ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015 р. Справа №917/1847/14

За позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці, вул. 50-річчя СРСР, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Гребенюк М. О., 39600, м.Кременчук, вул.Г.Родінцева, 3, кв.21

про зобов"язання вчинити дії

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились.

від відповідача: не з'явились.

від третьої особи: не з'явились.

Розглядається позовна заява про зобов"язання ПАТ "АвтоКраз" усунути порушення, вказані в Акті позапланової перевірки №1059 від 26.06.2013 р. шляхом надання УПФУ в м. Кременчуці нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії Гребенюку М. О. за період його роботи з 01.06.1995 р. по 31.09.1998 р. з урахуванням Акту позапланової перевірки № 1059 від 26.06.2013 та вимог Розпорядження УПФУ в м. Кременчуці від 28.08.2013 р. № 13415/02-21.

Позивач у позові посилається на порушення відповідачем вимог пенсійного законодавства та його відмову виконувати розпорядження позивача про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланової перевірки.

Відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву № 187/18-84 від 24.09.2014 року проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на обов'язок позивача перевіряти обгрунтованість видачі довідок для нарахування пенсій, а також на те, що даний спір не підвідомчий господарському суду (вх. № 12543 від 25.09.2014, а.с.22-23).

Крім того, відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності (вх. № 13969 від 23.10.2014, а.с.32-33).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.11.2014 (суддя Кльопов І.Г.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 (головуючий Сіверін В.І., судді: Терещенко О.І., Медуниця О.Є.) у даній справі позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.04.2015р. вищезгадані судові акти скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

В постанові Вищого господарського суду України від 01.04.2015р. зазначено, що судами попередніх інстанцій при розгляді даної справи не з"ясовано правовий статус відповідача у справі, як юридичної особи; не залучено до участі у справі Гребенюка М.О., щодо якого відповідачем була видана довідка із зазначенням невірного розміру заробітної плати для обчислення пенсії.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12.05.2015р. було прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.05.2015р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Гребенюк М. О. та витребувано у відповідача статут.

відповідач на вимоги ухвали суду статут не надав.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.06.2015р. за клопотанням позивача суд продовжив строк розгляду спору у відповідності до п. 3 ст. 69 ГПК України.

В судове засідання 14.07.2015р. сторони та третя особа явку представників в судове засідання не забезпечили.

Позивачем через канцелярію суду надане клопотання про розгляд справи без участі представника. При цьому, в клопотанні позивачем зазначено, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі (вх.. № 9369 від 22.06.2015р.).

Відповідач та третя особа причини неявки не повідомили. Останні відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, у суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи.

Третя особа на вимогу ухвал суду письмові пояснення по суті спору не надала. В заяві від 30.05.2015р. (вх.. № 8222 від 03.06.2015р.) третя особа повідомила, що пояснень по Акту позапланової перевірки №1059 від 26.06.2013 р. надати не може, так як ніякої участі у перевірці не брав.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд, встановив:

26.07.2013р. працівниками Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці Полтавської області складено акт перевірки характеру виконуваної роботи та умов праці для підтвердження права працівника на пільгове пенсійне забезпечення та довідок про заробітну плату №1059, в якому зазначено, що за результатами перевірки довідки №9569 від 12.08.2009р. про заробітну плату для обчислення пенсії гр. Гребенюка Миколи Олексійовича, за період з 01.06.1995р. по 31.09.1998р., встановлено завищення в сумі 490 грн.35 коп.

В описовій частині акту №1059 викладено види оплати праці та інші виплати, які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсії.

При визначенні вказаних видів оплати праці позивач керується ч. 1 ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" згідно з якою до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці Полтавської області видано розпорядження про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланової перевірки від 28.08.2013р. №13415/02-21, в якому зобов'язано ПАТ "АвтоКрАЗ" усунути виявлені порушення, в десятиденний термін, згідно чинного законодавства, шляхом подачі нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії до відділу пенсійного забезпечення.

Листом-відповіддю від 18.10.2013р. №394-58 ПАТ "АвтоКрАЗ" повідомило, що не є підлеглим до УПФУ в м. Кременчуці Полтавської області підприємством та не може бути примушене виконувати розпорядження від 28.08.2013р. №13415/02-21, а тому підстави для виконання зазначеного розпорядження відсутні.

