РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015Справа №910/2494/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Проперті Протектед»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА»

про стягнення 552533,27 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта»

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Проперті Протектед»;

2) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА»

про стягнення 592625,20грн.

Головуючий суддя - Сташків Р.Б.,

Судді: Карабань Я.А.,

Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача (відповідач-1 за зустрічним позовом) - Єлтишева С.Л. (представник за довіреністю);

від відповідача (позивач за зустрічним позовом) - Марусенко Ю.Г. (представник за довіреністю);

від третьої особи (відповідач-2 за зустрічним позовом) - Єлтишева С.Л. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На новий розгляд до Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Проперті Протектед» (далі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» (далі - Відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» (далі - Третя особа) про стягнення, в редакції прийнятої судом в порядку ст.ст. 22, 55 ГПК України заяви від 09.06.2015, 321231,50 грн. - заборгованості по несплаченим страховим платежам по Генеральному договору №2590 від 10.07.2011, а також нарахованих в зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за цим договором - 28351,25 грн. 3% річних, 24024,56 грн. - пені та 178925,96 грн. - втрат від інфляції.

Вимоги первісного позову мотивовані невиконанням Відповідачем умов Генерального договору № 2590 страхування ризиків від 10.07.2011, та укладених в його рамках угод, а також відмовою Відповідача здійснити виплати на користь Позивача, як на користь нового кредитора, якому попередній кредитор за Генеральним договором № 2590 страхування ризиків від 10.07.2011 продав (переуступив) права на підставі договору від 15.01.2014.

Третя особа позов підтримала.

Відповідач проти вимог первісного позову заперечував, у відзивах наводив доводи, зокрема, щодо неправильно виконаних Позивачем розрахунків та невірної оцінки Позивачем обсягу прав та обов'язків, що перейшли до нього, та вважав, що на його правовідносини з Позивачем поширюється заява про зарахування зустрічним однорідних вимог від 22.04.2014. Також Відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені по наведеним у заяві договорам.

Предметом поданого Відповідачем зустрічного позову, в редакції прийнятої судом в порядку ст.ст. 22, 55 ГПК України заяви від 18.05.2015, є вимоги про стягнення з Відповідача-2 за зустрічним позовом (Третьої особи за первісним позовом) 177267,74 грн. страхових відшкодувань та 415357,46 грн. суми тантьєм, у зв'язку з тим, що Відповідач-2 за зустрічним позовом ухиляється від виконання обов'язків за Генеральним договором №2590 страхування ризиків від 10.07.2011, не виплачує страхові відшкодування за наведеними у зустрічному позові страховими випадками та не виплачує обумовленої договором суми тантьєм.

До Відповідача-1 за зустрічним позовом вимоги вже не заявляються (у редакції заяви від 18.05.2015), та Позивач по зустрічному позову просить припинити провадження у справі по відношенню до Відповідача-1 за зустрічним на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідач-2 за зустрічним позовом проти задоволення його вимог заперечує з багатьох наведених у відзиві обґрунтувань, та зокрема, свого обов'язку здійснити виплату за наведеними у зустрічному позові страховими випадками не визнає, а щодо заявленої суми тантьєм вказує на «мертвість» даної норми договору через відсутність погодження сторонами у договорі шляхів її реалізації.

Відповідача-1 за зустрічним позовом підтримав позицію Відповідача-2.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

10.07.2011 між ВAT «СК «НОВА» (далі - Страховик) та Відповідачем (далі - Страхувальник) було укладено Генеральний договір № 2590 страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, зазначеним у Договорі, а також додатковим обладнанням до вказаного транспортного засобу (далі - Договір страхування).

За умовами п.п. 7.2.2 п. 7.2 Договору страхування, Страхувальник зобов'язаний своєчасно сплачувати страхові платежі у встановлені договором строки та виконувати інші умови цього договору. У випадку порушення Страхувальником термінів внесення та розмірів страхових платежів Страхувальник сплачує Страховику пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день періоду прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент настання заборгованості (п. 14.2 Договору страхування).

Відповідно до пункту 8.3 Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011 до Договору страхування, за ризиками Каско-1 та Каско-2, починаючи з другого місяця дії договору, сплата страхових платежів та страхових відшкодувань здійснюється шляхом акту взаємозаліку. У випадку перевищення страхових відшкодувань, що підлягають оплаті в поточному періоді, над страховими платежами, що підлягають оплаті в поточному періоді, Страховик не здійснює виплати страхових відшкодувань у розмірі такого перевищення, натомість ця сума переноситься до врахування в акті взаємозаліку наступного періоду. У випадку перевищення страхових платежів, що підлягають оплаті в поточному періоді, над страховими відшкодуваннями, що підлягають оплаті в поточному періоді, Страхувальник проводить доплату різниці в строк до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним. Страховий платіж вважається сплаченим після отримання його на поточний рахунок Страховика.

Так, сторонами Договору страхування було підписано низку угод по взаємозаліку по Договору страхування, з відповідними додатками - актами взаємозаліку до них, у яких окрім зарахуванням вимог та встановлення розмірів заборгованостей, було також встановлено нові строки погашення цих заборгованостей, а саме:

- відповідно до Угоди № 1 від 27.06.2012 Страхувальник зобов'язався перерахувати заборгованість перед Страховиком у сумі 359354,50 грн. у строк до 30.06.2012 включно, проте відповідно до п/д № 2212 заборгованість була сплачена лише 26.09.2012;

- відповідно до Угоди № 1 від 27.07.2012 Страхувальник зобов'язався перерахувати заборгованість перед Страховиком у сумі 137388,42 грн. у строк до 30.07.2012 включно, проте відповідно до п/д № 2213 заборгованість була сплачена лише 26.09.2012;

- відповідно до Угоди № 1 від 28.08.2012 Страхувальник зобов'язався перерахувати заборгованість перед Страховиком у сумі 98051,85 грн. у строк до 31.08.2012 включно, проте відповідно до п/д № 2214 заборгованість була сплачена лише 26.09.2012;

- відповідно до Угоди № 1 від 29.09.2012 Страхувальник зобов'язався перерахувати заборгованість перед Страховиком у сумі 115661,01 грн. у строк до 30.09.2012 включно, але заборгованість погашена не була;

- відповідно до Угоди № 1 від 29.10.2012 Страхувальник зобов'язався перерахувати заборгованість перед Страховиком у сумі 79858,88 грн. у строк до 31.10.2012 включно, але заборгованість погашена не була;

- відповідно до Угоди № 1 від 30.11.2012 Страхувальник зобов'язався перерахувати заборгованість перед Страховиком у сумі 65015,98 грн. у строк до 30.11.2012 включно, але заборгованість погашена не була;

- відповідно до Угоди № 1 від 30.12.2012 Страхувальник зобов'язався перерахувати заборгованість перед Страховиком у сумі 60695,63 грн. у строк до 30.12.2012 включно, але заборгованість погашена не була.

На підставі укладеного між Страховиком, як продавцем, та Позивачем, як покупцем, 15.01.2014 Договору, продавець продав (переуступив) покупцю права на боргові зобов'язання за договорами страхування, а покупець прийняв боргові зобов'язання (п. 3.2 договору), у тому числі по Генеральному договору № 2590 страхування ризиків від 10.07.2011 наступних сумах:

- сума боргу по сплаті страхових платежів боржником (Відповідачем) - 321231,50 грн.;

- нарахована пеня (0,1%) - 59431,11 грн.;

- 3% річних за п. 2 ст. 625 ЦК України - 11505,01 грн.

Щодо обсягу прав, які переходять до покупця за договорами страхування у зв'язку з продажем боргових зобов'язань, то Договором від 15.01.2014 встановлено, що:

- з урахуванням положень ст. 3 цього договору, покупець набуває усі права вимоги на свою користь за договорами страхування (генеральні договори № 3140 від 10.07.2010 та № 2590 від 10.07.2011), що є дійсними на дату підписання цього договору, але не обмежуючись правами вимоги до боржника щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржника щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржника щодо сплати штрафних санкцій;

- право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за договорами страхування з дати підписання цього договору.

Отже, на підставі ст.ст. 512-514 ЦК України Позивач набув прав на боргові зобов'язання за договорами страхування, у тому числі за Генеральним договором № 2590 страхування ризиків від 10.07.2011 у вищенаведених розмірах, з правом нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу з дати підписання договору купівлі-продажу боргових зобов'язань.

16.01.2014 листом-повідомленням ФОП Бригадир Ю.В., як представник Позивача (договір про надання послуг - в додатку до листа), повідомив Відповідача про продаж вищевказаних боргових зобов'язань, та претензією від цієї ж дати, з доданням договору купівлі-продажу боргових зобов'язань, вимагав сплати боргу та нарахованих санкцій вже Позивачу. 17.01.2014 листом 52/0/17-14 вже попередній кредитор AT «СК «НОВА», повідомила Відповідача про продаж вищеописаних боргових зобов'язань Позивачу.

Заявлена Позивачем до стягнення сума боргу по сплаті страхових платежів боржником (Відповідачем) в розмірі 321231,50 грн. судом перевірена та визнана обґрунтованою, Відповідачем не була спростована перед судом належними засобами доказування та не була сплачена Позивачку чи попередньому кредитору. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Судом відхиляються посилання Відповідача, що на його правовідносини з Позивачем поширюється заява про зарахування зустрічним однорідних вимог від 22.04.2014.

Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог була адресована не Позивачу, а ПАТ «СК «НОВА», тоді як повноважного представника Позивача поставлено в копії, тобто до відома.

При цьому до Позивача на підставі Договору від 15.01.2014 та відповідно до ст. 514 ЦК України перейшов чітко визначений цим Договором обсяг прав вимоги до Відповідача, тобто Позивач став кредитором Відповідача у визначеній договором частині з правом подальшого нарахування процентів та штрафних санкцій на суму основного боргу з дати підписання договору купівлі-продажу вимог, тоді як повного обсягу прав та обов'язків за Генеральним договором № 2590 від 10.07.2011 від ПАТ «СК «НОВА» до Позивача не перейшло, тому він не володіє всім обсягом обов'язків за генеральним договором по відношенню до Відповідача, щоб останній мав право звертатися до нього з заявою в порядку ст. 601 ЦК України.

Отже, заборгованість в розмірі 321231,50 грн. Відповідачем не погашена, тому виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України та ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення пені відповідно до п. 14.2 Генеральному договору № 2590 страхування ризиків від 10.07.2011, право вимагати яку у межах розміру 59431,11 грн. станом на 15.01.2014 та з правом подальшого нарахування Позивач отримав на підставі Договору від 15.01.2014.

Заява Відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені по: угоді № 1 від 27.06.2012, угоді № 1 від 27.07.2012 та угоді № 1 від 28.08.2012 судом відхиляється, оскільки Позивач, у редакції прийнятої судом заяви від 09.06.2015, вимог про стягнення пені по вказаним угодам вже не заявляє, натомість заявляє вимоги про стягнення пені по угодам: від 29.09.2012 (сума боргу 115661,01 грн.), від 29.10.2012 (сума боргу 79858,88 грн.), від 30.11.2012 (сума боргу 65015,98 грн.) та від 30.12.2012 (сума боргу 60695,63 грн.), щодо який Відповідач про застосування позовної давності вимоги не заявляв.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, наведений у заяві від 09.06.2015, суд дійшов висновку про обгрунтованість нарахованої пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по угодам: від 29.09.2012 (сума боргу 115661,01 грн.), від 29.10.2012 (сума боргу 79858,88 грн.) та від 30.12.2012 (сума боргу 60695,63 грн.).

По угоді № 1 від 30.11.2012 Позивачем не правильно обраховано строк, з якого наступає прострочення, а саме, враховуючи, що встановлену угодою суму 65015,98 грн. Відповідач був зобов'язаний сплатити у строк до 30.11.2012 включно, то прострочення наступає з 01.12.2012, та отже пеня може бути нарахована з 01.12.2012 по 01.06.2013 включно, тоді як Позивач нараховує пеню з 03.12.2012 по 03.06.2013, тобто понад встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України 6ти місячний строк. Тому суд робить власний розрахунок пені в межах заявленого Позивачем періоду нарахування наступним чином:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
65015.9803.12.2012 - 01.06.20131817.5000 %0.041 %*4822.91

Отже, обґрунтованим розміром пені до стягнення по угоді № 1 від 30.11.2012 є 4822,91 грн., тому загалом вимоги про стягнення пені по цій та іншим угодам суд визнає частково обґрунтованими та задовольняє в сумі: 23971,27 грн.

Щодо нарахованих Позивачем та заявлених до стягнення санкцій в порядку ст. 625 ЦК України, то вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних задовольняються судом частково.

Умовами Договору від 15.01.2014, з урахуванням додатку №2 до нього, чітко визначено обсяг прав вимоги, які в порядку ст. 514 ЦК України перейшли до Позивача:

- сума боргу по сплаті страхових платежів боржником (Відповідачем) - 321231,50 грн.;

- нарахована пеня (0,1%) - 59431,11 грн.;

- 3% річних за п. 2 ст. 625 ЦК України - 11505,01 грн.,

та вказано, що ці права є дійсними на дату підписання Договору - 15.01.2014, при цьому в частині обсягу прав сторони окремо передбачили, що Позивач отримав право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за договорами страхування з дати підписання цього договору, тобто з 15.01.2014.

З огляду на наведене, суд визнає обґрунтованими вимоги Позивача про стягнення нарахованих до укладення Договору 3% річних за п. 2 ст. 625 ЦК України не в сумі 14885,92 грн., як заявляє Позивач, а в сумі 11505,01 грн., оскільки саме цей, а не більший розмір вимоги був переданий Позивачу на підставі Договору (розрахунок у додатку №2 до Договору від 15.01.2014 судом перевірено та визнано обґрунтованим).

Наведене Позивачем у заяві від 09.06.2015 нарахування інфляційних за п. 2 ст. 625 ЦК України до дати підписання Договору, тобто до 15.01.2014, судом визнається не обґрунтованим, оскільки, як вже було вказано вище судом, Позивачу було передано право вимоги на чітко встановлені Договором суми та право з дати підписання договору, тобто з 15.01.2014, нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу, тоді як Позивач у мотивувальній частині заяви нараховує інфляційні до 15.01.2014, але таке право йому за Договором від 15.01.2014 не передавалося.

Натоміть, перевіривши наданий Позивачем (наведений у заяві від 09.06.2015) розрахунок 3% та інфляційних, нарахованих після (з) 15.01.2014, суд дійшов висновку про обгрунтованість розрахунку та його арифметичну правильність, та зокрема, оскільки ці розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом, тому обґрунтованими до нарахування та стягнення є 13465,33 грн. 3% річних на за період 15.01.2014 - 08.06.2015 та 178952,96 грн. інфляційних за період 15.01.2014 - 01.05.2015.

Отже, по первісному позову судом частково задовольняються вимоги про стягнення з Відповідача, у сумах:

- 321231,50 грн. - заборгованості по несплаченим страховим платежам по Генеральному договору №2590 від 10.07.2011;

- 23971,27 грн. - пені;

- 24970,34 грн. (11505,01 + 13465,33) - 3% річних;

- 178925,96 грн. - втрат від інфляції.

Предметом зустрічного позову, в редакції прийнятої судом в порядку ст.ст. 22, 55 ГПК України заяви від 18.05.2015, є вимоги Позивача за зустрічним про стягнення з Відповідача-2 за зустрічним позовом:

- 177267,74 грн. страхових відшкодувань, не виплачених по 9ти ДТП (період ДТП 18.12.2011-27.12.2012), які Позивач за зустрічним позовом вважає страховими випадками, які сталися з застрахованими по програмам Каско-1 та Каско-2 на підставі Генеральному договору № 2590 страхування ризиків від 10.07.2011 автомобілями;

- 415357,46 грн. суми тантьєм.

