ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

"14" липня 2015 р.№ 916/2826/15

Суддя Желєзна С.П., розглянувши матеріали позовної заяви за вх. № 2972/15

за позовом: ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства „Імексбанк"

про стягнення 105 371,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Одеської області із позовом до публічного акціонерного товариства „Імексбанк" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 105 371,41 грн. Крім того, позивач просив покласти на відповідача судові витрати по справі, до складу яких включити витрати на юридичні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, а саме: підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

У п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. Відповідно до статей 1 і 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовними заявами заінтересованих підприємств і організацій, у тому числі громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах громадянина або держави. У встановлених законодавчими актами України випадках справу може бути порушено за заявою громадянина, який не є суб'єктом підприємницької діяльності.

Водночас громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 Господарського кодексу України (частина перша статті 128 названого Кодексу).

При цьому, пунктом 2-1 ч. 2 ст. 54 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити документи, що підтверджують за громадянином статус фізичної особи - підприємця.

В порушення вимог ст. 54 ГПК України, до позовної заяви ОСОБА_1 не було додано жодного із документів, які є належними доказами реєстрації позивача як суб'єкта господарської діяльності без створення юридичної особи. Більш того, по тексту позовної заяви правовий статус позивача не містить посилань на реєстрацію ОСОБА_1 як суб'єкта господарювання, у зв'язку із чим, суд доходить висновку, що даний позов був поданий останньою як фізичною особою.

При цьому, факт укладення договору найму (оренди) нежитлового приміщення № 4 від 01.11.2013р., на підстави якого виникла спірна суми заборгованості, позивачем як фізичною особою-підприємцем ніяким чином не спростовує вищенаведених доводів з приводу пред'явлення даного позову ОСОБА_1 як громадянином, а не суб'єктом підприємництва, та щодо неподання належних доказів реєстрації останньої в якості господарюючого суб'єкта.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що суб'єктний склад сторін по справі не відповідає вимогам ст. 1 ГПК України, наслідком чого є неможливість вирішення даного спору в порядку господарського судочинства.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, які свідчать про невідповідність суб'єктного складу сторін по справі вимогам ст.ст. 1, 21 ГПК України та робить справу такою, що не підвідомча господарським судам, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України господарський суд відмовляє ОСОБА_1 у прийнятті вказаної позовної заяви.

При цьому, сума судового збору в розмірі 2 107,43 грн., сплачена до державного бюджету України згідно з квитанцією ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" № N19TL55370 від 08.07.2015р., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011р. № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) підлягає поверненню у повному обсязі ОСОБА_1 у зв'язку із відмовою у прийнятті її позовної заяви (вх. № 2972/15 від 13.07.2015р.).

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86 ГПК України, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011р. № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями), суд, -

УХВАЛИВ:

1. У прийнятті позовної заяви відмовити.

2. Повернути з державного бюджету України через Управління державної казначейської служби у м. Одеса /65009, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6, / на користь ОСОБА_1 /АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ судовий збір в сумі 2 107 грн. 43 коп. /дві тисячі сто сім грн. 43 коп./, сплачений згідно з квитанцією ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" № N19TL55370 від 08.07.2015р.

Позовні матеріали разом із конвертом повернути позивачу на 46 аркушах.

Відповідно до ч. 4 ст. 62, ст. 106, 111-13 ГПК України ухвалу про відмову у прийнятті позовної заяви може бути оскаржено в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя С.П. Желєзна