ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р.Справа № 922/186/13-г

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Макаренко О.В.

судді: Бринцев О.В. , Жиляєв Є.М.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард 10", м. Харків
до 1. Основ'янської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, м. Харків 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Яна", м. Харків
про визнання права власності на майно та витребування майна
за участю представників сторін:

позивача - Чірік І.О., довіреність б/н від 04.08.2014 р.

1-го відповідача - Мєхтієв Д.Б. огли, довіреність №5265/9/20-38-10-11 від 17.09.2014 р.

2-го відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авангард 10" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (1-го відповідача) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яна" (2-го відповідача), в якій просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, т. 4 а.с. 223-224) визнати за ТОВ "Авангард 10" право власності на майно - бензин автомобільний марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 16490,37 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 182218,59 грн., бензин автомобільний марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18496,40л вартістю по продажній ціні з ПДВ 200685,94, бензин автомобільний марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 23309,19 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 245911,95 грн., всього у загальній кількості 58295,96л на загальну вартість 628 816,48 грн. та зобов'язати відповідачів повернути вказане майно власнику майна - Товариству з обмеженою відповідальністю "Авангард 10".

Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірне майно є власністю позивача, придбано ним на підставі договору поставки нафтопродуктів № 02-11/2012-КП від 29.11.2012 р., укладеного з ТОВ "Уністрой" та договору поставки нафтопродуктів № 10 від 01.06.2011 р., укладеного з ТОВ "Ріаліз Ойл".

Дане майно було транспортовано для реалізації - провадження господарської діяльності на АЗС № 8 ТОВ "Авангард 10", що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 201/1, про що свідчать товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів. Отримані нафтопродукти на АЗС № 8 були оприбутковані ТОВ "Авангард 10", що підтверджується витягом з журналу обліку надходження нафтопродуктів.

20.12.2012 року 1-м відповідачем було проведено фактичну перевірку АЗС № 8 ТОВ "Авангард 10", розташованої за адресою: м. Харків, пр-т. Гагаріна, 201/1, про що було cкладено Акт фактичної перевірки від 20.12.2012 р. та вручено його копію директору ТОВ "Авангард 10" Чехляєву В.М.

29.12.2012 року посадовими особами Основ'янської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області (1-го відповідача) було складено Протокол про тимчасове затримання майна №1 від 29.12.2012 р. загальною вартістю 503868, 64 грн., копію якого було вручено директору ТОВ "Авангард 10" Чехляєву В.М. На підставі даного Протоколу 1-м відповідачем було прийнято Рішення № 1 від 02.01.2013 р. про накладення адміністративного арешту на майно згідно з п.94.7 ст. 94 Податкового кодексу України, в якому зазначено про накладення тимчасового адміністративного арешту на майно, власник якого не встановлений, що міститься за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 121/1, на загальну суму 503 868, 64 грн.

Згодом представниками 1-го відповідача була здійснено викачку всього арештованого майна та вивезено його в невідомому напрямку, про що складено Акти розпломбування і викачки від 05.01.2013 р. та від 09.01.2013 р. Надалі, спірне майно було передане 1-м відповідачем на відповідальне зберігання 2-му відповідачеві - ТОВ "Яна" на підставі Договорів про відповідальне зберігання майна з ознаками безхазяйного від 04.01.2013 № 1/19-315 та від 09.01.2013 № 2/19-315.

