ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2015 р. Справа№ 914/1754/15

Суддя О.Запотічняк при секретарі М.Драгус розглянула справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНДЛОПЕКС", м.Львів,

до відповідача: Приватного підприємства "Зелений Гай", с.Розвадів Миколаївського району Львівської області,

про: стягнення 35 242,51 грн.

За участю представників:

Від позивача: Лещишина Б.І. - преставник;

Від відповідача: Герей О.Д. - представник;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАНДЛОПЕКС" звернулося у Господарський суд Львівської області з позовом до відповідача: Приватного підприємства "Зелений Гай" про: стягнення 35 242,51 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання умов договору поставки від 11.09.2013р. №135 він поставив відповідачу товар на загальну суму 16700,00 грн. Відповідач повинен був оплатити отриманий товар протягом 14 календарних днів з моменту його відвантаження позивачем.

Однак відповідач порушив свої договірні зобов'язання та не оплатив поставлений товар, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість в сумі 16700,00 грн.

За неналежне виконання договірних зобов'язань та прострочення оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача також 5258,09 грн. - пені, 4399,72 грн. -30% річних та 8884,70 грн. - інфляційних втрат.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 03.06.2015 року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 16.06.2015року.

В судове засідання 16.06.2015р. з'явилися представники сторін.

Представник позивача надав суду документи, які витребовувались ухвалою суду. В наданих поясненнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити. Зазначив, що відповідач всупереч взятих на себе зобов'язань за умовами договору поставки від 11.09.2013р. №135 не оплатив отриманий від позивача товар на загальну суму 16700,00 грн. Також представник просив суд стягнути з відповідача 5258,09 грн. - пені, 4399,72 грн. -3% річних та 8884,70 грн. - інфляційних втрат.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив, просив суд відкласти розгляд справи для надання йому можливості подати обґрунтований відзив по справі, докази часткового погашення боргу.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 21.07.2015р. для надання відповідачу можливості подати відзив по справі і докази часткового погашення боргу, а позивачу обґрунтувати чи охоплювалась поставка товару умовами договору.

В судове засідання 21.07.2015р. з'явились представники сторін. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Пояснив, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на договорі поставки №135 від 11.09.2013р. та накладних про поставку шин №440 від 18.06.2014р. та №477 від 01.07.2014р. Однак, даний договір було укладено на строк з 11 вересня до 31 грудня 2013р., а відтак поставка товару згідно накладних №440 від 18.06.2014р. та №477 від 01.07.2014р. не охоплена умовами договору. Таким чином нарахування пені та 30% річних є безпідставним.

Звернув увагу на те, що станом на 31.10.2014р. між сторонами було підписано акт звірки розрахунків за період січень-жовтень 2014р. в якому зафіксовано і поставку товару згідно накладних №440 від 18.06.2014р. та №477 від 01.07.2014р. Представник вважає, що згідно даних акту звірки, вартість товару отриманого по накладній №440 від 18.06.2014р. на суму 8400,00 грн. була погашена відповідачем 19 та 25 червня 2014р., а відтак станом на дату подання позову до суду, основний борг відповідача становив 8 300,00 грн. згідно накладної №477 від 01.07.2014р. Решта заборгованості була погашена відповідачем згідно платіжного доручення від 15.06.2015р. №581.

Представник позивача в усних поясненнях зазначив, що договір поставки дійсно було укладено строком до 31 грудня 2013р. З метою продовження строку дії договору позивач скеровував відповідачу додаткову угоду для підпису, однак останній її не повернув. Вважає, що поставка товару згідно накладних №440 від 18.06.2014р. та №477 від 01.07.2014р. відбулась в межах договору поставки №135 від 11.09.2013р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

11 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАНДЛОПЕКС" (постачальник) та Приватним підприємством "Зелений Гай" (покупець) було укладено договір поставки №135 за умовами якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти і оплатити товар відповідно до накладних, що є невідємними частинами даного договору.

Позивач стверджує, що на виконання умов даного договору він поставив відповідачу товар згідно накладних №440 від 18.06.2014р. та №477 від 01.07.2014р. (а.с.12,14).

Однак такі твердження позивача є безпідставними та не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із п. 7.7 договору, він набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині виконання грошових зобов'язань - до повного їх виконання.

Представник позивача в усних поясненнях наданих в судовому засіданні стверджує, що позивачем вживались заходи щодо продовження строку дії договору а саме відповідачу було скеровано додаткову угоду, проте останній її не підписав.

Однак жодною із сторін не долучено до матеріалів справи доказів які б свідчили про продовження строку дії договору поставки № 135 після 31.12.2013р.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що строк дії договору поставки від 11.09.2013р. №135 закінчився 31.12.2013р., а відтак поставка товару позивачем яка мала місце після 31.12.2013р. згідно накладних №440 від 18.06.2014р. та №477 від 01.07.2014р. на загальну суму 16 700,00 грн. мала позадоговірний характер.

Відповідач не заперечує факту отримання товару (шин) згідно накладних №440 від 18.06.2014р. та №477 від 01.07.2014р.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В той же час, статтею 692 ЦК України, яка є спеціальною нормою що регулює відносини купівлі-продажу, передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Вищий Господарський суд України в Оглядовому листі від 29.04.2013р. № 01-06/767/2013р. «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначає, що строк виконання грошового зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України, та не може ставитися в залежність від звернення кредитора до боржника з вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, у відповідача виник обов'язок по оплаті товару отриманого згідно накладних №440 від 18.06.2014р. та №477 від 01.07.2014р. після його прийняття.

