 08.10.2014 р. в частині проведення платежів за 10-12 квартали.

Зокрема, згідно графіку платежів, викладеного в редакції додаткової угоди №4 від 08.10.2014 р. до Договору, відповідач мав оплатити грошові кошти: у розмірі 582 636,88 грн. до 15.04.2014 р. в 10 кварталі; у розмірі 607 801,44 грн. до 15.07.2014 р. в 11 кварталі; у розмірі 672 042,12 грн. до 15.10.2014 р. в 12 кварталі.

Відповідач у спірний період частково розрахувався за поставлену продукцію, сплативши 414 630,42 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

За таких обставин, враховуючи умови Договору суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за поставлений товар становить 1 447 850,02 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ПАТ «Банк Кредит Дніпро» обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «Енвіжн - Україна» про стягнення з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості у розмірі 1 447 850,02 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 222 865,81 грн., 3% річних у розмірі 30 286,82 грн. та інфляційних у розмірі 452 783,88 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 19.04.2014 р. по 28.04.2015 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 10.4 Договору в разі порушення покупцем термінів здійснення будь-якого щоквартального платежі, згідно графіку платежів (додаток №2) покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період прострочення, від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 222 865,81 грн., 3% річних у розмірі 30 286,82 грн. та інфляційні у розмірі 452 783,88 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ПАТ «Енвіжн - Україна» заборгованості у розмірі 1 447 850,02 грн., пені у розмірі 222 865,81 грн., 3% річних у розмірі 30 286,82 грн. та інфляційних у розмірі 452 783,88 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Енвіжн - Україна» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 3; ідентифікаційний код 14352406) на користь Приватного акціонерного товариства «Енвіжн - Україна» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1; ідентифікаційний код 19494134) заборгованість у розмірі 1 447 850 (один мільйон чотириста сорок сім тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 02 коп., пеню у розмірі 222 865 (двісті двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят п'ять) грн. 81 коп., 3% річних у розмірі 30 286 (тридцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 82 коп., інфляційні у розмірі 452 783 (чотириста п'ятдесят дві тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 88 коп. та судовий збір у розмірі 43 075 (сорок три тисячі сімдесят п'ять) грн. 73 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.07.2015 р.

Суддя В.П. Босий