РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015Справа №910/13248/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Джинджер"

до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування №44223/1 від 01.08.2014 р. та стягнення 107 747,86 євро, що еквівалентно 2 621 088,56 грн.

Представники:

від позивача: Лавріненко І.А. - представник за довіреністю № 26-04/2015 від 26.04.2015 року;

від відповідача: Коваленко О.О. - представник за довіреністю № 1496 від 14.04.2015 року.

встановив :

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Джинджер" до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування № 44223/1 від 01.08.2014 року та стягнення 107 747,86 євро, що еквівалентно 2 621 088,56 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 серпня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" і товариством з обмеженою відповідальністю "Джинджер" був укладений договір № 44223/1 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до якого банк відкрив позивачеві поточний рахунок № 9002 в євро та зобов'язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку.

Клієнтом на підставі вказаного договору надано банку до виконання платіжні доручення № 2 від 28.01.2015 року на суму 100000,00 євро та № 3 від 10.04.2015 року на суму 7747,86 євро.

Станом на день подання позовної заяви вищеназвані платіжні доручення не виконані.

Відповідач переказ коштів за вказаними платіжними дорученнями не здійснив чим істотно порушив умови договору, про причини не належного виконання своїх зобов'язань позивача не повідомив.

В зв'язку з цим позивач звернувся до суду з вимогою про розірвання договору № №44223/1 від 01.08.2014 року та стягнення залишку коштів з рахунку у сумі 107747,86 євро.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.05.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.06.2015 року.

В судове засідання 15.06.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 27.05.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 011, але 11.06.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи, 12.06.2015 року - зустрічний позов.

Ухвалою від 16.06.2015 року зустрічну позовну заяву повернуто на підставі ст. 63 ГПК України.

В судовому засіданні 06.07.2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ч. 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01 серпня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" та товариством з обмеженою відповідальністю "Джинджер" був укладений договір № 44223/1 на розрахунково-касове обслуговування, згідно п.1.1. якого, банк відкриває клієнту поточний рахунки № 9002 в євро; та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно з ч. 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Списання банком грошових коштів з рахунків здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України. Накладення арешту на рахунки або припинення операцій за ними, що обмежує право клієнта на розпорядження коштами, можливе тільки у випадках, встановлених чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 статті 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Ч. 3 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 3.2.1 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Позивачем були надані відповідачу на виконання такі платіжні доручення в іноземній валюті або банківських металах:

№ 2 на суму 100000,00 євро від 28.01.2015 року;

№ 3 на суму 7747,86 євро від 10.04.2015 року.

Станом на день подання позовної заяви вищеназвані платіжні доручення не виконані.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 16.02.2015 року № 16/02-15, в якому повідомив про систематичні проблеми із своєчасністю проведення безготівкових розрахунків. Що гроші за платіжним дорученням № 2 від 28.01.2015 року станом на 16.02.2015 року не були отримані партнером товариства з обмеженою відповідальністю "Джинджер", в зв'язку з чим було припинено фінансування поточних проектів в Україні. Вказані затримки руйнують ділову репутацію товариства в очах іноземних інвесторів.

На вказаний лист 25.02.2015 року було надано відповідь № 11-021500/2669, згідно якої банк повідомив, що працює належним чином з дотриманням вимог чинного законодавства та намагається якомога швидше здійснювати платежі клієнтів з їх поточних рахунків.

Листом від 05.03.2015 року відповідач надав відповідь позивачу на лист № 856 від 11.02.2015 року. Банк повідомив, що всі платежі здійснюються день в день або на наступний день після отримання платіжного доручення, в межах залишку на кореспондентському рахунку. Крім того, банк завжди сумлінно виконував свої зобов'язання перед клієнтами.

11.03.2015 року позивач звернувся до відповідача з листом № 11/03/2015, в якому просив повернути валютні кошти у сумі 100000,00 євро, відправлені згідно платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металів № 2 від 28.01.2015 року на рахунок № 9002 в акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит".

