ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.15р. Справа № 904/5526/15

За позовом Прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради в особі Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Комунального закладу "Криворізький міський клінічний пологовий будинок № 1" Дніпропетровської обласної ради (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг за державні кошти № 532 від 20.02.2015 у розмірі 2 139 150 грн. 35 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від прокуратури: Оксенюк М.М. - прокурор відділу (довіреність № 05/2-1164 вих-15 від

08.04.2015)

від позивача-1: не з'явився

від позивача-2: Касьян І.В. - провідний юрисконсульт (довіреність № 5 від 30.12.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради (далі - позивач-1) в особі Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - позивач-2), в якому просить суд стягнути з Комунального закладу "Криворізький міський клінічний пологовий будинок № 1" Дніпропетровської обласної ради" (далі - відповідач) заборгованість за договором про закупівлю послуг за державні кошти № 532 від 20.02.2015 у розмірі 2 139 150 грн. 35 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про закупівлю послуг за державні кошти № 532 від 20.02.2015 в частині повного та своєчасного розрахунку за спожиту в період з 01.01.2015 по 31.03.2015 теплову енергію, та, відповідно, наявністю боргу у сумі 2 139 150 грн. 35 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 20.07.2015.

Крім того, з метою забезпечення правильного вирішення спору, ухвалою суду від 25.06.2015 було зобов'язано прокурора та позивача надати господарському суду наступні документи:

- письмові пояснення щодо застосування до спірних правовідносин Закону України "Про здійснення державних закупівель" щодо проведення тендеру для укладення договору про закупівлю послуг за державні кошти № 532 від 20.02.2015;

- докази дотримання та виконання умов вищевказаного Закону;

- письмові пояснення із зазначенням правових наслідків непроведення тендеру при укладенні договору про закупівлю послуг за державні кошти № 532 від 20.02.2015 та можливості стягнення заборгованості за таким договором (у разі необхідності);

- письмові пояснення щодо розбіжності суми послуг за січень 2015 року (прокурором заявлена до стягнення заборгованість в сумі 819 446 грн. 03 коп., в той час, як рахунок-фактура № 532 від 09.02.2015 виставлений на суму 818 046 грн. 18 коп.);

- акт звірки взаєморозрахунків станом на дату подання позову (позивачу з'явитись до відповідача);

- оригінали доданих до позовної заяви документів (для огляду у судовому засіданні);

- власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору.

Так, від позивача-2 16.07.2015 надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи документів (вх. суду 46289/15 та 46283/15 від 16.07.2015), в яких він просить суд долучити довідку про заборгованість станом на 13.07.2015, відповідно до якої заборгованість відповідача складає 2 139 150 грн. 35 коп., а також акт звірки від 13.07.2015, підписаний позивачем-2 та відповідачем, яким підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем-2 станом на 13.07.2015 складає 2 139 150 грн. 35 коп.

Від відповідача 16.07.2015 надійшла заява (вх. суду 46280/15 від 16.07.2015), в якій він зазначає про визнання позовних вимог прокурора у повному обсязі, також підтверджує підписання акту звірки взаємних розрахунків, крім того, відповідач просить суд розглянути справу без участі його представника, у зв'язку з віддаленістю закладу та відсутністю фінансування на відрядження.

Вказане клопотання було задоволено судом.

У судове засідання 13.07.2015 з'явилися прокурор та представник позивача-2.

Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 25.06.2015, позивачем-2 долучені до матеріалів справи докази того, що сторонами при проведенні переговорної процедури закупівлі дотримано усіх вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель", на підтвердження чого долучено до справи копію протоколу № 2 від 03.02.2015, копію протоколу № 4 від 09.02.2015, копію повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів № 190 від 12.02.2015. Також, представником позивача-2 у судовому засіданні 20.07.2015 надані усні пояснення, що сторонами при проведенні переговорної процедури закупівлі дотримано усіх вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель", що підтверджується доданими ним доказами.

Також, представником позивача-2 у судовому засіданні долучені інші докази, що були витребувані ухвалою суду від 25.06.2015.

Отже, суд приходить до висновку, що всіма учасника даного судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а неявка позивача-1 та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд вважає, що позивач-1 та відповідач не скористалися своїм правом на участь їх представників у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності вказаних представників, оскільки останні повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, висловили свою правову позицію у справі, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача-2, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Згідно з абзацом 4 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною 1 згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з пунктом 2 статті 121 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

У відповідності до статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру", підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. У вказаній статті також передбачено, що однією із форм представництва прокурором є звернення до суду з позовами (заявами, поданнями).

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (зокрема, економічних, соціальних) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з частковою державної власності у статутному фонді; із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах; зазначає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Держава зацікавлена в належній поведінці суб'єктів цивільних правовідносин, які вона закріпила в законах та інших нормативно-правових актах. Оскільки Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" створене відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування", власником майна якого є територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором завдає істотної шкоди інтересам держави, а саме: в особі органу місцевого самоврядування - Криворізької міської ради.

Відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України прокурор є самостійним учасником судового процесу.

Згідно із частинами 1, 5 статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Формою цього представництва є, зокрема, участь у розгляді судами справ.

Системний правовий аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що прокурор правомірно звернувся до суду за захистом порушеного права позивача.

У статті 29 Господарського процесуального кодексу України визначено повноваження прокурора як учасника судового процесу у позовному провадження.

Так, прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

В даному випадку позиція прокурора і позивача-2 стосовно заявлених позовних вимог є одностайна - розглядати справу по суті. Позивач-2 у повному обсязі підтримав заявлені прокурором позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 139 150 грн. 35 коп. заборгованості, тобто має місце безумовне волевиявлення позивача-2 задовольнити матеріально-правову вимогу прокурора в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві.

З приводу позовних вимог прокурора суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 20.02.2015 між Комунальним закладом "Криворізький міський клінічний пологовий будинок № 1" Дніпропетровської обласної ради" (далі - споживач, відповідач) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - постачальник, позивач-2) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 532 (далі - договір) (а.с.11), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався з 01.01.2015 по 31.12.2015 надати споживачу послуги, зазначені в пункті 1.2. договору, а споживач - прийняти і оплатити такі послуги по встановленим тарифам в строки, передбачені договором. Найменування послуг: 35.30.12.00.00 - постачання пари та гарячої води трубопроводами. Кількість 2076,02 Гкал. Обсяги закупівлі послуг можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (пункти 1.1., 1.2. та 1.3. договору).

При виконання договору сторони керуються діючим законодавством України, "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 та "Правилами технічної експлуатації електричних установок і мереж", затвердженими Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71, а також рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради та іншими законодавчими актами (пункт 1.4. договору).

Пунктом 1.5 договору визначено, що постачальник відпускає споживачеві теплову енергію на об'єкти, вказані в таблиці №1.

У пункті 10.1. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання і діє з 01.01.2015 до 31.12.2015.

Доказів зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти № 532 від 20.02.2015 за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання норм § 5 "Постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу" глави 54 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, норм § 3 "Енергопостачання" глави 30 розділу VІ Господарського кодексу України та спеціального закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Приписами статті 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

За змістом статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Зазначене кореспондує з положеннями Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, за змістом яких споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єкт підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

У відповідності до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Так, в пункті 3.1. договору сторони погодили, що ціна договору становить 3 229 000 грн. 00 коп. з урахуванням податку на додану вартість. На момент укладання договору затверджена ціна 1 Гкал становить 1 555 грн. 38 коп. з ПДВ.

Пунктом 5.1. договору визначено, що строк (термін) наданих послуг: протягом 2015 року.

Згідно з пунктом 4.10. договору до рахунку додаються акт здачі-приймання робіт (надання послуг).

Крім того, відповідно розділу 6 договору, в якому визначені права та обов'язки сторін, зокрема, споживач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги (пункт 6.1.1.); приймати надані послуги згідно з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) (пункт 6.1.2.).

На виконання умов договору позивачем-2 відпускалась теплова енергія у відповідності до щорічних розпоряджень виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду", що підтверджується наступними актами:

- акт № 313, складений про те, що 23.10.2014 був поданий теплоносій на центральне опалення на всі об'єкти за адресою площа Визволення, 11 (пологовий будинок) (а.с.20);

- акт № 527, складений про те, що 27.03.2015 було припинено подачу теплоносія центрального опалення за адресою площа Визволення, 11 (зазначені об'єкти, крім будівлі пологового будинку), т/к пологового будинку опломбовано по центральному опаленню (а.с.22);

- акт, складений про те, що 14.04.2015 було припинено подачу теплоносія центрального опалення за адресою площа Визволення, 11 (пологовий будинок - зазначені об'єкти), т/к пологового будинку опломбовано по центральному опаленню (а.с.21).

Тарифи на теплову енергію передбачені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 489 від 28.11.2014 "Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) КПТМ "Криворіжтепломережа", який для потреб бюджетних установ складає 1 296 грн. 15 коп. за 1 Гкал (без ПДВ) (а.с.26). Вказаний тариф визначений також сторонами у пункті 3.1. договору (на момент укладення договору) - 1 555 грн. 38 коп. з ПДВ.

Так, на виконання умов договору позивачем-2 у період з 01.01.2015 по 31.03.2015 були надані відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 2 139 150 грн. 35 коп., що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- акт № 532 від 31.01.2015 за січень 2015 року на суму 818 046 грн. 18 коп. (долучений до клопотання позивача-2 від 20.07.2015);

- акт № 532 від 28.02.2015 за лютий 2015 року на суму 471 676 грн. 28 коп. (долучений до клопотання позивача-2 від 20.07.2015);

- акт № 532 від 31.03.2015 за березень 2015 року на суму 848 028 грн. 04 коп. (долучений до клопотання позивача-2 від 20.07.2015).