Позивач стверджує, що відповідачі безпідставно заволоділи спірним майном, а тому зобов'язані повернути дане майно його власникові - позивачеві.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2013 р. у справі № 922/186/13-г, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.04.2013 р., позовні вимоги ТОВ "Авангард 10" до Основ'янської МДПІ міста Харкова Харківської області Державної податкової служби задоволено повністю. Визнано за ТОВ "Авангард 10" право власності на майно: бензин автомобільний марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 16490,37 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 182218,59 грн., бензин автомобільний марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18496,40 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 200685,94 грн., бензин автомобільний марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 23309,19 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 245911,95 грн. Витребувано вказане майно з чужого незаконного володіння та стягнуто з Основ'янської МДПІ міста Харкова Харківської області Державної податкової служби на користь ТОВ "Авангард 10" судовий збір у розмірі 20154,76 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.06.2013 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.04.2013 р. та рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2013 р. у справі № 922/186/13-г скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.11.2013 р. позовні вимоги ТОВ "Авангард 10" до Основ'янської МДПІ міста Харкова Харківської області Державної податкової служби задоволено частково. Зобов'язано Основ'янську МДПІ міста Харкова Харківської області Державної податкової служби повернути майно - бензин автомобільний марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 16490,37 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 182218,59 грн., бензин автомобільний марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18496,40 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 200685,94 грн., бензин автомобільний марки А-92 ENERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 23309,19 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 245911,95 грн. власнику майна - ТОВ "Авангард-10". В частині позовних вимог про визнання за ТОВ "Авангард 10" права власності на вказане майно відмовлено. Крім того, стягнуто з Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції міста Харкова Харківської області Державної податкової служби на користь ТОВ "Авангард 10" судовий збір у розмірі 1 147,00 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.03.2014 р. замінено відповідача - Основ'янську міжрайонну державну податкову інспекцію міста Харкова Харківської області Державної податкової служби його правонаступником - Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Крім того, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2014 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Яна".

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 р. рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2013 р. у справі №922/186/13-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2014 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 р. та рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2013 р. у справі № 922/186/13-г скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

У даній постанові касаційної інстанції, окрім іншого, зазначено, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності та задовольняючи вимогу про зобов'язання повернути майно, не з'ясували характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, не встановили правову природу спірного майна, а саме до яких речей воно належить: визначених родовими ознаками чи індивідуально визначених речей, у зв'язку з чим дійшли передчасного висновку щодо способу захисту, який застосовується в даному випадку. При первісному розгляді справи суд першої інстанції, задовольняючи вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, не навів норми матеріального права в обґрунтування підстав для її задоволення, не вказав особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Також вказано, що суди попередніх інстанцій, приймаючи рішення в господарській справі, фактично вирішили спір між сторонами в частині, що стосується накладення адміністративного арешту, який не підвідомчий господарським судам. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що спір в цій частині вирішено в установленому статтею 94 Податкового кодексу України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно з витягом автоматизованої системи документообігу господарського суду Харківської області від 14.11.2014 р. справу було призначено для розгляду судді Макаренко О.В.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Харківської області від 17.11.2014 р. для розгляду справи призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Макаренко О.В., судді Бринцев О.В., Жиляєв Є.М.

Під час нового розгляду справи ухвалою суду від 24.12.2014 р. залучено до участі у справі в якості 2-го відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Яна".

Ухвалою суду від 22.01.2015 р. було задоволено клопотання ТОВ "Авангард-10" про зупинення провадження у справі №922/186/13-г до вирішення Харківським окружним адміністративним судом пов'язаної з нею справи №820/189/13-а.

Ухвалою суду від 09.06.2015 р. провадження у справі поновлено.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити. Подав до суду додаткове правове обґрунтування позовних вимог (вх.№26092 від 30.06.2015 р.) та заяву, в якій повідомив суду про те, що позивачем у позовній заяві помилково зазначено загальну кількість бензину та його вартість, у зв'язку з чим позивач просить суд вважати вірними позовні вимоги про визнання за ТОВ "Авангард 10" права власності на майно - бензин автомобільного марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 15795 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 139627,80 грн., бензину автомобільного марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18005 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 156463,45 грн., бензину автомобільного марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 22845 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 192811,80 грн., всього у загальній кількості 56 645 л на загальну вартість 488 903,05 грн. та про зобов'язання відповідачів повернути вказане майно його власникові - ТОВ "Авангард 10".

Суд долучає дані документи до матеріалів справи та продовжує розгляд справи з урахуванням вищевказаної заяви.

Водночас представник позивача подав до суду заяву (вх.№27092 від 06.07.2015 р.) про залишення заяви позивача про забезпечення позову без розгляду.

Представник 1-го відповідача (Основ'янської ОДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області) у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх.№45936 від 18.12.2014 р., т. 4 а.с. 153-154) позовні вимоги не визнає, просить у позові відмовити.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що на підставі отриманої скарги громадянина Прасола А.Є. 20.12.2012 р. 1-м відповідачем спільно з Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Харківській області було проведено фактичну перевірку АЗС № 8 ТОВ "Авангард 10", розташованої за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 201/1.

Центральним митним управлінням лабораторних досліджень та експертної роботи Державної митної служби України було проведено експертизу зразків бензину, що реалізується через АЗС № 8 ТОВ "Авангард 10", за результатами якої встановлено невідповідність відібраних зразків ДСТУ.

29.12.2012 р. Основ'янською МДПІ міста Харкова на підставі п. 94.7 ст. 94 Податкового кодексу України, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155 та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами" від 20.12.1997 р. № 1442 було затримано і вилучено спірне майно у загальній кількості 58 369 л загальною вартістю 503 868,64 грн., про що складено Протокол про тимчасове затримання майна від 29.12.2012 р. № 1, на підставі якого відповідачем прийнято Рішення про накладення адміністративного арешту майна № 1 від 02.01.2013 р.

Згодом на підставі висновків експертизи Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи Державної митної служби України спірне майно було вилучене 1-м відповідачем як безхазяйне з АЗС №8 ТОВ "Авангард 10" і передане на відповідальне зберігання 2-му відповідачеві (ТОВ "Яна").

Другий відповідач (ТОВ "Яна") про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Однак, в судові засідання жодного разу свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не подав.

За таких обставин суд вважає, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення 2-го відповідача, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника 2-го відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та 1-го відповідача, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.06.2011 р. між ТОВ "Авангард 10" (покупець) та ТОВ "Ріаліз Ойл" (постачальник) укладено Договір поставки нафтопродуктів №10 (т. 1 а.с. 15-17).

Крім того, 29.11.2012 р. між ТОВ "Авангард 10" (покупець) та ТОВ "Уністрой" (постачальник) укладено Договір поставки нафтопродуктів № 02-11/2012-КП (т. 1 а.с. 18-20).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. даних договорів постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому "товар", згідно умов даних договорів. Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами в Додаткових умовах до договорів.

За умовами п.2.1.1. даних договорів постачальник зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти згідно розділу 1 даних договорів за умови оформлення відповідних видаткових накладних або інших документів, які є невід'ємною частиною договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договорів поставки постачальники передали у власність позивача нафтопродукти, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії видаткових накладних.

Придбані нафтопродукти були транспортовані позивачем для реалізації на АЗС № 8, яка знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 201/1, що підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (т. 1 а.с. 21-23), та оприбутковані ТОВ "Авангард 10", про що свідчить витяг з журналу обліку надходження нафтопродуктів (т. 1 а.с. 24-30).

20.12.2012 року 1-м відповідачем спільно з Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Харківській області на підставі ст. 84 Податкового кодексу України було проведено фактичну перевірку АЗС № 8 ТОВ "Авангард-10", розташованої за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 201/1.

За результатами даної перевірки 1-м відповідачем складено Рішення №1 від 20.12.2012 р. (т. 3 а.с. 151), яким було вирішено:

- провести експертизу бензинів, що реалізується через АЗС № 8 ТОВ "Авангард-10", розташованої за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 201/1;

- залучити експерта Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи Державної митної служби України;

- в ході експертизи дослідити "Бензин автомобільний А-95 Євро", "Бензин автомобільний А-95", "Бензин автомобільний А-92";

- подати до експертизи зразки бензинів відібрані Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Харківській області на АЗС № 8 ТОВ "Авангард-10", розташованої за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 201/1.

29.12.2012 року посадовими особами 1-го відповідача складено Протокол про тимчасове затримання майна №1 від 29.12.2012 р., копію якого було вручено директору позивача Чехляєву В.М.

Зі змісту даного протоколу вбачається, що посадовими особами Основ'янською МДПІ міста Харкова на підставі п. 94.7 ст. 94 Податкового кодексу України, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20.05.2008 р. №281/171/578/155 та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами" від 20.12.1997 р. № 1442 затримано і вилучено майно з АЗС № 8 ТОВ "Авангард 10" у загальній кількості 58369 л загальною вартістю 503868,64 грн. При цьому у Протоколі зазначено, що вилучене майно є рідиною невстановленого походження із запахом бензину (т. 1 а.с. 35-37).

