ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р.Справа № 916/287/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників:

від Одеської міської ради - Бондаренко І.О., за довіреністю,

від Департаменту КВ ОМР - Польщіна Т.Л., за довіреністю,

від Фірми "Київ" - Поліщук А.В., за довіреністю,

від ДП "Компроміс" - Поліщук А.В., за довіреністю,

від ВТФ "Галатея" - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення господарського суду Одеської області від 06 квітня 2015 року

у справі №916/287/15-г

за позовом Одеської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача Фірми "Київ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Дочірнього підприємства "Компроміс";

2. Виробничо-торгівельної фірми "Галатея" у вигляді Дочірнього підприємства

про припинення договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди,

та за зустрічним позовом Фірми "Київ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД)

до відповідача Одеської міської ради

про внесення змін до договору

встановив:

У січні 2015 року Одеська міська рада звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Фірми "Київ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД) про припинення договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 20.11.2001 року, укладеного між Одеською міською радою та фірмою "Київ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, зареєстрованого у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) 12.12.2001 року за № 516/9.

24.02.2015р. від Фірми "Київ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД) до господарського суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява, в якій товариство просить суд внести зміни до договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди № 516/9 від 20.11.2001 року в частині зміни Орендаря Фірми "Київ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД) на Дочірнє підприємство "Компроміс".

Рішенням господарського суду Одеської області від 06 квітня 2015 року (суддя Щавинська О.М.) у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано посиланням на норми ст.ст. 16, 598 Цивільного кодексу України, ст. 7, п. "е", ч.1 ст.141, ст. Закону України "Про оренду землі", п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у чинній редакції, згідно з яким питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору.

Крім того, суд першої інстанції послався на правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 20.08.2013 року у справі N 18/5005/12936/2011.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Одеська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області від 06.04.2015р. скасувати частково, прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, залишивши в силі рішення господарського суду Одеської області від 06.04.2015р. в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Як зазначає скаржник, рішення суду першої інстанції про відмову у первісному позові є необгрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відмовляючи в позові, суд зазначив що позивачем за первісним позовом неправильно обрано спосіб захисту порушеного права і позовні вимоги в даному випадку можуть стосуватись не припинення договору оренди, а виключно його розірвання.

Одеська міська рада в обґрунтуванні своєї апеляційної скарги зазначає, що згідно ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" припинення договору оренди відбувається автоматично та не потребує прийняття відповідного судового рішення, проте скаржник вказує на необхідність вирішення даної справи саме в судовому порядку з огляду на таке: договори купівлі-продажу із ДП "Компроміс" були укладені у 2002 році, а ст.31 Закону України "Про оренду землі" такою підставою як „набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці" було доповнено у 2009 році.

Свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомості ДП "Компроміс" отримало у 2011 році, проте відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.12.2014р. право власності ДП "Компрміс" на нежитлову будівлю, розташовану за адресою:м. Одеса, проща Грецька, 1 зареєстровано 01.04.2013р., що є порушенням ст..182, ,334 Цивільного кодексу України.

Отже, право власності ДП "Компроміс" виникло після отримання свідоцтва про право власності та реєстрації такого права, тобто у квітні 2013 року, однак договір із фірмою "Київ" у вигляді ТОВ (ЛТД) не було припинено.

Не погоджується скаржник з висновками суду, викладеними у рішенні в тому, що належним формулюванням позовних вимог було б розірвання договору.

Фірма "Київ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД) подала відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого вважає рішення суду законним та обгрунтованим, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено про відсутність підстав для припинення договору, неможливість застосування до спірних правовідносин ч.1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" та п. "е" ст.141 Земельного кодексу України, та відсутність порушеного права у позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги.

Представник фірми "Київ" та ДП "Компроміс" заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Виробничо-торгівельна фірма "Галатея" у вигляді Дочірнього підприємства не забезпечила явку свого представника в засідання суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, причини неявки суду не сповістила.

При прийнятті апеляційної скарги Одеської міської ради до провадження, апеляційний господарський суд ухвалою від 18.05.2015р. попередив сторони, що незабезпечення в судове засідання апеляційної інстанції своїх представників не буде перешкоджати розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої та апеляційної інстанції, 22.07.2002 року між відповідачем - Фірмою "Київ" у вигляді ТОВ (ЛТД), як продавцем, та Приватним підприємством "Компроміс", як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив 22/100 частини будівлі № 1 площа Грецька у м. Одесі.