17.03.2015 року банк звернувся до товариства з листом № 9-037100/4339, яким повідомив, що завжди виконував свої зобов'язання перед клієнтами та здійснює платежі в межах залишку на кореспондентському рахунку день в день або на наступний день після отримання платіжного доручення.

20.04.2015 року позивач звернувся до відповідача з листом № 20/04-15 року, яким повідомив, що 10.04.2015 року товариством з обмеженою відповідальністю "Джинджер" в системі Клієнт-банк було сформовано належним чином, підписане та відправлене платіжне доручення № 3 на загальну суму 7747,86 євро. 13 квітня 2015 року співробітник компанії Гейко Л. звернулась до валютного відділу Банку "Фінанси та Кредит" поставити штамп на платіжному дорученні з відміткою про прийняття. Проте банком було відмовлено з посиланням на заборону керівництва приймати платіжні доручення. Станом на 20.04.2015 року дане платіжне доручення в програмі Клієнт-банк продовжує перебувати на статусі "на виконанні".

Відповідно до п. 8.4 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Згідно частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч.1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вбачається зі змісту договору, метою його укладення з боку позивача є здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору. Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором досягнення такої мети позивачем стає неможливим, що дає підстави вважати порушення, допущені відповідачем, істотними.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з повідомленнями про порушення та не належне виконання банком умов спірного договору, на які відповідач відповідав не по суті, а узагальнено.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Договір може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством (п. 8.2 договору).

Тобто законодавством та спірним договором передбачено можливість розірвання договору в односторонньому порядку в зв'язку з істотним порушенням умов договору.

Оскільки, вищеназвані платіжні доручення не були проведені, тобто відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань протягом строку, встановленого у договорі, то позивач значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та те, що вказані дії порушують права та інтереси позивача, суд вважає вимогу позивача щодо розірвання договору № 44223/1 від 01.08.2014 року про розрахунково-касове обслуговування обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв'язку з розірванням договору в судовому порядку суд вирішує питання щодо наслідків його розірвання.

Згідно довідки банку від 22.04.2015 року № 128/17 сума коштів на рахунку позивача № 9002 станом на 22.04.2015 року становить 107747,86 євро.

Позивач надав до матеріалів справи довідку від 10.06.2015 року № 10-1/06-15, відповідно до якої залишкова сума боргу відповідача станом на 10.06.2015 року складає 107747,86 євро.

Відповідно до ч.2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно з ч. 3 статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно ч. 5 статті 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається змінений або розірваний з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до п. 3 статті 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

В позовній заяві позивач просить стягнути на його користь з відповідача залишок коштів на рахунку № 9002, відкритому у публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит", у сумі 107747,86 євро.

Вказані позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач не надав жодного доказу того, що платіжні доручення не були виконані в зв'язку зі збоями в роботі електронних платежів Національного банку України або з інших причин, які не залежать від банку.

Крім того, ст. 22 та ст. 41 ГПК України не обмежують право відповідача звернутись з клопотанням про проведення судової експертизи, тому безпідставним є його твердження, що саме позивач мав ініціювати проведення судової експертизи для доведення відсутності вини відповідача у не виконанні договірних зобов'язань.

Розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України не ставиться в залежність від наявності чи відсутності вини банку, для цього достатньо наявності факту істотного порушення умов договору, яке було встановлено судом. Крім того, наявність заяви про закриття рахунку та розірвання договору з вище вказаної підстави не є обов'язковою, а її відсутність не може обмежувати право позивача на судовий захист.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір на розрахунково-касове обслуговування № 44223/1 від 01.08.2014 року, укладений між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) та товариством з обмеженою відповідальністю "Джинджер" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 21, оф. 1, ).

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Джинджер" (04073, м. Київ, вул.. Куренівська, 21, оф. 1, ) залишок коштів на рахунку № 9002 товариства з обмеженою відповідальністю "Джинджер", відкритому у публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит", у сумі 107747 (сто сім тисяч сімсот сорок сім) євро, 86 центів, а також судовий збір у розмірі 53639 (п'ятдесят три тисячі шістсот тридцять дев'ять) грн.. 78 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 15.07.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий