ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р.Справа № 916/3507/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головей В.М.

Суддів: Діброви Г.І., Шевченко В. В.,

(У зв'язку з перебуванням судді Ярош А.І. у відпустці, склад судової колегії змінено на підставі розпорядження №193 від 17.06.2015 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.06.2015)

при секретарі судового засідання: Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підриємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Одеської області від 14.10.2014

по справі № 916/3507/14

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до Фізичної особи-підриємця ОСОБА_2

про стягнення 21 213,98 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 21.07.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - Банк, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, відповідач) про стягнення заборгованості а, саме: за кредитом 20 594,49 грн., відсотками за користування кредитом 416,47 грн. та пені - 203,02 грн., а також судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем свої зобов'язання за договором б/н від 09.07.2013 щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за останнім у встановлені строки не виконав.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.10.2014 позов Банку задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 20 594,49 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 416,47 грн., пеню - 203,02 грн., витрати по сплаті судового збору на суму 1 827,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що позивач в силу 33 ГПК України, довів в установленому законом порядку обставини, на які він посилається на підставу своїх вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ФОП ОСОБА_2 звернулась до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Скаржник посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 23.06.2015.

23.06.2015 у зв'язку з клопотанням представника позивача та необхідністю витребування додаткових документів, розгляд апеляційної скарги відкладався до 21.07.2015.

21.07.2015 представник позивача в судове засідання не з'явився та не скористались своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 24.06.2015, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Отже, неявка представника позивача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 про відкладення розгляду апеляційної скарги у даній справі явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, за таких обставин судова колегія вважає, що матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті за відсутності представника позивача.

Представник відповідача 21.07.2015 в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Крім цього, останнім в судовому засіданні заявлено клопотання про витребування додаткових доказів від позивача в порядку ст. 38 ГПК України, проте в задоволенні даного клопотання судовою колегією відмовлено, оскільки судова колегія переглядає справу в апеляційному порядку відповідно до ст. 101 ГПК України за доказами на підставі яких господарським судом прийнято рішення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Господарським судом вірно встановлено, 08.07.2013 ФОП ОСОБА_2 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, за умовами якої відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті httр://рrivatbank.uа., які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 09.07.2013 та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

Відповідно до 3.18.1.16. Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншійформі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно -цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Клієнта (відповідач), в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та Клієнта. Кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди (п. п. 3.18.1.1., 3.18.1.3. Умов).

Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших) (п. 3.18.1.6. Умов).

Пунктом 3.18.1.8 Умов сторони узгодили, що проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - «Угода»).

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов - Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого «Умовами і правилами надання банківських послуг», змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином. Відповідач свої обов'язки за договором належним чином не виконав. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено та вірно зазначено господарським судом, що згідно виписки банку за період з 09.07.2013 по 27.08.2014 на рахунку відповідача № НОМЕР_1 заборгованість за кредитом складає 20 594,49 грн.

Приписами ст. 40 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, якщо учасник платіжної системи або його клієнт бере участь у розгляді спору судом, розрахунковий банк цієї платіжної системи чи клірингова установа зобов'язані надавати цьому учаснику платіжної системи або його клієнту, а також судам та органам досудового слідства послуги для визначення достовірності інформації, яка міститься в електронних документах, що обробляються платіжною системою, яку обслуговує цей розрахунковий банк, ця клірингова установа. Суди та органи досудового слідства не можуть відмовити у прийнятті як доказу електронного документа та вимагати надання паперового документа.

Облік операцій здійснювався відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою правління НБУ від 17.06.2004 № 280.

Отже, виходячи з викладеного, визначена вище виписка банку є належним і допустимим доказом заборгованості відповідача в сумі 20 594,49 грн., у розумінні ст. 34 ГПК України та судова колегія вважає, що господарський суд підставно задовольнив позов в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦКУ якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтями 536, 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, а кредитор має право на їх отримання.

Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне повернення кредиту, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до розділу Умов 3.18.4. яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі - «період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню»), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає, обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню. Клієнт виплачує Банку за користування кредитом проценти в розмірі 24.00% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

У випадку непогашенім кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання Клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 (сорок вісім)% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під «непогашениям кредиту» мається на увазі не виникнення па поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до 3.18.5.1 Умов - При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п., п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3. термінів повернення кредиту, передбачених її., п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченого п., п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до 3.18.5.4 Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3, здійснюється протягом 3 (Трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Пунктом 3.18.6.1. Умов зазначено, що обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та / або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної Ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Перевіривши розрахунки позивача суми відсотків за користування кредитом нарахованих позивачем та пені, колегія суддів дійшла висновку, що їх було зроблено арифметично вірно.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що місцевим судом правомірно задоволено вимогу позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 203,02 грн. та відсотків за користування кредитом - 416,46 грн.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі, що довіреність представника позивача № 3010-О від 27.08.2013 видана особою, яка не мала на те повноважень, до суду не надано доказів, що представник Банку станом на серпень 2014 року продовжує знаходитись у трудових відносинах з Банком, а також клопотання у зв'язку з вищевикладеним залишити позов без розгляду судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.4.6.4. Статуту Банка від 26.04.2013 Секретар Правління, крім іншого, видає довіреності від імені Банку згідно делегованих рішенням Голови Правління Банку повноважень, при додержані вимог пункту 9.4.9. Статуту. Також, відповідно до належним чином завіреної копії довіреності №3046-Н від 07.12.2011 ОСОБА_4 має право від імені Банку видавати довіреності особам, які обіймають посади згідно штатного розкладу Банку, зокрема представлення інтересів Банку в загальних та спеціалізованих судах окремих судових юрисдикцій всіх інстанцій (п. 18 довіреності №3046-Н від 07.12.2011). Крім цього, з довідки банку від 17.07.2015 № 20150717PBODH36 ОСОБА_5 дійсно працював в Банку на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення з 10.03.2010 по 30.06.2015. Тобто на момент подання позовної заяви до господарського суду ОСОБА_5 мав повноваження щодо представлення інтересів Банку у суді та його довіреність підписана повноважною на це особою, у зв'язку з цим, судова колегія не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Крім цього, судова колегія зазначає, якщо скаржник не згоден з рішенням господарського суду, він зобов'язаний надати суду належні та допустимі докази обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, однак в супереч ст. 33 ГПК України відповідач не надав доказів свої заперечень.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що у господарського суду були відсутні правові підстави для розгляду справи по суті, адже ФОП ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим, не мала змоги скористатись своїми правами відповідно до ст. 22 ГПК України. Однак, з даними доводами не погоджується судова колегія, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду від 01.09.2014 позовна заява Банку була прийнята до провадження, а ухвалою суду від 23.09.2014 розгляд справи відкладався на 14.10.2014, про що ФОП ОСОБА_2 належним чином повідомлялась за юридичною адресою (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 01.09.2014 та 24.09.2014, однак поштова кореспонденція разом з ухвалами суду повернута у зв'язку із закінченням терміну зберігання, проте пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судова колегія також не приймає до уваги посилання апелянта, що позивачем не було надано суду копії Договору від 09 липня 2013 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 08.07.2013 ФОП ОСОБА_2 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, за умовами якої відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті httр://рrivatbank.uа., які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 09.07.2013. Відповідно до 3.18.1.16. Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно -цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись cm.cm. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 14.10.2014 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Діброва Г.І.

Шевченко В. В.