21.08.2002 року між Виробничо-торгівельною фірмою "Галатея", як продавцем, та Приватним підприємством "Компроміс", як покупцем було укладено договір купівлі-продажу 27/100 частини будівлі № 1 площа Грецька у м. Одесі.

10.09.2002 року між відповідачем - Фірмою "Київ" у вигляді ТОВ (ЛТД), як продавцем, та Приватним підприємством "Компроміс", як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив 51/100 частини будівлі № 1 площа Грецька у м. Одесі.

06.06.2011 року на підставі укладених договорів, першим заступником міського голови Одеської міської ради Дочірньому підприємству "Компроміс" було видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою м. Одеса, пл. Грецька, 1, загальною площею 3747,4 кв.м., основною площею 2221,8 кв.м., відображених у технічному паспорті від 25.01.2011 року.

Одеська міська рада, з огляду на перехід права власності на будівлю, що знаходиться на орендованій земельній ділянці до іншої особи, вважає, що у відповідності до норм чинного законодавства, орендні правовідносини між ним, як власником земельної ділянки та відповідачем, як відчуджувачем об'єкту нерухомості, підлягають припиненню, у зв'язку із чим і звернулася до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення первісного позову, з огляду на наступне.

Як правильно зазначено в оскарженому рішенні, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Обгрунтовуючи первісний позов, Одеська міська рада посилається на припинення договору оренди в порядку п.7 ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі", п."е" ст.141 Земельного кодексу України, які кореспондуються з приписами ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України.

Однак, відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п.7 ч.1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Пунктом "е" ч. 1 ст. 141 Земельного кодекс України також визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, у тому числі, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Зазначене цілком кореспондується зі ст.7 Закону України "Про оренду землі", згідно з якою до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Виходячи із наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчуджувачу, - права власності або права користування.

Разом з тим, до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату настання подій, з якими позивач пов'язує свій позов, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про право власності від 06.06.2011 року, на якому, як посилається позивач, ґрунтується право власності відповідача, видано замість договорів купівлі-продажу від 22.07.2002 року, 21.08.2002 року та 10.09.2002 року.

Таким чином відповідні правовідносини виникли між сторонами ще у 2002 році, тобто до внесення Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" від 5.11.2009, який набрав чинності з 1.01.2010р., відповідних змін до ст.ст.7,31 Закону України "Про оренду землі", ст.ст.120, 141 Земельного кодексу України змін до статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Попередні редакції зазначених нормативних актів не передбачали автоматичного припинення договорів оренди землі.

Приписами ч.3 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" закріплені положення, згідно з якими на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Статтею 32 Закону України "Про оренду землі" також передбачено такий спосіб припинення договору оренди землі як його дострокове розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору.

Право Орендодавця вимагати дострокового розірвання договору, зокрема, на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України передбачено також положеннями договору оренди від 20.11.2001 (пунктом 3.1.3, 6.2).

Ст.651 Цивільного кодексу України також встановлено можливість розірвання договору не лише у разі істотного порушення договору другою стороною, а також і в інших випадках, встановлених договором або законом.

В силу ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, зміна правовідношення, припинення правовідношення.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Але вказана норма не передбачає захисту прав та інтересів шляхом визнання договору таким, що припинив дію з певного моменту. Не передбачений такий спосіб захисту прав також іншими законодавчими нормами, у тому числі ст. 152 Земельного кодексу України.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України встановлено, що договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Таким чином, вказаною нормою закону не передбачене повне припинення договору оренди.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав та законних інтересів Одеської міської ради є подання позову про розірвання договору оренди від 20.11.2001, а не про його припинення з заявлених підстав, відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ у чинній редакції, згідно з яким питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції скаржником не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які скаржник посилався, як на підставу своїх вимог.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову судове рішення не оскаржувалось.

Разом з тим, судова колегія вважає правомірним рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову, як такого, що поданий в інтересах третьої особи.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 06 квітня 2015 року у справі №916/287/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 20.07.2015р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

Таран С.В.