КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р. Справа№ 910/7382/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Дикунської С.Я.

Алданової С.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: представник Шестаков Д.М. - за довіреністю.

Від відповідача: представник Деревинська О.М. - за довіреністю.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,: представник Усачова А.І. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина"

на рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 року

у справі № 910/7382/15-г (суддя Пукшин Л.Г.)

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина"

до відповідача Державного підприємства "Енергоринок"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,- Національна комісія, що здійснює державне регулювання у

сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання недійсною додаткової угоди до договору.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Енергоринок" про визнання недійсною додаткової угоди до договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що додаткова угода № 10601/04 від 25.06.2014 року до договору купівлі-продажу електроенергії № 10600/04 від 25.06.2014 року не була погоджена з Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та була підписана фактично під тиском відповідача, у зв'язку з чим на підставі ч. 1, 3 ст. 203, ст.214 ЦК України, є недійсною.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.03.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/7382/15-г у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ті самі підстави, що й у позовній заяві.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити її без задоволення.

Від третьої, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, надійшли письмові пояснення, в яких вона просить суд прийняти постанову в умовах повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення даної справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву та письмових пояснень, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників процесу, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2014 року між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" (ВАД) було укладено договір №10600/04, за умовами якого ВАД (позивач) зобов'язується продавати, а ДПЕ (відповіач) зобов'язується купувати електроенергію, вироблену ВАД та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п.3.1. Договору сторонами погоджено, що обсяг фактично проданої та купленої електроенергії визначається згідно з Інструкцією про порядок здійснення розрахунків на ОРЕ України з використанням погодинних даних, отриманих з автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (далі - АСКОЕ), яка охоплює точки обліку згідно з Інструкцією про порядок комерційного обліку електричної енергії (далі ІКО).

Згідно з п.3.2 Договору облік електроенергії, що ВАД продає ДПЕ та експлуатація АСКОЕ здійснюються згідно з ІКО.

Пунктом 5.2.1 Договору передбачено, що ВАД зобов'язаний здійснювати виробництво та продаж електроенергії ДПЕ в обсягах, які забезпечуються наявними альтернативними джерелами енергії.

У відповідності до 8.1 договору сторони погоджуються з тим, що у договір та його додатки у разі необхідності можуть бути внесені зміни та доповнення за взаємною домовленістю сторін.

З п.8.3 договору вбачається, що сторони передбачили, що у випадку внесення змін до цього Договору, вони мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб Сторін та скріплені їх печатками.

У п 8.6 договору встановлено, що останній вступає в силу з 08.07.2014 року та діє до 31.12.2014 року.

Встановлено, що вказаний договір було погоджено Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики (третьою особою) (протокол засідання від 26.06.14 № 52).

Матеріали свідчать про те, що 23.12.2014 року сторони уклали Додаткову угоду № 10975/04 до договору від 25.06.2014 року № 10600/04, відповідно до умов якої продовжили строк дії договору до 31.12.2015 року.

Крім цього, 25.06.2014р. між сторани укладено додаткову угоду № 10601/04 до Договору, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками, відповідно до якої сторони погодили, що ВАД зобов'язується в термін до 15 вересня 2014 року здійснити реєстрацію АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України.

Згідно з п.2 додаткової угоди від 25.06.2014р. у випадку порушення ВАД умов п.1 цієї Додаткової угоди, ДПЕ має право нарахувати штраф у розмірі 3000 грн. за кожен день такого порушення, а ВАД, в разі нарахування ДПЕ штрафу, зобов'язується сплатити його на користь ДПЕ. Сплата штрафу здійснюється ВАД на поточний рахунок ДПЕ.

Пунктами 5, 6 додаткової угоди від 25.06.2014р. передбачено, що дана угода є невід'ємною частиною Договору та набирає чинності з 08 липня 2014 року.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до ч.ч. 2,3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За приписами ч. 3 ст.22 Закону України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" купівля-продаж такої електричної енергії за "зеленим" тарифом здійснюється на підставі договору між виробником, якому встановлено "зелений" тариф та який входить до складу балансуючої групи виробників за "зеленим" тарифом, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на основі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом на строк дії "зеленого" тарифу, встановленого для відповідного виробника. Типовий договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Як встановлено вище, Договір №10600/04 від 25.06.2014р. погоджений НКРЕ, що стверджується підписом представника останнього та відбитком печатки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що на його запит Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг повідомила листом від 24.02.2015 № 1670/25/61-15, підписаним членом комісії А.Герус, що оскаржувана додаткова угода до договору про купівлю-продаж електричної енергії між ДП "Енергоринок" та суб'єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії є невід'ємною частиною договору, зазначена додаткова угода потребує погодження в Комісії.

Як вбачається з тексту спірної додаткової угоди до Договору, сторони не змінювали його умов щодо державних гарантій, врахування (закріплення) яких мало необхідність і підставу його попереднього погодження зі сторони Нацкомісії, що закріплено в п.3 Додаткової угоди.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно Додаткової угоди від 23.12.2014 № 10975/04 Сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2015 без будь-якого погодження зі сторони НКРЕКП, що не оскаржується позивачем.

Окрім цього, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень - бази даних судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/42331003), створеної відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22 грудня 2005 року, постановою Рівненського апеляційного господарського суду у справі від 01.04.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 09 червня 2015 року у справі № 903/1214/14 за позовом Державного підприємства "Енергоринок" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" про стягнення штрафу у розмірі 45000 грн., встановлено, що умови укладеного між сторонами Договору (з урахуванням Додаткової угоди) відповідають вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства; особи, які уклали Договір та Додаткову угоду мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цих правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі, сторони визначили та погодили на свій розсуд у Додатковій угоді умови щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань з реєстрації АСКОЕ до 15.09.2014р. та дотрималися вимог статті 203 Цивільного Кодексу України і мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що сторони приступили до їх виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що правові підстави для визнання спірної додаткової угоди недійсною відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" на рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/7382/15-г - без змін.

3. Матеріали справи № 910/7382/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.Я. Дикунська

С.О. Алданова