ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2015 р.Справа № 916/957/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Оськін М.Д., за довіреністю від 27.05.2015р.

Кулик О.О., за довіреністю від 27.05.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Транс Експрес"

на рішення господарського суду Одеської області від 06 травня 2015 року

у справі №916/957/15-г

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Транс Експрес"

про стягнення 43634,64 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ФО-П ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Євро Транс Експрес" про стягнення, з урахуванням клопотання про збільшення розміру позовних вимог, заборгованості за договором №04/03-2014 від 24.03.2014р. у сумі 48305,37 грн., з яких 38900 грн. основного боргу, 8954,30 грн. втрат від інфляції, 430,34 грн. 3% річних та 20,73 грн. пені.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06 травня 2015 року у справі №916/957/15-г (суддя Д'яченко Т.Г.) позовні вимоги ФО-П ОСОБА_4 задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто 38900 грн. основного боргу, 8954,30 грн. втрат від інфляції, 430,34 грн. 3% річних, 20,73 грн. пені. та 1827 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за умовами міжнародного автомобільного перевезення №04/03-2014 від 24 березня 2014 року.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач (ТОВ "Євро Транс Експрес") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФО-П ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі, з посиланням при цьому на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

У судових засіданнях представники скаржника підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі і наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача (ФО-П ОСОБА_4) у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими позивач не погоджується з апеляційною скаргою ТОВ "Євро Транс Експрес", просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать про те, що 24 березня 2014 року між ФО-П ОСОБА_4 (позивач, перевізник) та ТОВ "Євро Транс Експрес" (відповідач, експедитор) було укладено Договір міжнародного автомобільного перевезення №04/03-2014 (далі за текстом - Договір), за умовами якого перевізник зобов'язався на підставі заявки Експедитора доставити довірений йому експедитором вантаж в місце призначення, у визначений договором строк, а експедитор зобов'язався сплатити за перевезення встановлену даним договором плату.

За п.1.2 договору від 24 березня 2014 року №04/03-2014 перевезення здійснюється перевізником на підставі даного договору та письмових заяв експедитора.

Як вбачається з письмових пояснень позивача під час розгляду справи у господарському суді першої інстанції, на виконання умов договору міжнародного автомобільного перевезення від 24.03.2014р. №04/03-2014, останнім надано на користь відповідача послуги на загальну суму 48200 грн.

На підтвердження надання послуг згідно з умовами договору від 24.03.2014р. №04/03-2014 позивачем було надано договори заявки №25/10 від 09.10.2014р. та №27/10 від 14.10.2014р., CMR, акти здачі-прийняття робіт та рахунки фактури.

При цьому, як вбачається зі змісту договорів заявок №25/10 від 09.10.2014р. та №27/10 від 14.10.2014р., вказані договори заявки складені на підставі договору №04/03-2014 від 04.03.2014р.

Як стверджує позивач, відповідачем отримані послуги за договором від 24.03.2014р. №04/03-2014 оплачено лише частково.

Вищенаведене стало підставою для звернення ФО-П ОСОБА_4 до господарського суду Одеської області з відповідним позовом про стягнення заборгованості та нарахованої на неї пені.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд приходить до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже було зазначено вище, ФО-П ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Євро Транс Експрес" про стягнення, з урахуванням клопотання про збільшення розміру позовних вимог, заборгованості за договором №04/03-2014 від 24.03.2014р. у сумі 48305,37 грн., з яких 38900 грн. основного боргу, 8954,30 грн. втрат від інфляції, 430,34 грн. 3% річних та 20,73 грн. пені.

На підтвердження надання послуг згідно з умовами договору від 24.03.2014р. №04/03-2014 позивачем було надано договори заявки №25/10 від 09.10.2014р. та №27/10 від 14.10.2014р., CMR, акти здачі-прийняття робіт та рахунки фактури.

При цьому, як вбачається зі змісту договорів заявок №25/10 від 09.10.2014р. та №27/10 від 14.10.2014р., вказані договори заявки складені на підставі договору №04/03-2014 від 04.03.2014р.

Під час апеляційного перегляду справи колегією суддів було встановлено, що 04.03.2014р. між сторонами по справі було укладено договір міжнародного автомобільного перевезення №04/03-2014.

Таким чином, між сторонами по справі було укладено два договори міжнародного автомобільного перевезення №04/03-2014 від 04.03.2014р. та від 24.03.2014р.

У судовому засіданні 08.07.2015р. сторони підтвердили факт, що послуги за долученими до позовної заяви ФО-П ОСОБА_4 актами виконаних робіт та договори заявки №25/10 від 09.10.2014р. та №27/10 від 14.10.2014р. було надано саме на виконання договору міжнародного автомобільного перевезення №04/03-2014 від 04.03.2014р.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Представник позивача у судовому засіданні 08.07.2015р. просив розглядати позовні вимоги щодо невиконання відповідачем вимог за договором міжнародного автомобільного перевезення №04/03-2014 від 04.03.2014р., оскільки при складанні позовної заяви було допущено помилку в даті договору, при цьому, звернув увагу, що послуги за договором №04/03-2014 від 24.03.2014р. не надавались.

Таким чином, позивач фактично просив змінити підстави позову, що під час апеляційного перегляду справи процесуально не передбачено.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За вимогами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Дослідивши матеріали та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи свідчать, що жодних послуг за договором №04/03-2014 від 24.03.2014р. позивачем на користь відповідача надано не було.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФО-П ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором міжнародного автомобільного перевезення від 24.03.2014р. №04/03-2014 у сумі 38900 грн. не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість, недоведеність та безпідставність.

Враховуючи, що позивачем не доведено факту порушення своїх прав та наявності між сторонами порушених зобов'язань за договором міжнародного автомобільного перевезення від 24.03.2014р. №04/03-2014 не підлягають задоволенню також вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних, втрат від інфляції та пені.

Решта доказів, наданих сторонами, не стосуються предмету спору і не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Транс Експрес" задовольнити.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Транс Експрес" задовольнити.

2.Рішення господарського суду Одеської області від 06 травня 2015 року у справі №916/957/15-г скасувати.

3.У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Я.Ф. Савицький Т.Я. Гладишева