ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Справа № 905/1728/14-908/4808/14
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючий, Чернов Є.В. Цвігун В.Л.
за участю представників: товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" Близнюк О.С.
розглянув касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг"
на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.06.2015 року
у справі№ 905/1728/14-908/4808/14 господарського суду Запорізької області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "МАКО-Трейдінг"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг"
простягнення 203 872161, 60 грн.
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.05.2015р. (суддя Азізбекян Т.А.) задоволено частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ", м. Донецьк про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 15.12.2014р. по справі №905/1728/14-908/4808/14 та відстрочено виконання зазначеного рішення до квітня 2016р.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. (судді: Сгара Е.В., М'ясищев А.М., Будко Н.В.) ухвалу господарського суду Запорізької області від 05.05.2015 року скасовано.

Прийнято нове рішення.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ", м. Донецьк про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Запорізької області від 15.12.2014р. по справі №905/1728/14-908/4808/14 до квітня 2017р. - відмовлено.

Апеляційний господарський суд відмовляючи у відстрочці виконання судового рішення, вважав, що фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних незалежних обставин, а докази, надані відповідачем до суду першої інстанції, а саме: копія звіту про фінансові результати за перший квартал 2015 року та копія балансу від 31.03.2015р. не є належними доказами, які б підтверджували неможливість виконання судового рішення. Посилання відповідача на факт знаходження його підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, як на виключну умову в даній справі судом до уваги не взято, оскільки підприємство позивача також знаходиться на вказаній території. Невиконання контрагентами відповідача своїх фінансових зобов'язань перед останнім не звільняє його (відповідача) від обов'язку виконання рішення суду.

Відповідач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду скасувати з підстав порушення норм процесуального права, ухвалу господарського суду першої інстанції залишити без зміни.

Скаржник доводить порушення ст. 121 ГПК України, неврахування роз'яснень п.п. 7.1, 7.1.1, 7.2 Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.212р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", оскільки апеляційним судом безпідставно не враховано докази скрутного матеріального становища відповідача (документи про суттєву непогашену дебіторську заборгованість контрагентів перед відповідачем, документи щодо отриманих збитків), що безумовно свідчить про суттєве ускладнення виконання рішення Господарського суду Запорізької області, ухвалене по справі № 905/1728/14-908/4808/14; при наявності всіх необхідних доказів щодо обґрунтованості надання відповідачу відстрочки виконання судового рішення від 15.12.2014 р. по справі № 905/1728/14-908/4808/14. суд апеляційної інстанції безпідставно скасував ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.05.20! 5р. у справі № 905/1728/14-908/4808/14.

Позивачем заявлено клопотання про відкладення та продовження розгляду справи.

Суд касаційної інстанції розглянувши відповідне клопотання не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Обставиною, яка зумовлює відкладення розгляду справи є неможливість вирішення справи в даному судовому засіданні з врахуванням також підстав, наведених в ст. 77 ГПК України. Зазначені підстави оцінюються судом з метою реалізації передбаченого процесуальним законом права на відкладення справи.

Заявником не зазначені обґрунтування мотивів та підстав для відкладення з наданням доказів.

Касаційна інстанція бере до уваги, що представник позивача ознайомлювався з матеріалами справи, був обізнаний про місце та час розгляду справи, на будь-які причини, що перешкоджали розгляду справи не посилався.

За таких обставин, суд касаційної інстанції клопотання про відкладення визнає необґрунтованим.

Вищий господарський суд України вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представника учасника судового процесу, який взяв участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про відстрочку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з обставин знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, наявності значного розміру дебіторської заборгованості, неналежним або повним невиконанням фінансових зобов'язань інших підприємств перед відповідачем, про що відповідач надав копію звіту про фінансові результати за перший квартал 2015 року та копію балансу від 31.03.2015р.

Скасовуючи ухвалу про відстрочку та відмовляючи у її наданні апеляційний господарський суд дійшов висновку, що зазначені відповідачем обставини не є винятковими в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та за наявності яких можливе надання відстрочки виконання рішення суду.

При цьому, суд другої інстанції мотивував свій висновок тим, що фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних незалежних обставин, а докази, надані відповідачем до суду першої інстанції, а саме: копія звіту про фінансові результати за перший квартал 2015 року та копія балансу від 31.03.2015р. не є належними доказами, які б підтверджували неможливість виконання судового рішення. Посилання відповідача на факт знаходження його підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, як на виключну умову в даній справі судом до уваги не прийнято, оскільки підприємство позивача також знаходиться на вказаній території; невиконання контрагентами відповідача своїх фінансових зобов'язань перед останнім не звільняє його (відповідача) від обов'язку виконання рішення суду. Суд відхилив посилання відповідача на те, що виконання рішення суду суттєво погіршить його фінансовий стан, оскільки законодавець не передбачає право отримання відстрочки виконання рішення суду під умовою недопущення погіршення фінансового стану боржника у майбутньому.