На підставі Протоколу про тимчасове затримання майна №1 від 29.12.2012 р. 1-м відповідачем прийнято Рішення №1 від 02.01.2013 р. про накладення адміністративного арешту на майно згідно з п. 94.7 ст. 94 Податкового кодексу України, яким накладено тимчасовий адміністративний арешт на майно, власник якого не встановлений, і яке знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна 121/1, АЗС № 8 ТОВ "Авангард 10" на загальну суму 503868,64 грн. (т. 1 а.с. 38-39).

09.01.2013 року представниками 1-го відповідача здійснено викачку арештованого бензину та вивезено його, про що складено Акти розпломбування і викачки від 05.01.2013 р. та від 09.01.2013 р. (т. 1 а.с. 41-42, 44-49).

Надалі вилучене майно на загальну суму 488903,05 грн. було передано 1-м відповідачем на зберігання ТОВ "Яна" на підставі Договорів про відповідальне зберігання майна з ознаками безхазяйного від 04.01.2013 р. № 1/19-315 та від 09.01.2013 р. № 2/19-315 (т. 1. а.с. 70-71).

Позивач, вважаючи свої права, як власника спірного майна, порушеними, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за позивачем право власності на спірне майно та зобов'язати відповідачів повернути спірне майно його власникові.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, враховуючи вказівки касаційної інстанції, викладені у постанові від 29.10.2014 р., суд дійшов таких висновків.

Предметом розгляду даної справи є спір про визнання права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангард 10" на майно - бензин автомобільного марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 15795 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 139627,80 грн., бензину автомобільного марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18005 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 156463,45 грн., бензину автомобільного марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 22845л вартістю по продажній ціні з ПДВ 192811,80 грн., всього у загальній кількості 56 645 л на загальну вартість 488 903,05 грн. та про зобов'язання відповідачів повернути вказане майно його власнику - ТОВ "Авангард 10".

Розглянувши позовну вимогу про визнання за позивачем права власності на спірне майно, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на майно, яке воно здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Право розпорядження є одним зі складових права власності та полягає у можливості власника самостійно вирішувати фактичну та юридичну долю майна (ст. 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може буті протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Судом встановлено, що 1-й відповідач не визнає право власності позивача на спірне майно, посилаючись на те, що Центральним митним управлінням лабораторних досліджень та експертної роботи Державної митної служби України було проведено експертизу зразків бензину, що реалізується через АЗС № 8 ТОВ "Авангард 10", за результатами якої встановлено невідповідність відібраних зразків ДСТУ. Таким чином, на думку 1-го відповідача, спірне майно є безхазяйною річчю, а не власністю позивача.

Проаналізувавши дані твердження 1-го відповідача, суд вважає їх хибними з огляду на таке.

За умовами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 32, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Як було зазначено вище, 01.06.2011 р. між ТОВ "Авангард 10" (покупець) та ТОВ "Ріаліз Ойл" (постачальник) укладено Договір поставки нафтопродуктів №10 від (т. 1 а.с. 15-17).

Крім того, 29.11.2012 р. між ТОВ "Авангард 10" (покупець) та ТОВ "Уністрой" (постачальник) укладено Договір поставки нафтопродуктів № 02-11/2012-КП від 29.11.2012 р. (т. 1 а.с. 18-20).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. даних Договорів постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому "товар", згідно з умовами даних договорів. Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами в Додаткових умовах до договорів.

За умовами п. 2.1.1. даних Договорів постачальник зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти згідно розділу 1 даних договорів за умови оформлення відповідних видаткових накладних або інших документів, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.п. 4.5., 4.6. даних Договорів датою поставки товару вважається дата, зазначена в видатковій накладній або акті приймання-передачі товару. Товар вважається поставленим постачальником та прийнятим покупцем, а право власності на товар вважається таким, що перейшло від постачальника до покупця в момент підпису видаткової накладної або акту приймання-передачі товару.

Судом встановлено, що вищевказані договори поставки були фактично виконані, факт поставки постачальниками у власність позивача та прийняття товару позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи копіями належно оформлених видаткових та товарно-транспортних накладних.

Слід також зазначити, що вищевказані договори поставки нафтопродуктів, недійсними в судовому порядку не визнавалися, їх недійсність прямо не встановлена законом, а відтак вони є правомірними правочинами в силу презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 Цивільного кодексу України, та обов'язковим для виконання сторонами в силу ст. 629 Цивільного кодексу України.