По першій з позовних вимог суд зазначає, що за умовами укладеного між сторонами Генерального договору № 2590 від 10.07.2011, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011, який сторони зобов'язалися виконувати в силу приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, та користуючись наданим сторонам правом ст. 25 Закону України «Про страхування», сторони погодили особливий порядок здійснення страхових платежів та виплат, тобто взаєморозрахунків між сторонами Договору.

Так, відповідно до пункту 8.3 Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011 до договору страхування, за ризиками Каско-1 та Каско-2, починаючи з другого місяця дії договору, сплата страхових платежів та страхових відшкодувань здійснюється шляхом акту взаємозаліку. У випадку перевищення страхових відшкодувань, що підлягають оплаті в поточному періоді, над страховими платежами, що підлягають оплаті в поточному періоді, Страховик не здійснює виплати страхових відшкодувань у розмірі такого перевищення, натомість ця сума переноситься до врахування в акті взаємозаліку наступного періоду. У випадку перевищення страхових платежів, що підлягають оплаті в поточному періоді, над страховими відшкодуваннями, що підлягають оплаті в поточному періоді, Страхувальник проводить доплату різниці в строк до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним. Страховий платіж вважається сплаченим після отримання його на поточний рахунок Страховика.

Тобто, за умовами Генерального договору № 2590 від 10.07.2011 в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011, сторонами взагалі не було передбачено обов'язку Страховика проводити прямі виплати за договором страхування за результатами розгляду страхових випадків, натомість виконання обов'язку здійснювати страхові виплати за згодою сторін було реалізовано шляхом покладення на сторін обов'язку укладення окремих правочинів щодо взаємозаліку страхових платежів та виплат, та такі правовідносини між сторонами існували і умови договору виконувались, що описано вище судом (угоди від 27.06.2012, від 27.07.2012, від 28.08.2012, від 29.09.2012, від 29.10.2012, від 30.11.2012, від 30.12.2012).

Відтак, в силу ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст. 25 Закону України «Про страхування», Відповідачем-2 не було порушено прав Позивача по зустрічному позову на здійснення страхових виплат на його користь, оскільки вимоги про грошові виплати Відповідач-2 не був зобов'язаний виконувати (за згодою сторін у договорі встановлено інший порядок розрахунків), з вимогами про укладення в порядку п. 8.3 Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011 до договору страхування - актів взаємозаліку страхових платежів та страхових відшкодувань (правочинів щодо взаємозаліку зустрічних вимог, як вищеописані угоди), Позивач по зустрічному позову до Відповідача-2 не звертався, тому права Позивача по зустрічному позову на даний час не порушені - Відповідач-2 не відмовляв в укладенні актів взаємозаліку та/або правочинів щодо взаємозаліку зустрічних вимог (як вищеописані угоди), отже у Позивача за зустрічним позовом не виникло право вимагати виплати страхового відшкодування в прямому порядку (у зв'язку з відмовою здійснити договірну виплату шляхом укладення акту та/або правочину про зарахування).

При цьому, відмови Відповідача-2 у визнанні вищеописаних по 9ти ДТП страховими випадками не є відмовами в укладенні передбачених п. 8.3 Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011 до договору страхування - актів взаємозаліку страхових платежів та страхових відшкодувань, і також обгрунтованість чи необґрунтованість відмови Відповідача-2 у визнанні вищеописаних по 9ти ДТП страховими випадками не досліджується судом в межах даного спору - оскільки не доведено порушення Відповідачем-2 прав Позивача по зустрічному позову на здійснення страхової виплати у погоджений сторонами спосіб - шляхом укладення актів взаємозаліку та/або правочинів щодо взаємозаліку зустрічних вимог (як вищеописані угоди).