Зазначене вище стало підставою звернення позивача до господарського суду Полтавською області з позовом, в якому останній просив зобов'язати ПАТ "АвтоКрАЗ" усунути порушення, вказані в акті позапланової перевірки від 26.07.2013р. №1059 шляхом надання УПФУ в м. Кременчуці нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії Гребенюку Миколі Олексійовичу за період його роботи з 01.06.1995р. по 31.09.1998р. з урахуванням акту позапланової передвіки від 26.07.2013р. №1059 та вимог розпорядження УПФУ в м. Кременчуці від 28.08.2013р. 313415/02-21.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно з Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади та входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 2 частини 1 статті 64 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право проводити планові та позапланові перевірки у порядку, передбаченому законом.

Статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організації і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до частини 9 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р. №877-У, розпорядження або інший розпорядчий документ органу державного нагляду (контролю) - обов'язкове для виконання письмове рішення органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень у визначені строки. Розпорядження видається та підписується керівником органу державного нагляду (контролю) або його заступником.

Абзацем 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р. №877-У передбачено, що орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право вимагати від суб'єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства.

Як встановлено в абзаці 2 частини 1 статті 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р. №877-У, суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов'язаний виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.

Невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом. (ч.1 ст.12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р. №877-У).

Як вже було зазначено вище, позивачем направлено на адресу відповідача Розпорядження про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланової перевірки від 28.08.2013р. №13415/02-21, в якому надано відповідачу 10-ти денний термін для усунення порушень.

Листом-відповіддю від 18.10.2013р. №394-58 ПАТ "АвтоКрАЗ" повідомило, що не є підлеглим до УПФУ в м. Кременчуці Полтавської області підприємством та не може бути примушене виконувати розпорядження від 28.08.2013р. №13415/02-21, а тому підстави для виконання зазначеного розпорядження відсутні.

Позивач, звертаючись до суду з позовом щодо усунення відповідачем порушень вимог законодавства, визначив вимоги наступним чином - зобов'язати Публічне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ" усунути порушення, вказані в Акті позапланової перевірки № 1059 від 26.06.2013 року шляхом надання Управлінню Пенсійного фонду України в м. Кременчуці нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії Гребенюку М.О. за період його роботи з 01.06.1995 року по 31.09.1998 року з урахуванням Акту позапланової перевірки № 1059 від 26.06.2013 року та вимог Розпорядження УПФУ в м. Кременчуці від 28.08.2013 року № 13415/02-21.

При цьому, позивач у позові не розкриває змісту поняття "нова довідка про заробітну плату" та заявляючи вимоги про зобов'язання ПАТ "АвтоКрАЗ" усунути порушення, вказані в Акті позапланової перевірки № 1059 від 26.06.2013 року шляхом надання Управлінню Пенсійного фонду України в м. Кременчуці нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії Гребенюку М.О. за період його роботи з 01.06.1995 року по 31.09.1998 року з урахуванням Акту позапланової перевірки № 1059 від 26.06.2013 року та вимог Розпорядження УПФУ в м. Кременчуці від 28.08.2013 року № 13415/02-21, не конкретизував вимоги в цій частині; не вказав, на підставі якої правової норми у відповідача виникає зобов"язання щодо надання "нової довідки про заробітну плату" та яким чином обраний ним спосіб захисту призведе до відновлення його порушених прав та інтересів.

Також судом звертається увага на те, що відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадян захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (частина перша статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені, невизнані або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм суб'єктивним правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного Кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Крім того, згідно з частиною 2 ст.20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

При цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

В позові позивач послався на те, що ухилення від відшкодування завданих Пенсійному фонду України збитків негативно впливає на забезпечення своєчасного та повного фінансування виплати пенсій, що завдає шкоди інтересам держави, яка відповідно до статті 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, позивачем не доведено існування обставин, з якими положення Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачають існування у відповідача обов'язку по усуненню порушень пенсійного законодавства шляхом надання нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії.

Крім того, в обґрунтування даної позовної вимоги не зазначено, яким чином обраний ним спосіб захисту призведе до відновлення його порушених прав та інтересів.

З огляду на це судом констатується невідповідність обраного способу правового захисту.

За даних обставин, враховуючи встановлені судом факти, зважаючи на визначені позивачем предмет та підстави позову, позов про зобов'язання відповідача усунути порушення шляхом надання нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії не підлягає задоволенню з огляду на його необгрунтованість.

Керуючись ст.ст. 43, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено ___________.2015 р.

Суддя Киричук О.А.