ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року Справа № 5023/1704/12
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого),
Катеринчук Л.Й. (доповідача),
Куровського С.В.
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_10
на постанову та ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року
у справі господарського суду№ 5023/1704/12 Харківської області
за заявоюфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
про визнання банкрутом
ліквідатор Комаровська І.Ю.
у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю представників:

у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду:

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль": Марченко О.П. (довіреність №620/14-Н від 04.12.2014 року).
ВСТАНОВИВ:

у провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа №5023/1704/12 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - боржника), порушена ухвалою суду від 09.04.2012 року за заявою боржника за спеціальною процедурою, передбаченою статтями 47 - 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство) (том 1, а.с. 2 - 3).

Справа перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою господарського суду Харківської області від 24.04.2012 року, залишеною без змін апеляційним судом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Самойленко О.М. (том 1, а.с. 83 - 89, 153 - 161).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2013 року, залишеною без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, задоволено клопотання арбітражного керуючого Самойленко О.М. про звільнення її від виконання повноважень ліквідатора у даній справі, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Комаровську І.Ю. (том 3, а.с. 20 - 22, 81 - 86, 108 - 112).

21.08.2013 року заставний кредитор ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до господарського суду зі заявою про визнання недійсними з цивільно-правових підстав аукціону з продажу майна банкрута, обтяженого іпотекою банку, а саме: нежитлових приміщень 2-го поверху №60, 63 в літ. "А-5" загальною площею 146,8 кв.м., розташованих у АДРЕСА_1, та договору купівлі-продажу спірного майна від 18.05.2012 року, укладеного ліквідатором банкрута Самойленко О.М. з громадянкою України ОСОБА_9, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в реєстрі за №372 (том 3, а.с. 141 - 157).

Розгляд зазначеної заяви по суті неодноразово відкладався ухвалами місцевого господарського суду (том 3, а.с. 164 - 165, 187 - 188, том 4, а.с. 19 - 20, 38 - 41, 53 - 54, 75 - 76, 148 - 149, 166 - 167, том 5, а.с. 12 - 13, 29 - 30, 53 - 54).

03.12.2014 року заставний кредитор подав до господарського суду клопотання про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на нерухоме майно банкрута, результати відчуження якого в ході ліквідаційної процедури оспорюються банком-іпотекодержателем, а саме: нежитлових приміщень 2-го поверху №60, 63 в літ. "А-5" загальною площею 146,8 кв.м., розташованих у АДРЕСА_1 (вх. №43143) (том 5, а.с. 41 - 44).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року (суддя Дзюба О.А.), з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.02.2015 року, клопотання ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, що належало банкруту, - нежитлові приміщення 2-го поверху №60, 63 в літ. "А-5" загальною площею 146,8 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (том 5, а.с. 59-61, 99).

01.04.2015 року ОСОБА_10 (далі - скаржниця), яка не брала участі у даній справі, однак, вважаючи, що у зв'язку із прийняттям зазначеної ухвали місцевий господарський суд вирішив питання про її права та обов'язки, як власника спірного нежитлового приміщення, звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. №767), в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи (том 5, а.с. 138 - 157).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Гетьман Р.А., судді: Бородіна Л.І., Лакіза В.В.) апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року у справі - без змін (том 5, а.с. 178 - 184).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, скаржниця звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову апеляційного суду від 23.04.2015 року та ухвалу суду першої інстанції від 08.12.2014 року, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні клопотання банку-іпотекодержателя про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, аргументуючи порушенням судами попередніх інстанцій положень статей 41, 129 Конституції України та статей 216, 328, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За твердженням скаржниці, накладаючи арешт на спірне нерухоме майно, місцевий господарський суд порушив її право на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю та дійшов помилкового висновку про те, що визнання недійсними результатів продажу майна банкрута на аукціоні матиме наслідком застосування двосторонньої реституції в порядку статті 216 ЦК України, оскільки на даний момент майно, щодо якого виник спір, належить на праві власності ОСОБА_10, яка не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18.05.2012 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку оскаржувані судові рішення у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, вислухавши присутнього у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду представника ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" Марченко О.П., дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити укладати без згоди арбітражного керуючого угоди, а також зобов'язати боржника передати цінні папери, валютні цінності, інше майно на зберігання третім особам або вжити інших заходів для збереження майна, про що виноситься ухвала.

Статтею 66 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову, зокрема, накласти арешт на майно або грошові суми, що належать відповідачу. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. При цьому, положення ГПК України про забезпечення позову застосовуються у справі про банкрутство з урахуванням вимог статті 41 ГПК України, що визначає особливості провадження у справі про банкрутство як окремої форми судового процесу.

Отже, з метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вправі вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, які передбачені як спеціальними нормами Закону про банкрутство, так і загальними положеннями статті 67 ГПК України, а також інших заходів, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку. При цьому, підставою для застосування заходів щодо забезпечення вимог кредиторів є достатньо обґрунтоване припущення, що майно боржника, відносно якого виник спір, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, яке буде прийнято за результатами розгляду спору по суті.

Згідно з частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 порушено ухвалою суду від 09.04.2012 року за заявою боржника за спеціальною процедурою згідно статей 47 - 49 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року (том 1, а.с. 2-3); справа перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою про визнання боржника банкрутом від 24.04.2012 року (залишена без змін апеляційним судом), ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Самойленко О.М., повноваження якої припинено ухвалою суду від 13.02.2013 року із призначенням у справі ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_5 (том 1, а.с. 83-89, 153-161, том 3, а.с. 20-22, 81-86, 108-112).

Судами встановлено обставини оскарження ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в межах даної справи про банкрутство результатів аукціону з продажу майна банкрута, обтяженого іпотекою банку, а саме: нежитлових приміщень 2-го поверху №60, 63 в літ. "А-5" загальною площею 146,8 кв.м., розташованих у АДРЕСА_1, а також договору купівлі-продажу спірного майна від 18.05.2012 року, укладеного ліквідатором банкрута Самойленко О.М. з громадянкою України ОСОБА_9, як переможцем аукціону, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в реєстрі за №372 (том 3, а.с. 141 - 157).

Також, судами встановлено, що 03.12.2014 року заставний кредитор подав до господарського суду клопотання про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення 2-го поверху №60, 63 в літ. "А-5" загальною площею 146,8 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтоване тим, що спірне нерухоме майно, яке вибуло із власності боржника на підставі оскаржуваного договору купівлі-продажу, може бути відчужене третім особам, що значно ускладнить виконання рішення суду у разі визнання недійсними результатів продажу нерухомого майна банкрута та застосування наслідків недійсності правочину, укладеного з переможцем спірного аукціону (том 5, а.с. 41 - 44).

Задовольняючи зазначене клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що обтяжене іпотекою банку майно, яке вибуло із власності банкрута за оскаржуваним правочином, може бути відчужене його набувачем третім особам, що значно ускладнить процес повернення спірного майна до складу ліквідаційної маси та задоволення за його рахунок вимог заставного кредитора при виконанні ухвали про визнання недійсними результатів оспорюваних аукціону та договору купівлі-продажу нерухомого майна банкрута, якщо таке судове рішення буде прийнято господарським судом за результатами розгляду спору по суті в межах даної справи про банкрутство.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в повному обсязі, погодився з висновками суду першої інстанції про накладення арешту на нерухоме майно, щодо законності відчуження якого в ліквідаційній процедурі банкрута виник спір, та не знайшов правових підстав для зміни чи скасування прийнятої ним ухвали від 08.12.2014 року.

При цьому, суди звернули увагу на те, що спірне нежитлове приміщення на момент порушення провадження у даній справі про банкрутство належало боржнику на праві власності та в ході ліквідаційної процедури відчужено на користь фізичної особи ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 18.05.2012 року, однак, доказів проведення розрахунків за оспорюваним договором ліквідатором Самойленко О.М. господарському суду надано не було. Зазначені обставини є достатніми для припущення про намагання попереднього ліквідатора вивести спірне заставне майно зі складу ліквідаційної маси банкрута, у зв'язку з чим заставний кредитор буде позбавлений можливості задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок коштів, одержаних від реалізації предмета іпотеки в ході процедури ліквідації банкрута.

З огляду на таке, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та не вбачає правових підстав для зміни чи скасування постанови апеляційного суду від 23.04.2015 року та ухвали суду першої інстанції від 08.12.2014 року у даній справі, а доводи касаційної скарги ОСОБА_10 про безпідставність застосування судами заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на майно, яке було продано банкрутом третій особі, як переможцю спірного аукціону, з подальшим його відчуженням на користь скаржниці, вважає такими, що не спростовують обґрунтованості висновків судів за змістом оскаржуваних судових рішень, а спрямовані на нову оцінку доказів, що виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції згідно положень статті 1117 ГПК України.

Доводи скаржниці про невірне тлумачення судами попередніх інстанцій положень ЦК України щодо наслідків недійсності правочинів колегія суддів касаційного суду відхиляє як такі, що виходять за межі предмета касаційного оскарження, оскільки судами першої та апеляційної інстанції не вирішувалось питання дійсності оспорюваних аукціону з продажу майна банкрута та укладеного за його результатами договору купівлі-продажу, а лише вживались заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на нерухоме майно банкрута з метою його збереження до прийняття рішення по суті спору.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року та ухвалу господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року у справі №5023/1704/12 залишити без змін.

Головуючий Н.Г. Ткаченко

Судді Л.Й. Катеринчук

С.В. Куровський