Також апеляційна інстанція зазначила, що судом першої інстанції не в достатній мірі врахуванні матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави.

При усуненні розбіжностей місцевого та апеляційного господарського суду в питанні наявності підстав для відстрочки виконання судового рішення суд касаційної інстанції виходить з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Отже, господарський суд на підставі ст. 121 ГПК має право за заявою сторони, у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити виконання рішення.

Касаційна інстанція зазначає, що закон не містить переліку обставин для відстрочки виконання судового рішення, а лише вказує на критерії для їх визначення - наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таким чином, суд встановлює необхідність надання відстрочки в залежності від конкретних обставин.

При цьому, суду належить враховувати, що відстрочка виконання судового рішення повинна надаватися боржнику у виняткових випадках.

При оцінці виняткових обставин суд має враховувати дотримання балансу інтересів як боржника, так і кредитора при одночасному врахуванні вимоги закону про обов'язковість виконання судового рішення (ст. 115 ГПК України)..

По суті вищенаведеної норми при відстрочці виконання судового рішення мова йде про перенесення строку його виконання з однієї дати, що встановлено законом чи судом, на іншу.

При аналізі підстав надання відстрочки слід виходити з доведення неможливості здійснення передбаченої судовим рішенням дії, зокрема, вчинення платежу.

При цьому, необхідно також доводити неможливість вчинення такого платежу на певну дату.

Відповідно до статті 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, заснованим на всебічному, повному, об'єктивному і безпосередньому дослідженні обставин справи.

Судами не було з'ясовано на підставі оцінки належних та допустимих доказів фінансовий стан боржника, зокрема, наявність грошових коштів на рахунках, обсяги здійснення розрахунків грошовими коштами, прибутковість чи збитковість діяльності боржника, підтвердження належними доказами наявності дебіторської заборгованості, яка надасть можливість здійснити погашення заборгованості відповідно до запропонованого періоду відстрочки, надати оцінку доводам та заперечення сторін на предмет реальної можливості виконання судового рішення при наданні відстрочки, врахувати, що відстрочка виконання не порушить баланс інтересів сторін, а саме досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

При цьому слід врахувати, що боржник повинен довести, що відстрочення виконання судового рішення не сприятиме ухиленню від виконання судового рішення, у зв'язку з чим дослідити обставини вжиття боржником заходів спрямованих на виконання судового рішення.

Слід врахувати, що надання відстрочки не звільняє від виконання судового рішення і спрямовано на зменшення негативних наслідків для боржника при одночасному досягненні інтересу для кредитора, оскільки повинно сприяти в повному обсязі виконати судове рішення.

Судами не враховано необхідність доведення кредитором своїх заперечень проти відстрочки з наданням доказів, зокрема, не надано доказів своєчасних розрахунків з "ЦОФ" за видобуте вугілля.

Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України" суд касаційної інстанції не зв'язаний доводами касаційної скарги щодо порушення чи неправильного застосування нижчими судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права та може встановлювати порушення чи неправильне застосування відповідних норм, на які не було посилання в такій скарзі.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції також не можна визнати такими, що ґрунтуються на всебічному та повному з'ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення питання відстрочки виконання судового рішення, тому ухвалу господарського суду першої інстанції також прийнята при неправильному застосуванні норм процесуального права, що має наслідком її скасування.

Згідно з положеннями ст.ст. 43, 101 ГПК України повноваженнями з оцінки і переоцінкою фактичних обставин справи і представлених сторонами доказів наділені суди першої і апеляційної інстанцій.

Компетенція суду касаційної інстанції визначена статтями 111-5, 111-7 ГПК України, згідно яким суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також відповідність висновків про застосування норм встановленим обставинам і доказам, наявним в справі.

Отже, порушення судами першої та апеляційної інстанцій ст. 43 ГПК України щодо повноти з'ясування обставин справи, що унеможливило правильне застосування приписів матеріального та процесуального законодавства і є підставою для скасування попередніх судових рішень у справі та скерування справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. та ухвалу господарського суду Запорізької області від 05.05.2015р. у справі № 905/1728/14-908/4808/14 господарського суду Запорізької області скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий - суддя В.Овечкін

Судді Є.Чернов

В. Цвігун