РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015Справа №910/9947/15

За позовом Виробничого кооперативу "Контакт-90";

до Комунального підприємства "Київпастранс";

про стягнення 2 543 065,05 грн.

Суддя О. В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Собур А. К., представник, довіреність № 25/0-18 від 25.09.2014 р.;

Вітковський В. С., представник, довіреність № б/н від 01.06.2015 р.;

Від відповідача: Юрко О. Є., представник, довіреність № 06-5/349 від 25.05.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 1 581 972,97 грн. суми основного боргу, 571 101,43 грн. інфляційної складової боргу, 95 178,43 грн. трьох відсотків річних, 437 968,14 грн. пені, а також 50 861,30 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року порушено провадження у справі № 910/9947/15, розгляд справи призначено на 28.05.2015 р.

У судових засіданнях 28.05.2015 р., 16.06.2015 р., та 25.06.2015 р. оголошувалась перерва у справі відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

У судовому засіданні 02.07.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у своїй письмовій заяві про застосування строків позовної давності просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на пропущення позивачем строків позовної давності.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством «Київпастранс» (замовник) та Виробничим кооперативом «Контакт-90» (піддрядник) було укладено договір підряду № 3/07-06 від 18.07.2006 р. (далі - договір) та додаткові угоди до нього, відповідно до умов яких позивач прийняв на себе обов'язок щодо виконання загально- будівельних робіт при будівництві тролейбусної лінії від Амурської площі по вул. О.Трутенка, вул. Академіка Вільямса, вул. М. Якубовського до вул. Касіяна.

Загальна вартість підрядних робіт за цим договором становить суму 6 641 688,00 грн., але остаточна сума була змінена додатковими угодами до 9 613 183,20 грн.

Відповідач згідно п. 4.1 договору сплачує позивачу аванс у розмірі 30 % від вартості робіт (зазначеної в п. 1.2 договору).

Згідно умов п. 4.3 договору остаточний розрахунок за виконану роботу здійснюється відповідачем згідно актів виконаних робіт, на протязі 10 днів після підписання актів виконаних робіт. Розрахунок проводиться після надходження коштів від Головного управління транспорту, зв'язку та інформатизації.

Термін дії договору відповідно до умов п. 5.1 договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2006 р., а в частині розрахунків - до повного виконання. Додатковою угодою № 12 від 28 грудня 2012 р. продовжено строк дії договору до 31 грудня 2013 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено умови договору підряду № 3/07-06 від 18.07.2006 р. щодо розрахунків за виконані підрядні роботи, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 1 581 972, 97 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

До позовної заяви Виробничого кооперативу "Контакт-90"" було приєднано підписані сторонами та скріплені їх печатками акти приймання виконаних будівельних робіт по формі № КБ-2, а саме: акт за травень 2007 року на суму 83 110, 80 грн., акт за жовтень 2007 року на суму 1 329 577,20 грн., акт жовтень 2007 року на суму 149 372,40 грн., акт за грудень 2007 року на суму 1 965 235,20 грн., акт за грудень 2007 року на суму 348 364,80 грн., акт за лютий 2008 року на суму 1 079 558,40 грн., акт за квітень 2008 року на суму 806 966,40 грн., акт за липень 2008 року на суму 1 493 497,20 грн., акт за липень 2008 року на суму 802 658, 40 грн., акт за грудень 2010 року на суму 528 943,20 грн., акт за грудень 2010 року на суму 57 063,60 грн., акт за грудень 2010 року на суму 671 251,20 грн., акт за грудень 2010 року на суму 297 584,40 грн., всього на суму 9 613 183,20 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Виробничим кооперативом "Контакт-90" виконано, а Комунальним підприємством "Київпастранс" прийнято роботи за договором на загальну суму 9 613 183,20 грн.

Зобов'язання щодо оплати виконаних робіт за договором відповідач виконав лише частково, оплативши виконані роботі в сумі 4 926 046,45 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем була здійснена передача обладнання та матеріалів на загальну суму 2 851 075,50 грн., що було враховано сторонами в підсумках взаємних розрахунків: накладна №11 від 15.08.2007 на суму 902993,03 грн., накладна №17 від 28.09.2007 на суму 193498,51 грн., накладна №20 від 28.11.2007 на суму 33576,96 грн., накладна №21 від 28.11.2007 на суму 223839,00 грн., накладна №10 від 31.07.2008 на суму 1 226 846,00 грн., накладна №16 від 21.11.2008 на суму 270322,00 грн.

У статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач під час розгляду справи проти наявності заборгованості перед позивачем в розмірі 1 581972,97 грн. не заперечував, а тому, при розгляді заявленого спору суд вважає за належне керуватися наявними у справі доказами, з яких в вбачається факт неналежного виконання відповідачем обов'язку з оплати виконаних робіт, вартість неоплаченої частини з яких становить 1 581 972,97 грн.

У судових засіданнях та у своїй письмовій заяві про застосування строків позовної давності відповідач вказував на пропущення позивачем строків позовної давності, посилаючись на те, що враховуючи зміст договору, прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання виникло 10.06.2010 року, а позивач звернувся із позовною заявою лише 16.04.2015 року.

Проте, за висновками суду, строк позовної давності щодо вимог про стягнення основного боргу не сплив з наступних підстав.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.1 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч.2 ст.9 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

За приписами п. 2.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за змістом ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007р. Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається.

Зокрема, у ч.1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому, частиною 3 ст.264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. (п.4.3 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. (п. 4.4.1. Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів")

Як свідчать матеріали справи, 28.12.2012р. сторонами було укладено додаткову угоду № 12 до договору № 3/07-06 від 18.07.2006 року, якою було продовжено термін дії договору до 31.12.2013 р.

Крім того, 05.09.2013 року представниками сторін було складено, підписано та скріплено печатками акт звіряння взаєморозрахунків, за яким відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем за договором № 3/07-06 станом на 05.09.2013 року в розмірі 1 581 972, 97 грн.

Наразі, господарський суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує факт господарської операції. Проте, за висновками суду, акт звірки фактично є дією у розумінні ст.264 Цивільного кодексу України, яка свідчить про визнання покупцем товару боргу і як наслідок переривання строку позовної давності. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 24.04.2007р. Верховного Суду України по справі №26/271, від 06.02.2013р., від 16.01.2014р. та від 20.08.2014р. Вищого господарського суду України по справах №25/067-11, №901/1682/13, №910/18104/13.

За таких обставин, з огляду на наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що підписання сторонами додаткової угоди № 12 від 28.12.2012 року та акту від 05.09.2013р. звіряння взаєморозрахунків вказує на визнання Комунальним підприємством "Київпастранс" своєї заборгованості в розмірі 1 581 972, 97 грн. за договором № 3/07-06 від 18.07.2006 року , що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення означеної заборгованості.

Оскільки наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 1 581 972, 97 грн. основного боргу, а відповідач належними і допустимими доказами не довів суду належного виконання ним своїх зобов'язань, позовні вимоги Виробничого кооперативу "Контакт-90" щодо стягнення з Комунального підприємства "Київпастранс" суми основного боргу за договором № 3/07-06 від 18.07.2006 року у розмірі 1 581 972, 97 грн. визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Виробничий кооператив "Контакт-90" також просить суд стягнути з відповідача 95 178,43 грн. 3 % річних та 571 101,43 грн. інфляційних втрат у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором підряду.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором підряду № 3/07-06 від 18.07.2006, то з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, за обґрунтованим розрахунком позивача, що перевірений судом, підлягають стягненню 95 178,43 грн. 3 % річних та 571 101,43 грн. інфляційних втрат.

Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 437 968,14 грн. суд відзначає наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи цей припис, слід враховувати вказівку, що міститься в п. п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Виходячи із зазначеного вище, враховуюче процентне співвідношення виконаного та невиконаного відповідачем зобов'язання по оплаті виконаних робіт та те, що відповідач є комунальним підприємством, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру заявленої пені до 1,00 грн.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району м. Києва" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 п.п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) на користь Виробничого кооперативу "Контакт-90" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 37, ) основну заборгованість в розмірі 1 581 972 (один мільйон п'ятсот вісімдесят одну тисячу дев'ятсот сімдесят дві) грн. 97 коп., 3% річних в розмірі 95 178 (дев'яносто п'ять тисяч сто сімдесят вісім) грн. 43 коп., інфляційні втрати в розмірі 571 101 (п'ятсот сімдесят одна тисячу сто одна) грн. 43 коп., пеню в розмірі 1 (одна) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 50 861 (п'ятдесят тисяч вісімсот шістдесят одну) грн. 30 коп. Видати наказ.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Виробничого кооперативу "Контакт-90" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 37, ) 2 863 (дві тисячі вісімсот шістдесят три) грн. 70 коп. надмірно сплаченого судового збору. Видати наказ.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко Дата складання рішення 07.07.2015 р.