Так, вказані вище акти підписані позивачем-2 та відповідачем та скріплені їх печатками без будь-яких заперечень та зауважень.

Крім того, представником позивача-2 у судовому засіданні 20.07.2015 були надані усні пояснення, що в акті за січень 2015 року було враховано суму 1 399 грн. 85 коп. (з мінусом), яка вже була врахована для визначення заборгованості відповідача за 2014 рік під час прийняття рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2015 по справі № 904/1309/15, а отже, фактично, у січні 2015 року відповідачу було надано послуг на суму 819 446 грн. 03 коп., що відображено в рахунку-фактурі № 532 від 09.02.2015 (сума -1166,54 це без ПДВ), а також в довідці від 26.02.2015, що була долучені позивачем-2 до матеріалів справи разом з клопотання від 20.07.2015.

Так, пунктом 4.1. договору визначено, що щомісячно розрахунок проводиться шляхом оплати споживачем після пред'явлення постачальником рахунка на оплату або після підписання сторонами акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) в грошовій формі до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим; або попередньої оплати, яка здійснюється на підставі рахунку у термін до 30 числа розрахункового місяця.

Учасник протягом п'яти днів з дня надходження коштів, як попередньої оплати, підтверджує їх використання згідно з проміжним актом-звітом про використання коштів за призначенням.

Так, з урахуванням вказаних умов договору, позивачем-2 були виставлені відповідачу наступні рахунки:

- рахунок-фактура № 532 від 09.02.2015 на суму 818 046 грн. 18 коп. (а.с.17);

- рахунок-фактура № 532 від 05.03.2015 на суму 471 676 грн. 28 коп. (а.с.16);

- рахунок-фактура № 532 від 08.04.2015 на суму 848 028 грн. 04 коп. (а.с.18).

Крім того, заперечення відповідача щодо якості та обсягів наданих послуг в матеріалах справи відсутні.

Так, причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем умов договору про закупівлю послуг за державні кошти № 532 від 20.02.2015 в частині своєчасної оплати за надані в період з 01.01.2015 по 31.03.2015 послуги з теплопостачання у встановлений договором строк.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також з наступного

Згідно статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Також, законом визначений обов'язок споживача сплачувати за отриману теплову енергію саме теплопостачальній організації.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу положень статей 525 та 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Частиною 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом.

Так, матеріалами справи підтверджується належне виконання своїх зобов'язань за спірним договором позивачем-2, в свою чергу відповідачем вони були порушені, внаслідок чого станом на момент звернення із позовом до суду у нього утворилась заборгованість з оплати послуг з теплопостачання за період з 01.01.2015 по 31.03.2015 в сумі 2 139 150 грн. 35 коп.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів оплати спожитої теплової енергії в період з 01.01.2015 по 31.03.2015 відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу в сумі 2 139 150 грн. 35 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував. Крім того, у заяві (вх. суду 46280/15 від 16.07.2015) відповідач визнав наявність вказаного боргу у повному обсязі, а також підписав акт звірки взаєморозрахунків станом на 13.07.2015, відповідно до якого заборгованість за вказаний період, як за обліком позивача так і за даними відповідача, складає 2 139 150 грн. 35 коп.

Отже, враховуючи визначені контрагентами порядок та строки оплати спожитої теплової енергії (пункт 4.1. договору) господарський суд встановив, що строк оплати за переліченими вище рахунками-фактурами є таким, що настав, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги прокурора щодо стягнення основного боргу в сумі 2 139 150 грн. 35 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо сплати та стягнення судового збору по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1 827 грн. 00 коп.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080 грн. 00 коп.).

Ціна позову становить 2 139 150 грн. 35 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 42 783 грн. 01 коп. (2 відсотки ціни позову).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Так, частиною 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. органи прокуратури - при здійсненні своїх повноважень (пункт 11).

Відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 42 783 грн. 01 коп. покладається на відповідача у повній сумі як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, та стягується з останнього в доход Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 2, 4-5, 12, 29, 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального закладу "Криворізький міський клінічний пологовий будинок № 1" Дніпропетровської обласної ради" (50000, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, площа Визволення, 11; ідентифікаційний код 20232055) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9; ідентифікаційний код 03342184) - 2 139 150 грн. 35 коп. - основного боргу.

Стягнути з Комунального закладу "Криворізький міський клінічний пологовий будинок № 1" Дніпропетровської обласної ради" (50000, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, площа Визволення, 11; ідентифікаційний код 20232055) в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м.Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, ідентифікаційний код 37989269, р/р 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за ), МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, КБКД 22030001) судовий збір в розмірі 42 783 грн. 01 коп.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко