КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. Справа№ 910/15028/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

розглянув апеляційну скаргу ДПЗД "Укрінтеренерго" на ухвалу господарського суду м.Києва від 14.05.2015 у справі № 910/15028/14 (суддя Ващенко Т.М)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Нафтогаз України"

на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції

України

за позовом Публічного акціонерного товариства "Нафтогаз України"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної

діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 14 457 977,40грн.

за участю представників сторін:

скаржника-Войтенко А.І. за довіреністю,

кредитора-Бережок С.І. за довіреністю

ДВС-не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва № 910/15028/14 від 14.05.2015р. задоволена скарга ПАТ «Нафтогаз України» на дії ДВС Міністерства юстиції України: визнано незаконними дії Державної виконавчої служби України щодо винесення 16.02.2015 р. постанови про зупинення виконавчого провадження ВП № 46424296 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 24.11.2014 р. у справі № 910/15028/14 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 13 185 378,74 грн. - основного боргу, 640 590,44 грн. - пені, 150 874,75 грн. - збитків від інфляції, 320 985,86 грн. - 3 % річних, 73 080,00 грн. - витрат по сплаті судового збору; Визнано недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. від 16.02.2015 р. про зупинення виконавчого провадження ВП № 46424296 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 24.11.2014 р. у справі № 910/15028/14 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 13 185 378,74 грн. - основного боргу, 640 590,44 грн. - пені, 150 874,75 грн. - збитків від інфляції, 320 985,86 грн. - 3 % річних, 73 080,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухвалою скаржник, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову задоволенні скарги на дії ДВС.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача,в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував.

Представник ВДВС в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.

Враховуючи приписи ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2014 р. у справі № 910/15028/14, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2014р. задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 13 185 378,74грн. основного боргу, 640 590,44грн. пені, 150 874,75грн. інфляційних втрат, 320 985,86грн. річних, судовий збір.

24.11.2014 р. на виконання вищевказаного рішення був виданий відповідний наказ.

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, мотивуючи її тим, що постанова про зупинення виконавчого провадження ВП № 46424296 від 16.02.2015 р., винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазуром Г.І. безпідставно, з грубим порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" у зв'язку з чим є незаконною та підлягає скасуванню на підставі наступного.

Задовольняючи скаргу на дії ДВС, господарський суд виходив з того, що положеннями Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" встановлено вичерпний перелік сум коштів, що підпадають під визначення заборгованості при його застосуванні, до яких, зокрема, віднесено суми коштів зазначені в п. 1.4. ст. 1 Закону, які виникли станом на 01.01.2013 року, і на які в свою чергу поширюється положення п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" щодо обов'язкового зупинення виконавчого провадження відносно підприємства, яке бере участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до цього Закону.

Відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений позивачем природний газ, починаючи з 14.02.2013 року, та закінчуючи 14.02.2014 року, тобто після встановленої Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" розрахункової дати.

Отже, стягнута за рішенням суду у даній справі сума боргу, не є заборгованістю підприємства паливно-енергетичного комплексу в розумінні Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", вона знаходяться поза межами регулювання цього Закону.

Таким чином, за умов того, що стягувана за рішення суду сума боргу не є заборгованістю у розумінні Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", і здійснення її погашення в рамках названого Закону відповідно не відбуватиметься, сам лише факт включення відповідача до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є достатньою підставою для зупиняє виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області у даній справі, а отже, дії державної виконавчої служби щодо зупинення виконавчого провадження, суперечать вимогам діючого законодавства, що є підставою для задоволення скарги в повному обсязі.

Заперечуючи проти ухвали суду, скаржник вказує на помилковість висновків господарського суду та просить ухвалу скасувати.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини та матеріали справи, які мають значення для вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Згідно зі статтею 115 Кодексу рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» . Зі змісту статей 1, 2, 17, 18, 19, 25, 27, 37, 38 цього Закону вбачається, що примусове виконання рішень судів України відбувається на підставі виконавчих документів, які є основою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій. Законодавець також закріпив перелік підстав, що зумовлюють зупинення виконавчого провадження.

Згідно вимог п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених п. 15 ст. 37 цього Закону, - до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

За законодавством України підприємства паливно-енергетичного комплексу мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, тому, з метою створення умов для підтримання їх стабільного фінансово-економічного стану законом можуть встановлюватися особливості правового регулювання відносин у цій сфері. У зв'язку з цим зупинення проведення виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень про стягнення з таких підприємств, у разі їх внесення до Реєстру, заборгованості, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії, є заходом, спрямованим на забезпечення життєво важливих суспільних інтересів.

Конституційний Суд України у рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 у справі № 1-26/2012 вказав, що зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень полягає у відстроченні виконання судового рішення на певний строк, має відповідати принципу верховенства права та здійснюватися у випадках і на підставі, визначених законом.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 37, абзацу п'ятого частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру на визначений Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» на строк дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу.

Запроваджуючи названий механізм правового регулювання, законодавець установив, що не зупиняється здійснення щодо підприємств паливно-енергетичного комплексу, внесених до Реєстру, виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості зі сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, яка виникла до 01.01.2011року, і заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України.

Внесення юридичної особи, незалежно від форми власності, до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є підставою для зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень щодо стягнення з неї заборгованості, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії і не визначена Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

За змістом вказаного Конституційного Рішення, положення Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" не регулюють правовідносини стосовно погашення заборгованості, не визначеної у пункті 1.4 статті 1 Закону.

Згідно з положеннями абзацу 6 п. 3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 01.01.2013 року, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Предметом позову у справі № 910/15028/14 було стягнення заборгованості за природний газ, який поставлений на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 44/21-103-ТЕ-15 від 20.12.2012 року січня, вересня 2013 року та січня 2014 року. Відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений позивачем природний газ, починаючи з 14.02.2013 року, та закінчуючи 14.02.2014 року, тобто після встановленої Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" розрахункової дати.

Таким чином, колегія суддів вважає вірними висновки місцевого суду, що стягнута за рішенням суду у даній справі сума боргу, не є заборгованістю підприємства паливно-енергетичного комплексу в розумінні Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", вона знаходяться поза межами регулювання цього Закону.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а ухвала господарського суду є обґрунтованою і такою, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 106, 121-2 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДПЗД "Укрінтеренерго" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду м. Києва від 06.04.2015року у справі № 910/15028/14 - без змін.

Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала