КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. справа№ 910/5913/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - не з'явились

відповідача - Загородня О.А.

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця»

на рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р.

у справі № 910/5913/15-г (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного підприємства «Лендгранд»

до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця»

про стягнення 71 627,71 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Приватне підприємство «Лендгранд» (далі - позивач) звернулось з позовом до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 47 595,00 грн основного боргу за договором № ПЗ/ЗС-083367/НЮ на проведення проектно-вишукувальних робіт від 08.12.2008 р., 136,92 грн 3% річних, 1 475,45 грн інфляційних втрат, 1 942,92 грн пені.

В процесі розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 47 595,00 грн основного боргу, 328,60 грн 3% річних, 2 522,54 грн інфляційних втрат, 5 776,60 грн пені.

В подальшому, позивач знову подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 47 595,00 грн основного боргу, 434,22 грн 3% річних, 15 709,46 грн інфляційних втрат, 7 889,03 грн пені.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р. у справі № 910/5913/15-г позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р., Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині нарахування 3% річних.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що укладеним між сторонами договором не передбачено нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/5913/15-г, а розгляд справи призначено на 16.07.2015 р.

08.07.2015 р. через відділ документального забезпечення від Приватного підприємства «Лендгранд» надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

В засідання суду, призначене на 16.07.2015 р., представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

08.12.2008 р. між Приватним підприємством «Лендгранд» (далі - виконавець) та Державним територіально галузевим об'єднанням «Південно-західна залізниця» (далі - замовник) було укладено договір на проведення проектно-вишукувальних робіт № ПЗ/ЗС-083367/НЮ (далі - договір).

18.12.2014 р. між сторонами договору було укладено додаткову угоду № 1 до договору.

Відповідно до п. 1.1 договору, з врахуванням додаткової угоди № 1 до договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати вишукувальні роботи з виготовленням технічного звіту по топографо-геодезичних роботах (кадастрова зйомка місцевості вздовж залізниці на лінії Вінниця-Зятківці) та виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в постійному користуванні Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» для розміщення та обслуговування будівель і споруд залізничного транспорту в адміністративних межах Криштопівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області площею 27,6 га та зареєструвати земельну ділянку в Державному земельному кадастрі.

Згідно з п. 3.1 договору вартість робіт за договором 47 595,00 грн без ПДВ, згідно з протоколом про договірну ціну (додаток № 1 до договору) та кошторисом на виконання відповідних робіт (додаток № 2 до договору).

Додатком № 1 до договору сторонами було затверджено протокол погодження договірної ціни на виконання проектно-вишукувальних робіт, відповідно до якого розмір договірної ціни за виконання робіт, вказаних в п. 3.1 угоди, у сумі 47 595,00 грн.

Як передбачено п. 5.1 договору, по завершенню робіт по договору виконавець надає замовнику акт здачі-приймання робіт та передає технічну документацію.

Відповідно до п. 3.4 договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 до договору, оплата робіт здійснюється протягом 30-ти банківських днів з дня підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по І стадії замовник здійснює оплату виконаних робіт в розмірі 50% від суми договору. Протягом 30-ти банківських днів з дня підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по II стадії замовник проводить повну оплату виконаних робіт.

Встановлено, що позивачем було виконано роботи, обумовлені укладеним договором у повному обсязі, на суму 47 595,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт № 083367/НЮ-1 від 10.11.2014 р.

Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплений їх печатками.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, свої зобов'язання за укладеним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 47 595,00 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось вище, позивач виконав свої зобов'язання за договором на проведення проектно-вишукувальних робіт № ПЗ/ЗС-083367/НЮ від 08.12.2008 р., що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі виконаних робіт № 083367/НЮ-1 від 10.11.2014 р.

Відповідач, у свою чергу, зобов'язання за укладеним договором не виконав, суму заборгованості у розмірі 47 595,00 грн за виконані роботи позивачу не сплатив.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 47 595,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору позивач нарахував 7 889,03 грн пені за період з 04.02.2015 р. по 25.05.2015 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як передбачено п. 6.2 договору, за несвоєчасне здійснення розрахунків за договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день затримки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення відповідача пені у розмірі 7 889,03 грн пені за період з 04.02.2015 р. по 25.05.2015 р. пілягає задоволенню, розмір її перевірений судом, є арифметично правильним, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Також, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 15 709,46 грн та 3% річних у сумі 434,22 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 15 709,46 грн та 3% річних у сумі 434,22 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, їх розмір перевірений судом, є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи скаржника про те, що укладеним між сторонами договором не передбачено нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому відсутні правові підстави для їх стягнення, судова колегія вважає необгунтованими, оскільки право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних передбачене законом.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р. у справі № 910/5913/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5913/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран