РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015Справа №910/9399/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полі-Експрес» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" про стягнення 199 332,65 грн., за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - Лабатюка Я.М., довіреність №б/н від 01.10.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року до господарського суду м. Києва звернувся позивач з даним позовом про стягнення з відповідача 180 850,00 грн. основного боргу, 8 459,22 грн. інфляційних втрат, 934,28 грн. 3% річних та 9 089,28 грн. пені у зв'язку з неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов'язань з оплати вартості поставленого товару за договором поставки №16 від 24.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 20.05.2015 року.

08.07.2015 року представником позивача через канцелярію суду та в судовому засіданні надано аналогічні заяви про зменшення позовних вимог, в яких він просив стягнути 140 850,00 грн. основного боргу, 8 459,22 грн. інфляційних втрат, 934,28 грн. 3% річних та 9 089,28 грн. пені, які прийняті судом до розгляду.

08.07.2015 року представником відповідача через канцелярію суду надано клопотання про повернення позовної заяви без розгляду, з тих підстав, що позивачем не було направлено на адресу відповідача копію позовної заяви.

08.07.2015 року ухвалою господарського суду міста Києва відкладено розгляд справи на 13.07.2015 року та зобов'язано позивача направити копію позовної заяви на адресу відповідача, докази чого надати суду.

В судовому засіданні 13.07.2015 року розглянуто клопотання відповідача про повернення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до п.3.5. Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5 і 6 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті. У разі необхідності розгляд справи може бути відкладено (стаття 77 ГПК), зокрема, з метою: одержання необхідних доказів чи обґрунтованого розрахунку стягуваної (оспорюваної) суми; надіслання відповідачеві чи іншим особам, які беруть участь у справі, копій позовних матеріалів.

З урахуванням вищевикладеного та оскільки позивачем 13.07.2015 року надано суду докази направлення на адресу відповідача копії позовної заяви, то в задоволені клопотання відповідача про повернення позовної заяви без розгляду судом відмовлено.

13.07.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 15.07.2015 року.

15.07.2015 року представником позивача через канцелярію суду надано заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника позивача.

15.07.2015 року представником відповідача через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові в частині стягнення 8 459,22 грн. інфляційних втрат, 934,28 грн. 3% річних та 9 089,28 грн. пені, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що поставка товару по вказаним в позовній заяві видатковим накладним була здійснена саме за договором поставки №16 від 24.09.2014 року.

Представник позивача в судове засідання 15.07.2015 року не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.11.2014 року та 20.11.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полі-Експрес» було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст» продукцію на загальну суму 185 850,00 грн. на підставі видаткових накладних.

Доказів того, що вищевказаний товар було поставлено позивачем саме за договором поставки №16 від 24.09.2014 року (специфікації, заявки на замовлення товару, рахунки фактури, тощо) матеріали справи не містять.

Видатковими накладними №РН-0000266 від 20.11.2014 року на суму 98 624,40 грн., №РН-0000256 від 06.11.2014 року на суму 87 225,60 грн., які містяться в матеріалах справи, стверджується факт отримання відповідачем від позивача товару на загальну суму 185 7850,00 грн.

Проте, наведені вище видаткові накладні не містять жодних ознак та посилань, що поставка здійснювалась саме на підставі договору поставки №16 від 24.09.2014 року.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару відповідачу, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару та має перед позивачем заборгованість у сумі 140 850,00 грн. з урахуванням часткової оплати.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у розмірі 140 850,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочення платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.1. роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/293 від 29.04.1994 р., якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, пеня стягненню не підлягає, за винятком випадків, коли розмір пені встановлений чинними актами законодавства.

Таким чином, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).

Оскільки факту того, що товар було поставлено позивачем саме за договором поставки №16 від 24.09.2014 року позивачем не доведено, вимоги позивача про стягнення пені, яка передбачена вищезазначеним договором в сумі 9 089,28 грн. задоволенню не підлягають.

Тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 9 089,28 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з цим, позов в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат обґрунтований та підлягає задоволенню 3% річних у розмірі 934,28 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8 459,22 грн. в межах розміру позовних вимог.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" (01014, м. Київ, пров. Мічуріна, буд. 3/2 літера А, оф. 21; код 34415593) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полі-Експрес» (61105, м. Харків, вул. Фонвізіна, буд. 18; код 23759236) 140 850 (сто сорок тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 934 (дев'ятсот тридцять чотири) грн. 28 коп. 3% річних, 8 459 (вісім тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 22 коп. та 3 004 (три тисячі чотири) грн. 88 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.07.2014р.

Суддя С.О. Чебикіна