З огляду на наведене, оскільки Позивачем по зустрічному позову не доведено перед судом належними засобами доказування порушення Відповідачем-2 прав Позивача на отримання 177267,74 грн. страхових відшкодувань шляхом (доказів звернення до Відповідача-2 на його відмови у встановленому договором порядку укласти акти взаємозаліку матеріали справи не містять), то підстави для задоволення позову і стягнення з Відповідача 177267,74 грн. страхових відшкодувань у примусовому порядку в суду відсутні.

У частині стягнення 415357,46 грн. суми тантьєм, суд зазначає наступне.

За умовами Генерального договору № 2590 від 10.07.2011 в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011, передбачається, що:

- тантьєма - участь страхувальника в прибутку страховика; тантьєма встановлюється у розмірі 75%;

- прибуток страховика за результатами закритого періоду страхування по всьому парку розраховується по формулі: прибуток страховика = (сплачені страхові премії х 83% - сплачена винагорода банків - вигодонабувачів - сплачені збитки).

Спір виник у зв'язку із невиконанням на думку Позивача Відповідачем-2 умов Генерального договору № 2590 від 10.07.2011 в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011 в частині виплати тантьєми та зумовлений неоднозначним тлумаченням сторонами вищевказаного п. 3.4.1 Додаткової угоди № 1, який надає визначення тантьєма, його розмір та порядок розрахунку.

Згідно із ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

В пункті п. 3.4.1 Додаткової угоди №1 сторонами погоджено визначення тантьєму, його розмір та порядок розрахунку.

При цьому Позивач вказує на обов'язок Відповідача-2 здійснювати самостійний розрахунок тантьєма та його виплату Позивачу, натомість Відповідач-2 вказує, що умовами договору та Додаткової угоди №1 не передбачено як самого обов'язку з виплати тантьєму, так і порядку та строків такої виплати, зокрема з урахуванням того, що розрахунки по ризику Каско-1 («тантьємне страхування») сторонами обумовлено здійснювати в порядку складення актів зарахування зустрічних вимог з оплат страхових платежів та з виплат по страховим випадкам.

Суд виходить із таких загальноприйнятих термінів у відповідній сфері відносин значення терміну тантьєма:

- тантьєма - це відрахування з прибутку перестраховика, який він може отримати за результатами проходження договору перестрахування. Тантьєма виплачується щороку із суми чистого прибутку, який отримує перестрахувальна компанія. Це форма заохочення перестраховиком перестрахувальника щодо наданої участі в договорі перестрахування, сумлінності та обачного ведення справи - С.С.Осадець. Страхування: Підручник - видання друге - Київ 2002 р.

- тантьєма - комісія (винагорода) з прибутку перестраховика перестрахувальнику за надання участі в перестрахувальних договорах - Гвозденко А.А. Основи страхування: підручник: Фінанси і статистика, 1999 р. 304 с.

- в перестрахуванні під тантьємою розуміється частина позитивної різниці між доходами і витратами перестраховика по договору або групі договорів перестрахування, яку на умовах договору перестрахування або спеціального договору про тантьєму зобов'язується передати перестрахувальнику по закінченню встановленого договором строку. Також в деяких випадках, тантьєма - це різниця між страховою премією і страховою виплатою по договору або групі договорів перестрахування.

Тобто, за загальноприйнятим визначенням терміну, тантьєма може розраховуватися як від комісії з отриманого сальдо так і від отриманого прибутку за вирахуванням понесених витрат, в залежності від волі сторін, і при цьому - може мати місце як воля сторін щодо здійснення такої виплати, так і відсутність такої волі, оскільки законодавчо обов'язок виплати тантьєма не закріплено, то відповідно до ст.ст. 626-628 ЦК України залишено на волю сторін.

Судом встановлено, що із структури Генерального договору № 2590 від 10.07.2011, Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011 та інших додатків і змін до договору не вбачається досягнення ними згоди щодо покладення на Відповідача-2 обов'язку виплачувати Позивачу тантьєм, строки та порядки таких виплат.