Таким чином судом встановлено, що позивач є власником спірного майна, яке придбано ним за вищевказаними договорами поставки.

За умовами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В матеріалах справи міститься копія лабораторних досліджень Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи, м. Київ (т. 3 а.с. 153-176), з якої вбачається, що зазначеною лабораторією досліджувались нафтопродукти ПАТ "Дніпронафтопродукт" А-95; А-95 ЄВРО вид 1 клас В та ТОВ ТД "Кременчукнафтопродуктсервіс" А-92.

Як свідчать матеріали справи, даними лабораторними дослідженнями встановлено невідповідність відібраних зразків нафтопродуктів ДСТУ.

Відповідно до ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Отже, виявлена невідповідність відібраних зразків бензину ДСТУ не є підставою для визнання неякісного бензину безхазяйним майном.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на спірне майно.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В силу ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання за ТОВ "Авангард 10" права власності на майно - бензин автомобільного марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 15795 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 139627,80 грн., бензину автомобільного марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18005 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 156 463,45 грн., бензину автомобільного марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 22845 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 192 811,80 грн., всього у загальній кількості 56 645 л на загальну вартість 488 903,05 грн. є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Позивач у позовній заяві також просить суд зобов'язати відповідачів повернути майно - бензин автомобільного марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 15795 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 139627,80 грн., бензину автомобільного марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18005 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 156463,45 грн., бензину автомобільного марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 22845 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 192811,80грн., всього у загальній кількості 56 645 л на загальну вартість 488 903,05грн. власнику майна - ТОВ "Авангард 10", наполягаючи на тому, що спірне майно набуто відповідачами безпідставно. В обґрунтування даної вимоги позивач посилається на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Розглянувши дану вимогу, з урахуванням вищенаведених вказівок Вищого господарського суду України, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Для захисту права власності передбачені речові та зобов'язальні способи захисту.

Зобов'язальні способи захисту права власності випливають із договорів та інших видів зобов'язань і мають конкретний характер.

До речових способів захисту права власності належать позови, зокрема, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

До умов пред'явлення віндикаційного позову належать такі:

1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю;

2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи;

3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним.

4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав.

При цьому, об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл. 83 ЦК.

Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

У ч. 2 ст. 184 Цивільного кодексу України зазначено, що річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

У даному випадку спірне майно (бензин автомобільний марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007, бензин автомобільний марки А-95 ДСТУ 4063-2001, бензин автомобільний марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001) за своєю правовою природою є річчю, яка визначена родовими ознаками, є замінним згідно з ч. 2 ст. 184 ЦК України і як стверджує позивач, вилучено та знаходиться у володінні відповідачів безпідставно.

Загальні положення щодо набуття та збереження майна без достатньої правової підстави передбачено Главою 83 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, при вирішенні даного спору суд має обов'язково встановити факт наявності або відсутності достатньої правової підстави для набуття спірного майна відповідачами та/або його зберігання.

За змістом ст. 32 ГПК України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, встановлюється господарським судом на підставі доказів - фактичних даних, що встановлюються певними засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2012 р. Основ'янською МДПІ міста Харкова було затримано і вилучено спірне майно у загальній кількості 58 369 л загальною вартістю 503 868,64 грн., про що складено Протокол про тимчасове затримання майна від 29.12.2012 р. № 1, на підставі якого відповідачем прийнято Рішення про накладення адміністративного арешту майна № 1 від 02.01.2013 р.

Надалі, арештоване та викачане 1-м відповідачем спірне майно у загальній кількості 56645 л загальною вартістю 488903,05 грн. було передано 1-м відповідачем на відповідальне зберігання 2-му відповідачеві (ТОВ "Яна") на підставі Договорів про відповідальне зберігання майна з ознаками безхазяйного від 04.01.2013 р. № 1/19-315 та від 09.01.2013 р. № 2/19-315 (т. 1. а.с. 70-71).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 р. по справі № 820/113/13-а, яка набрала законної сили, адміністративний позов ТОВ "Авангард 10" до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування рішень задоволено частково. Рішення Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції міста Харкова Харківської області ДПС №1 від 02.01.2013 р. про накладення адміністративного арешту майна визнано протиправним та скасовано. Крім того, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. у справі №820/189/13-а, яка набрала законної сили, адміністративний позов Основ'янської ОДПІ міста Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області до ТОВ "Авангард 10" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна (яке є предметом розгляду даного спору) залишено без задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що рішення Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції міста Харкова Харківської області ДПС №1 від 02.01.2013 р. про накладення адміністративного арешту на майно визнано протиправним та скасовано, а також адміністративним судом не підтверджено обґрунтованість адміністративного арешту майна, суд вважає, що правові підстави набуття та зберігання відповідачами спірного майна, власником якого є позивач, відпали.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд погоджується з позицією позивача по даній справі та вважає, що жодних правових підстав для утримання та зберігання спірного майна у відповідачів на даний час немає.

