ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р.Справа № 922/3462/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товаристві "Ватутінський хлібокомбінат", м. Ватутіне
до Споживчого товариства "Колос", м. Харків
про стягнення 487850,56 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Попов А.В. за дов. від 30.06.2015

відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Ватутінський хлібокомбінат" 15.06.2015 звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Споживчого товариства "Колос" в якому просить суд стягнути з відповідача 447363,66 грн. сплаченої попередньої оплати, 29185,63 грн. пені, 1459,27 грн. річних та 9842, 00 грн. витрат від інфляції. В обгрунтування своїх вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем вимог договору №01-ЭЭ-ч-06 від 12.12.2006 щощдо поставки електричної енергії.

Разом з позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову. Оскільки, позивачем не було сплачено судовий збір за подання такої заяви у встановленому порядку та розмірі, суд залишає її без розгляду.

Позивач надав суду документальне та правове обгрунтування до позовних вимог, а також обгрунтований розрахунок суми позову (вх. №26390 від 01.07.2015).

Розгляд справи було відкладено на 14.07.2015.

13 липня 2015 від позивача надійшла заява (вх. №28066) про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на рахунки та майно відповідача.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Тобто, такі заходи застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду, а особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову"№16 від 26.12.2011 р. визначено, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В даннову випадку, позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач здійснює будь - які дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, або щодо відчудження свого майна, а також, доказів того, що невжиття таких заходів зможе утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому.

Враховуючи викладене вище, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов та докази на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі не наддав.

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 11.06.2015 року відповідач числиться в ЄДРПОУ як юридична особа, місцезнаходження відповідача - м. Харків, ву. Клочківська, 193, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв"язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «Ватутінський Хлібокомбінат" (позивач по справі та покупець по договору) та Споживчим товариством «Колос» (відповідач по справі та постачальник по договору) 12.12.2006 року було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 01-ЭЭ-ч-06.

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору, Постачальник зобов"язався погодинно продавати активну електричну енергію, а Покупець приймати й сплачувати електричну енергію на умовах та в терміни, передбачені цим договором.

Додатковою угодою до Договору від 12.12.2006 визначено, що оплата за купуємий обсяг електричної енергії в розрахуноковому періоді, що погоджений Сторонами у відповідному План-графіку купівлі-продажу електричної енергії, здійєнюсться Покупцем поетапно у розрахунковому періоді в наступний термін за роздрібним тарифом електропередавальної організації:

- до 30 числа місяця, що передує розрахуноковому- 20 % від загальної вартості заявленого обсягу купівлі електричної енергії в розрахуноковом періоді.

- до 06 числа місяця, що передує розрахуноковому- 20 % від загальної вартості заявленого обсягу купівлі електричної енергії в розрахуноковому періоді.

- до 11 числа місяця, що передує розрахуноковому- 20 % від зага. ьпої вартості заявленого обсягу купівлі електричної енергії в розрахуноковом, періоді.

- до 16 числа місяця, що передує розрахуноковому- 20 % від загальної вартості заявленого обсягу купівлі електричної енергії в розрахуноковому періоді.

- до 21 числа місяця, що передує розрахуноковому- 20 % від загальної вартості заявленого обсягу купівлі електричної енергії в розрахуноковом періоді.

Як вбачається з наданих до суду доказів, на виконання умов позивач за період з 16.04.2015 року по 05.05.2015 року здійснив передплату за електричну енергію, яку Товариство мало спожити в травні 2015 року в сумі 447 363,66 грн.

05.05.2015 року на адресу ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» надійшов лист СТ «Колос» № 031l/е про припинення постачання електричної енергії ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» в травні 2015 року. Станом на 10.06.20І5 року електроенергія від СТ «Колос» за отриману передплату отримана не була.

Пунктом 5.4 Договору визначено, що у випадку переплати за фактично спожитий обсяг електричної енергії, сума переплати зараховується Постачальником як оплата за електричну енергію в наступному розрахунковому періоді або повертається на рахунок Покупця зa його вимогою протягом 5-ти банківських днів з дня отримання такої вимоги.

06 травня 2015 року Публічним акціонерним товариством «Ватутінський хлібокомбінат» на адресу СТ «Колос» було направлено вимогу № 856 про поверення коштів в сумі 447 363,66 грн, яку Відповідач отримав 06.05.2015 року. Проте, кошти станом на 10.06.2015 року ни рахунок Товариства не надійшли.

15.05.2015 року на адресу СТ «Колос» було направлено позивачем претензію про повернення коштів в сумі 447 363,66 грн., яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Як встановлено ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, враховуючи, що факт ненадання відповідачем електричної енергії позивачу підтверджується матеріалами справи, не спростований відповідачем у відповідності до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, позов про стягнення 447 363,66 грн. передплати за електричну енергію за договором від 12.12.2006 №01-ЭЭ-ч-06 підлягає задоволенню.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку викопати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управлена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свою обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Згідно статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських, санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Також, відповідно до пункту 9.3 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року N 28 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 р. за N 417/1442 Постачальник електричної енергії за нерегульованим тарифом за порушення ним договірних умов несе матеріальну відповідальність перед споживачем і електропередавальною організацією в обсягах, передбачених договорами між сторонами та законодавством України.

Згідно статті 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежною виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про електроенергетику" енергопостачальники несуть відповідальність перед споживачами електричної енергії у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання з вини енергопостачальника (згідно з умовами договору на користування електричною енергією).

Пунктом 6.3 договору сторони встановили, що за порушення постачальником строків постачання електричної енергії, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми невиконаного зобов"язання, за кожен день прострочення.

За таких обставин, суд визнав позовні вимоги в частині стягнення 29185,63 грн. пені обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 1459,27 грн. річних та 9842,00 грн. інфляційних втрат, суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З урахуванням вищевикладеного позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у даній справі, покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 174, 193, 216, 230 ГК України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 611, 612, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 1,12,22,33, 34, 43, 49, 66,67, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Споживчого товариства "Колос" (юридична адреса: 61204, м. Харків, вул. Клочківська, 193, поштова адреса: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 53/55 оф. 4, код 30236600) на користь Публічного акціонерного товариства "Ватутінський Хлібокомбінат" (20250, Черкаська область, м. Ватутіне, вул. Транспортна, 33, код 00380669) - 447363,66 грн. попередньої оплати, 29185,63 грн. пені та 9530,98 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні позову в частині стягнення 1459,27 грн. 3% річних та 9842,00 грн. інфляційних втрат - відмовити.

Повне рішення складено 20.07.2015 р.

Суддя С.А. Прохоров

(справа №922/3462/15)