Ч. 4 ст. 213 ЦК України якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, при тлумаченні правовідносин судом також враховується подальша поведінка сторін.

Судом встановлено, що від часу укладення Генерального договору № 2590 від 10.07.2011 в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011, та до звернення Позивача по первісному позову до суду, питання щодо ви плати тантьєму між сторонами не порушувалось, ПАТ «СК «НОВА» (Відповідач-2 за зустрічним позовом) у добровільному порядку тантьєми Позивачу за зустрічним позовом не виплачував, та до подачі зустрічного Позивач цього від Відповідача-2 не вимагав. Також не відбувалося зарахування тантьєму у порядку укладення між сторонами відповідних угод (такий порядок розрахунку передбачений договором для ризиків Каско-1 та Каско-2).

Отже, своєю поведінкою після укладення Додаткової угоди № 1 від 10.07.2011 до Генерального договору № 2590 від 10.07.2011 сторони підтвердили, що ними не було досягнуто згоди щодо покладення на Відповідача-2 обов'язку здійснювати виплату тантьєму Позивачу за зустрічним позовом, не погоджено строків та порядку здійснення такої виплати (прямої виплати чи шляхом зарахування як по Каско-1 та Каско-2).

Таким чином, суд вважає, що передбачаючи у договорі «тантьєм» сторони залишили його як договірне заохочення для співпраці, однак не погодивши покладення на Відповідача обов'язку з його виплати - залишили питання виплати тантьєму на подальшу волю сторін за їх згодою, тому на даний час норма договору яка передбачає реалізацію тантьєму між сторонами не погоджена, отже порушення прав Позивача на сьогоднішній день на отримання тантьєму не доведено, тому в цій частині суд в позові відмовляє.

Питання зарахування між Позивачем по зустрічному позову та Відповідачем-2 за заявою зустрічних однорідних вимог на суму 360151,79 грн. судом не розглядається, оскільки у зв'язку зі зменшенням Позовних вимог вказана сума не є спірною по зустрічному позову.

До Відповідача-1 за зустрічним позовом вимоги вже не заявляються, та заявник просить припинити провадження у справі по відношенню до нього на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог по первісному та по зустрічному позовах. Окрім того, на Позивача по зустрічному позову в зв'язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог повністю - відносяться та йому не відшкодовуються витрати по оплаті судовим збором раніше заявлених апеляційної та касаційної скарг повністю, а у зв'язку зі зменшенням вимог зустрічного позову підлягає поверненню з Державного бюджету України 7203,04 грн. судового збору. Позивачу по первісному позову в зв'язку з переплатою повертається з Державного бюджету України 86,84 грн. судового збору.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» (м. Київ, вул. Залізничне шосе, 6; ідентифікаційний код 14284053) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Проперті Протектед» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 11, офіс 2; ідентифікаційний код 39033190) 321231 (триста двадцять одну тисячу двісті тридцять одну) грн. 50 коп. заборгованості по несплаченим страховим платежам, 23971 (двадцять три тисячі дев'ятсот сімдесят одну) грн. 27 коп. пені, 24970 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот сімдесят) грн. 34 коп. 3% річних, 178925 (сто сімдесят вісім тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) грн. 96 коп. втрат від інфляції, а також 10981 (десять тисяч дев'ятсот вісімдесят одну) грн. 98 коп. судового збору.

Видати наказ.

У іншій частині в задоволенні первісного позову відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Проперті Протектед» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 11, офіс 2; ідентифікаційний код 39033190) з Державного бюджету України 86 (вісімдесят шість) грн. 84 коп. судового збору.

У частині вимог зустрічного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Проперті Протектед» провадження у справі припинити.

У задоволенні зустрічного позову до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» відмовити повністю.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Ілта» (м. Київ, вул. Залізничне шосе, 6; ідентифікаційний код 14284053) з Державного бюджету України 7203 (сім тисяч двісті три) грн. 04 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.07.2015

Головуючий суддя Р.Б. Сташків

Суддя Я.А. Карабань

Суддя Ю.В. Цюкало