Разом з тим, суд звертає увагу на той факт, що зі змісту Договорів про відповідальне зберігання майна з ознаками безхазяйного від 04.01.2013 р. № 1/19-315 та від 09.01.2013 р. № 2/19-315, вбачається, що 1-м відповідачем було передане на відповідальне зберігання ТОВ "Яна" майно (нафтопродукти) на загальну суму 488 903,05 грн. у загальній кількості 56 645 л (т. 1. а.с. 70-71).

Під час розгляду справи 1-м відповідачем на вимогу суду надано Акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на відповідальному зберіганні у ТОВ "Яна" станом на 01.05.2015 р., з якого також вбачається, що станом на 01.05.2015 року на відповідальному зберіганні у ТОВ "Яна" знаходиться спірне майно (бензин) загальною вартістю 488903,05 грн. у загальній кількості 56 645 л.

Отже, судом встановлено, що на даний час спірне майно, власником якого є позивач, фактично знаходиться у незаконному володінні 2-го відповідача, який зберігає це майно без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Враховуючи вищевикладені обставини і норми закону, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобов'язання відповідачів повернути спірне майно підлягають задоволенню в частині зобов'язання 2-го відповідача (ТОВ "Яна") повернути майно - бензин автомобільного марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 15795 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 139 627,80 грн., бензину автомобільного марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18005 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 156 463,45 грн., бензину автомобільного марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 22845 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 1928 11,80 грн., всього у загальній кількості 56 645 л на загальну вартість 488 903,05 грн. власнику майна - ТОВ "Авангард 10"

В частині позовних вимог про зобов'язання 1-го відповідача повернути позивачеві спірне майно слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Крім того, у п.4.7. Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій 1-го відповідача, суд, керуючись ч. 2 ст. 49 ГПК України, вважає за необхідне покласти судовий збір у повному обсязі на 1-го відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 15, 16, 184, 316, 319, 321, 328, 334, 387, 392, 629, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 4-3, 12, 32-34, 35, 43, 44, 49, 82-85, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангард 10" (61124, м. Харків, пр. Гагаріна, корп. 2, кв. 20, ) право власності на майно - бензин автомобільного марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 15795 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 139 627,80 грн., бензину автомобільного марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18005 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 156 463,45 грн., бензину автомобільного марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 22845 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 192811,80грн., всього у загальній кількості 56 645 л на загальну вартість 488 903,05грн.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Яна" (61125, м. Харків, Набережна Червоношкільна, 24, ) повернути майно - бензин автомобільного марки А-95 Євро вид-І клас-В ДСТУ 4839:2007 у кількості 15795 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 139 627,80 грн., бензину автомобільного марки А-95 ДСТУ 4063-2001 у кількості 18005 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 156 463,45 грн., бензину автомобільного марки А-92 ЕNERGY с прис. ДСТУ 4063-2001 у кількості 22845 л вартістю по продажній ціні з ПДВ 192811,80 грн., всього у загальній кількості 56 645 л на загальну вартість 488 903,05 грн. власнику майна - Товариству з обмеженою відповідальністю "Авангард 10" (61124, м. Харків, пр. Гагаріна, корп. 2, кв. 20, ).

В частині позовних вимог про зобов'язання 1-го відповідача повернути позивачеві спірне майно відмовити.

Стягнути з Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції міста Харкова Харківської області Державної податкової служби (61001, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард 10" (61124, м. Харків, пр. Гагаріна, корп. 2, кв. 20, ) судовий збір в розмірі 19 556,13 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.07.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В. Макаренко О.В. Бринцев Є.М. Жиляєв