Відповідач посилаючись на акт звірки розрахунків за період січень-жовтень 2014р. стверджує, що вартість товару отриманого по накладній №440 від 18.06.2014р. на суму 8400,00 грн. була погашена відповідачем 19 та 25 червня 2014р., а відтак станом на дату подання позову до суду, основний борг відповідача становив 8 300,00 грн. згідно накладної №477 від 01.07.2014р. Решта заборгованості була погашена відповідачем згідно платіжного доручення від 15.06.2015р. №581.

Суд дослідивши акт звірки прийшов до висновку, що відповідачем невірно трактуються дані зафіксовані в акті.

Так, згідно даних акту, на початок періоду за який проводилась звірка у відповідача числилась заборгованість в сумі 8 026,00 грн. а відтак враховуючи суми поставок які мали місце за період з квітня 2014р. до 18.06.2014 та суми здійснених за цей період платежів відповідачем, суд приходить до висновку, що станом на 17.06.2014р. у відповідача числилась заборгованість в сумі 6 000,00 грн.

18.06.2014р. мала місце поставка товару згідно накладної №440 від 18.06.2014р. на суму 8400,00 грн.

Таким чином кошти в сумі 4200,00 грн. перераховані відповідачем 19.06.2014р. не могли бути зараховані в рахунок оплати вартості товару згідно накладної №440., а були зараховані в рахунок погашення заборгованості в сумі 6000,00 грн. (6000 - 4200= 1800 грн.)

Кошти в сумі 4 200,00 грн., які відповідач перерахував 25.06.2014р., були частково зараховані в рахунок погашення залишку боргу 1800 грн., а решта коштів у сумі 2400,00 грн. були зараховані в рахунок оплати вартості товару поставленого згідно накладної №440 від 18.06.2014р. на суму 8400,00 грн.

З наведеного випливає, що товар на суму 8400 грн. поставлений позивачем згідно накладної №440 від 18.06.2014р. був частково оплачений відповідачем 25.06.2014р. в сумі 2400,00 грн. згідно платіжного дорученя №479 (а.с. 45). Отже на момент звернення з позовом до суду за відповідачем числилась заборгованість по накладній №440 від 18.06.2014р. в сумі 6000,00 грн. та по накладній №477 від 01.07.2014р. в сумі 8 300,00 грн.

Залишок боргу в сумі 6 000,00 грн. по накладній №440 від 18.06.2014р., як і заборгованість в сумі 8 300,00 грн. по накладній №477 від 01.07.2014р. був погашений відповідачем після подання позову до суду 15.06.2015р. згідно платіжного доручення №581 на суму 14 300,00 грн. (а.с. 46).

Відповідно до п.1.1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що після подання позову до суду відповідач погасив основну заборгованість, провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 14 300,00 грн. підлягає припиненню.

В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості в сумі 2400,00 грн. слід відмовити за безпідставністю.

Як уже зазначалось судом, позивач просить стягнути з відповідача 5258,09 грн. - пені, 4399,72 грн. -30% річних та 8884,70 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як на підставу стягнення пені та 30% річних, позивач посилається на п. 5.1 договору поставки №135 від 11.09.2013р. Нарахування пені, 30% річних та інфляційних втрат здійснюється позивачем на заборгованість, яка виникла через неоплату відповідачем вартості товару поставленого згідно накладних №440 від 18.06.2014р. та №477 від 01.07.2014р.

Однак судом встановлено, що поставка товару за даними накладними не охоплена умовами договору поставки №135 від 11.09.2013р., а відтак відповідальність у вигляді пені та 30% річних, яка передбачена даним договором не може застосовуватись до відповідача за несвоєчасну оплату ним товару отриманого за цими накладними.

В той же час, нарахування 3% річних та інфляційних втрат є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Для їх застосування непотрібно такої умови, як фіксація сторонами у договорі, тому представник позивача в судовому засіданні заявив усне клопотання про стягнення з відповідача лише 3% річних та інфляційних втрат.

Як вбачається з позовної заяви, нарахування відсотків та інфляційних втрат позивач здійснював по кожній накладній окремо, зокрема по накладній №440 за період з 03.07.2014р. по 25.05.2015р., а по накладній №477 за період з 16.07.2014р. по 25.05.2015р.

Судом проведено перерахунок 3% річних та інфляційних в трат за вказані період з врахуванням того, що станом на 03.07.2014р. залишок боргу по накладній №440 становив 6000,00 грн., та встановлено, що до стягнення підлягають:

- Інфляційні втрати в сумі 7802,11 грн.

- 3% річних 375,47 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в сумі 8177,58 з яких: 3% річних - 375,47 грн. та втрати від інфляції - 7802,11 грн.

Припинити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 14 300,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 ГПК України суд покладає на винну сторону відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 165,26 грн.

Керуючись ст.ст. 530, 625, 631,692,712, ЦК України, ст.ст.28, 33, 43, 44, 48, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Зелений Гай» (81634, Львівська область, Миколаївський район, с.Розвадів, вул. Сагайдачного,72, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНДЛОПЕКС" (79040, м.Львів, вул. Городоцька,355-3, ) 3% річних - 375,47 грн., втрати від інфляції - 7802,11 грн. та 1 165,26 грн судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 14 300,00 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

6. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2015р.

Суддя Запотічняк О.Д.