ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015 р. Справа № 914/1019/15

За позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1;
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів;
про:визнання дій незаконними та зобов'язання до вчинення дій
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:не з'явився;
від відповідача:Дятлов О.Л. - представник

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. На підставі клопотання відповідача здійснювалася технічна фіксація судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

СУТЬ СПОРУ:

30.03.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (надалі - Відповідач) про визнання дій незаконними та зобов'язання до вчинення дій.

Ухвалою суду від 31.03.2015р. (суддя Козак І.Б.) порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 12.05.2015р.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Козак І.Б. (на підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Львівської області) було призначено повторний автоматичний розподіл справ, за результатами якого справу №914/1019/15 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою від 12.05.2015р. суд відклав розгляд справи на 28.05.2015р. В судовому засіданні 28.05.2015р. оголошено перерву до 22.06.2015р. В подальшому, розгляд справи відкладався на 25.06.2015р. та 13.07.2015р. (з урахуванням ухвали суду від 03.07.2015р. про виправлення описки).

Крім цього, 18.06.2015р. позивачем було подано заяву про зміну обставин (уточнення), відповідно до якої останній просив суд вважати договір №65989 від 05.11.2002 року внесеним помилково і вважати правильним зазначення наступного номера договору - №66822/00 від 19.12.2003р. Ухвалою від 22.06.2015р. суд залишив дану заяву без розгляду.

Представник позивача в судове засідання 13.05.2015р. не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.

Як вбачається з позовної заяви, свої вимоги ФОП ОСОБА_1 мотивує тим, що в 2003р. ним придбане нежитлове приміщення у АДРЕСА_2. На замовлення позивача Львівськими міськими електромережами ВАТ «Львівобленерго» було виготовлено технічні умови на електропостачання складських приміщень по АДРЕСА_2 №277.115-3435 від 05.12.2003р. На підставі вказаних технічних умов, між ним та відповідачем 05.11.2002р. укладено договір на постачання електричної енергії та надання доступу до місцевої електромережі №65989 щодо постачання електроенергії до приміщення по АДРЕСА_2 (в подальшому позивачем у письмових поясненнях по справі зазначалося, що вказаний номер і дата договору вказані помилково, вірним слід вважати договір №66822/00 від 19.12.2003р.). У зв'язку з тим, що в грудні 2014р. при огляді приміщення позивачем виявлено відсутність електричної енергії в приміщені та відповідного приладу обліку електричної енергії, останній звернувся до суду з позовною заявою про визнання дій ПАТ «Львівобленерго» по припиненню електропостачання та вилучення приладу обліку електричної енергії неправомірними та зобов'язання ПАТ «Львівобленерго» відновити електропостачання та встановити відповідний прилад обліку електричної енергії за адресою АДРЕСА_2.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях по справі. Зокрема, заперечуючи проти позову представник зазначає, що 05.11.2002р. між відповідачем та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір про постачання електричної енергії та надання доступу до місцевої електромережі №65989 з точкою доступу за адресою АДРЕСА_3. В подальшому, а саме 30.05.2007р. між цими ж сторонами підписано додаткову угоду до вказаного договору, згідно якої електрична енергія постачається на об'єкт за адресою: АДРЕСА_2. Також у відзиві представник вказує, що між відповідачем та позивачем жодних договірних відносин на постачання електричної енергії за адресою АДРЕСА_2 не існує та позивач ніколи не був стороною договору №65989 від 05.11.2002р. В письмових поясненнях відповідач також зазначає, що ПАТ «Львівобленерго» не володіє інформацією щодо вилучення у позивача приладів обліку.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомленого про час, дату та місце судового розгляду відповідача не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Нормами цивільного законодавства, а саме положеннями ст. 15, п. 4-5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі.

Як роз'яснив Пленум ВГСУ в п. 3.12. Постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З позовної заяви вбачається, що предметом даного позову являється визнання неправомірними дій ПАТ «Львівобленерго» по припиненню електропостачання та вилученню приладу обліку по АДРЕСА_2 та зобов'язання ПАТ «Львівобленерго» відновити електропостачання та встановити відповідний прилад обліку електричної енергії за вказаною адресою у відповідності до Договору на постачання електричної енергії №65989 від 05.11.2002р. та технічних умов №277.115-3435 від 05.12.2003р.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. ст. 626 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Приписами ч. 1 ст. 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Пунктом 5.1. Правил користування електричною енергією, затв. постановою НКРЕ від 31.07.1996р. №28 передбачено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Разом з тим, як прослідковується з позовної заяви та письмових пояснень по справі, позивач вказує, що Договір на постачання електричної енергії №65989 від 05.11.2002р. на котрий він покликається в позовній заяві було ним втрачено і пред'явити суду такий немає можливості.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що договір на постачання електричної енергії до приміщень по АДРЕСА_2 між ПАТ «Львівобленерго» та позивачем не укладався. Натомість Договір про постачання електричної енергії та надання доступу до місцевої електромережі №65989 від 05.11.2002р. (точка доступу: АДРЕСА_3), на який посилається позивач як на підставу позову, був укладений між відповідачем та ПП ОСОБА_4, а 30.05.2007р. між вказаною особою та відповідачем підписано додаткову угоду до договору про доповнення договору №65989 новою (додатковою) точкою доступу: АДРЕСА_2. На підтвердження своїх слів, відповідачем до матеріалів справи долучено завірену копію Договору про постачання електричної енергії та надання доступу до місцевої електромережі №65989 від 05.11.2002р. та Додаткової угоди від 30.05.2007р. укладених із ФОП ОСОБА_4.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд зазначає, що належним доказом, який би міг підтвердити факт існування між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо постачання електричної енергії до приміщення по АДРЕСА_2 і, відповідно підставність та обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій та спонукання до виконання умов договору, є Договір про постачання електричної енергії №65989 від 05.11.2002р. укладений між позивачем та відповідачем, однак такий представлений ні позивачем, ні відповідачем не був, як і не було долучено інших доказів, які б могли підтвердити факт існування зазначених договірних відносин, як до прикладу, акт про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (точка встановлення, тип, покази на момент укладання договору тощо), схема електропостачання споживача із зазначенням ліній, що живлять електроустановки споживача, і точок їх приєднання, повідомлення про граничні величини споживання електричної потужності та години контролю максимального навантаження енергосистеми.

Натомість, долучені позивачем до матеріалів справи Технічні умови №277.115-3435 від 05.12.2003р. не беруться судом до уваги, оскільки вони слугують лише підставою для укладення відповідного договору і жодним чином не підтверджують факт існування між позивачем та відповідачем договірних відносин. Більше того з преамбули вказаних Технічних умов вбачається, що вони дійсні протягом 2-х років з дня видачі, тобто до 05.12.2005р.

Оскільки в процесі судового розгляду позивачем не було належними та допустимими доказами доведено факту укладення з відповідачем Договору №65989 від 05.11.2002р., підстави для визнання дій ПАТ «Львівобленерго» щодо вилучення електролічильника, припинення електропостачання неправомірними та зобов'язання ПАТ «Львівобленерго» встановити прилад обліку і відновити електропостачання за адресою АДРЕСА_2 у відповідності до вказаного Договору - відсутні, адже жодних зобов'язань на відповідача ні договором, ні законом не покладалося.

З приводу поданого позивачем клопотання про огляд речових доказів, то в його задоволенні слід відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 39 ГПК України господарський суд може провести огляд та дослідження письмових і речових доказів у місці їх знаходження в разі складності подання цих доказів.

Правовий аналіз вказаної норми свідчить про те, що огляд речових доказів є правом, але не обов'язком господарського суду. По - друге, вирішуючи питання про проведення огляду і дослідження речових доказів у місці їх знаходження, суд повинен насамперед установити, що цей доказ є належним і допустимим. Обгрунтовуючи подане клопотання позивач зазначає, що блок з відрізаними кабелями по вул. Таманській, 4/1 у м. Львові підтверджує факт постачання і припинення електропостачання електроенергії позивачу відповідачем. Однак суд не погоджується з твердженнями позивача, оскільки постачання електроенергії здійснюється виключно на підставі договору, а тому доказом її постачання є відповідний договір. В свою чергу, доказом припинення подачі електроенергії є відповідний акт, складений та підписаний представника енергопостачальної організації та такий наданий суду не був. Відтак, суд відмовляє позивачу в задоволенні клопотання про огляд речових доказів.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 17.07.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.