ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.07.15р. Справа № 904/4438/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія", (м. Дніпропетровськ)

до Публічного акціонерного товариства завод "Павлоградхіммаш", (м. Павлоград)

про стягнення 19 800,00 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: Щеглов М.М. - директор (наказ № 35 від 11.03.98р.; паспорт)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія" (далі-позивач) звернулося до господарського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства завод "Павлоградхіммаш" (далі-відповідач) про стягнення 30 985,73 грн.

Сума позову складається з наступних сум: 19 800,00 грн. - основний борг, 2 079,58 грн. - пеня, 8 764,66 грн. - інфляційні втрати, 341,49 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 19-ДС/ТО/14-18-0172 від 18.07.2014р., в частині повного та своєчасного розрахунку за виконані роботи.

04 червня 2015 року від директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" надійшло до суду клопотання № 04/06-1, в якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв'язку з неможливістю прибути в судове засіданні, оскільки буде перебувати у службовому відрядженні.

Представником позивача надано документи для приєднання до матеріалів справи та докази направлення відповідачу акту звірки взаєморозрахунків.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 20661430 станом 04.06.2015 року юридичне місцезнаходження відповідача (Публічне акціонерне товариство завод "Павлоградхіммаш") - 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Харківська, 15 - куди і направлялись ухвали суду.

Публічне акціонерне товариство завод "Павлоградхіммаш" у своєму відзиві на позов від 06.07.15р., який поданий до суду 22 липня 2015 року зазначає, що позивач не виставляв рахунків, без яких бухгалтерія підприємства відповідача не має достатніх договірних підстав для здійснення платежів відповідно до умовам спірного договору.

Також, відповідач вважає, що позивач передчасно звернувся із позовом до суду, адже у відповідача не настав строк виконання грошових зобов'язань через ненадання рахунків на оплату позивачем. З цих же підстав не є можливим задоволення вимог про стягнення сум неустойки, процентів за користування грошовими коштами, а також сум збитків від інфляції.

Окрім того, відповідач вказує на те, що позивачем невірно розраховано суму позовних вимог, оскільки відповідачем 17.09.2014 року було сплачено 6 600,00 грн.

На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, у зв'язку з неправомірним та невірним нарахуванням суми штрафних санкцій, процентів за користування чужими коштами та збитків від інфляції, а також подано позовну заяву до порушення прав позивача, адже не наступив строк виконання грошових зобов'язань.

В судовому засіданні, яке відбулось 22.07.15р., позивачем подані уточнення суми позовних вимог по справі, в яких просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 19 800,00 грн. та судові витрати у сумі 1 827,00 грн. за подання позовної заяви до суду.

Крім того, директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" надані документи для приєднання до матеріалів справи, а саме: лист з вимогою оплати заборгованості відповідача, рахунок на погашення заборгованості, опис вкладення та повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив.

За таких обставин господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому, суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія", як підрядник, та Публічним акціонерним товариством завод "Павлоградхіммаш", як замовник, було укладено договір № 19-ДС/ТО/14-18-0172.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання, але не раніше дати вручення підписаного договору замовником підряднику із супровідним листом. Цей договір діє до 01.08.2016р. При невиконанні будь-якої з сторін своїх зобов'язань дію цього договору продовжується до справжньої виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п.п. 9.1., 9.2. договору).

Згідно п. 1.1., 1.2. договору, на умовах цього договору підрядник за дорученням замовника зобов'язується виконати технічне обслуговування (надалі ТО). Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Зазначене обладнання знаходиться на балансі замовника і розташоване за адресою: м Павлоград, вул. Харківська, 15 (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 1.4. договору, склад, обсяг і періодичність проведення робіт, що доручаються підряднику для виконання, визначені переліком робіт (Додаток № 1) та Графіком проведення технічного обслуговування, затвердженим керівником замовника (Додаток № 2), які є невід'ємною частиною цього договору.

Вартість робіт з технічного обслуговування протягом одного місяця становить 6 600,00 грн., У тому числі ПДВ - 20% - 1 100,00 грн. (п. 2.2. договору).

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія" свої обов'язки згідно спірного договору виконала повністю, що підтверджується актами виконаних робіт, підписаних відповідачем в серпні, вересні, жовтні, листопаді 2014 року на загальну суму 26 400,00 грн. (а.с. 14 - 17).

У відповідності до п. 3.1. договору № 19-ДС/ТО/14-18-0172 від 18.07.14р. відповідач повинен провести оплату виконаних робіт протягом 3 (трьох) днів з моменту підписання акту приймання здачі виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

В оплату виконаних робіт Публічне акціонерне товариство завод "Павлоградхіммаш" 17 вересня 2014 року перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "Надія" грошові кошти в сумі 6 600,00 грн.

Позивач зазначає, що заборгованість Публічного акціонерного товариства завод "Павлоградхіммаш" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія" станом на 12.05.2015 року становить у сумі 19 800,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія" неодноразово зверталось до Публічного акціонерного товариства завод "Павлоградхіммаш" з вимогою провести остаточну оплату за виконані роботи, однак відповідач залишив вимоги позивача без відповіді та задоволення та перерахування грошових коштів ним не проводились.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за виконані роботи у сумі 19 800,00 грн.

Доказів виконання по оплаті за договором № 19-ДС/ТО/14-18-0172 від 18.07.14р. на загальну суму 19 800,00 грн. на момент розгляду спору відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено наступне: зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено наступне: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до п. 1 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 року за № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" загальні положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений ст. 692, ст. 712 Цивільного кодексу України - спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до приписів п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Отже, наявність у відповідача зобов'язання щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, а не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою в порядку частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Викладене є підставою для задоволення позову в частині стягнення основного боргу у сумі 19 800,00 грн.

При викладених обставинах вимогу позивача щодо стягнення суми боргу за поставлений товар у сумі 19 800,00 грн. слід визнати обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи і такою, що підлягає задоволенню.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. 49, ст. 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства завод "Павлоградхіммаш" (51400, м. Павлоград, вул. Харківська, 15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, № 35, к. 2; ) - 19 800 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. основного боргу, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.07.15р.

Суддя І.Ю. Дубінін