ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 липня 2015 р. Справа № 918/698/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІСАН"

до відповідача Рівненської міської ради

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради

про визнання рішення частково незаконним

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Горчак Ю.П., дов. від 29.04.2015 року

від третьої особи: Ремовський С.В.. длов. № 1 від 24.03.2015 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІСАН" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради (відповідач) про визнання рішення частково незаконним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

11.04.2005 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради та позивачем укладено інвестиційний договір з будівництва житла на розі вул. Соборної та вул. Корольова у м. Рівне, який є чинним на сьогоднішній день.

Об'єкт інвестування розміщується на земельній ділянці площею 46 953 кв.м., що знаходиться в користуванні Управління капітального будівництва на підставі договору оренди № 33 від 30.03.2005 року.

Як стало відомо позивачу з листа Управління капітального будівництва від 08.06.2015 року, рішенням відповідач від 25.12.2009 року № 3180 припинено право користування на частину земельної ділянки, наданої в оренду Управлінню капітального будівництва.

Позивач, вважаючи що його права прийняттям вказаного рішення порушено, звернувся до суду з вимогою про визнання його частково незаконним.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 19, 140, 144 Конституції України, ст.ст. 12, 80 ЗК України, ст. 8 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 16, 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" тощо.

Ухвалою суду від 24.06.2015 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 06.07.2015 року, в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради.

У судовому засіданні 06.07.2015 року оголошено перерву до 13.07.2015 року.

13.07.2015 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що відповідачем виконано вимоги чинного законодавства з приводу порядку набуття права оренди третьою особою на земельну ділянку та припинення цього права. Оскаржуване рішення прийняте в межах компетенції відповідача.

13.07.2015 року через службу діловодства господарського суду від третьої особи надійшла позовна заява, в якій останнє просить суд переукласти (пролонгувати) договір оренди земельної ділянки № 33 від 30.03.2005 року (із змінами від 12.02.2005 року та від 27.11.2006 року), укладений між відповідачем та третьою особою, до 30.03.2020 року, на тих самих умовах, а п.п. 1, 2, 5, 9 договору оренди земельної ділянки викласти у редакції, запропонованій третьою особою.

Ухвалою суду від 13.07.2015 року позовну заяву та додані до неї документи повернуто третій особі без розгляду.

У судовому засіданні 13.07.2015 року оголошено перерву до 16.07.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2015 року між позивачем (інвестор) та третьою особою (замовник) укладено інвестиційний договір з будівництва житлових будинків на розі вул. Соборній та вул. Корольова у м. Рівне (договір), за умовами якого інвестор зобов'язався на власний ризик і за власні кошти відповідно до умов цього договору забезпечити інвестування будівництва житлових будинків № 3 та № 4, орієнтовною загальною площею 33 668,7 кв.м. (будівельна адреса: ріг вул. Соборної та вул. Корольова в м. Рівне), мікрорайон № 92 "Ювілейний (об'єкт інвестування), а замовник - надати інвестору будівельний майданчик для будівництва об'єкта інвестування та створення інших умов для його реалізації (п. 1.1. договору).

У п.п. 5.1., 5.2. сторонами погоджено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін. Цей договір діє до моменту виконання сторонами всіх зобов'язань, які встановлені договором або з нього випливають, у повному обсязі.

Згідно з п. 1.3. договору терміни початку та закінчення будівництва будуть визначені сторонами після виготовлення та затвердження замовником проектно-кошторисної документації, що оформляється додатковою угодою.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що об'єкт інвестування розміщується на земельній ділянці площею 46 953 кв.м., яка знаходиться у користуванні замовника на підставі договору оренди № 33 від 30.03.2005 року. Місце розташування об'єкту інвестування визначається сторонами на плані земельної ділянки у мікрорайоні № 92 "Ювілейний", який є невід'ємною частиною договору.

У свою чергу, 16.03.2005 року між відповідачем (орендодавець) та третьою особою (орендар) укладено договір оренди землі, зареєстрований у Рівненській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 30.03.2005 року за № 33, відповідно до п. 1. якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 46 953 кв.м., яка знаходиться в м. Рівне у мікрорайоні № 92 "Ювілейний" (IV містобудівельний комплекс), для будівництва житлових будинків з торговим комплексом.

Відповідно до п.п. 2, 3, 5 договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 46 953 кв.м., у тому числі 46 953 кв.м. - за рахунок земель житлової та громадської забудови міста. Земельна ділянка вільна від забудов. Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

За п.п. 15, 16, 17, 18 договору оренди землі мета оренди та цільове призначення земельної ділянки - для будівництва житлових будівників з торговим комплексом. Умови збереження стану об'єкта оренди - використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення. Передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням технічної документації та оформлення права оренди земельної ділянки. Підставою для розроблення технічної документації та оформлення права оренди земельної ділянки є рішення Рівненської

міської ради № 1149 від 26.01.2005 року.

Невід'ємними частинами договору є: план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об'єкта оренди, технічна документація на оформлення права оренди земельною ділянкою у випадках, передбачених законом.

25.12.2009 року відповідачем прийнято рішення № 3180 "Про припинення права оренди частин земельних ділянок у районі вулиць Соборної та Корольова", згідно з яким на підставі п. "а" ст. 141 ЗК України припинено право оренди частин земельних ділянок загальною площею 18 948 кв.м. у районі вулиць Соборної та Корольова, одна з яких відповідно до рішення Рівненської міської ради від 26.01.2005 року № 1149 "Про оформлення права користування земельними ділянками та відміну окремих пунктів рішень Рівненської міської ради" була надана Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради для будівництва та обслуговування житлових будинків з торговим комплексом у мікрорайоні № 92 "Ювілейний" (IV містобудівельний комплекс), а інша відповідно рішення Рівненської міської ради від 25.07.2006 року № 124 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, вилучення, надання земельних ділянок, скасування деяких пунктів рішень Рівненської міської ради" була надана Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради для будівництва та обслуговування житлового кварталу (п. 1 рішення).

Пунктом 2 вказаного рішення земельні ділянки загальною площею 18 948 кв.м. віднесено до земель запасу житлової та громадської забудови міста.

Зобов'язано Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради внести зміни в договори оренди від 30.03.2005 року № 33 та від 11.12.2006 року № 57 у тримісячний строк з дня прийняття цього рішення (п . 3 рішення).

Оцінивши законність оскаржуваного рішення, суд встановив таке.

Згідно з приписами ст.ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно ст. 3 ЗК України (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 ЗК України (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, передача, вилучення та викуп земельних ділянок комунальної власності відносяться до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення)).

За ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним рішенням припинено право користування третьою особою частиною земельної ділянки (без визначення її розміру та меж).

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення)).

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) унормовано, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки).

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЗК України).

З наведеного вбачається, що земельна ділянка є об'єктом цивільних прав, у тому числі орендних правовідносин лише тоді, коли її сформовано - визначено межі в натурі (на місцевості).

За відсутності визначення таких меж (як при наданні земельної ділянки у власність чи користування, так і у випадку коли межі її змінюються шляхом вилучення частини наданої земельної ділянки) земельна ділянка не можу вважатися об'єктом цивільних правовідносин, тобто щодо неї не можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) план земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці.

Пунктом "в" ч. 1 ст. 20 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

До видів документації із землеустрою відносить технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (п. "и" ч. 2 ст. 25 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення)).

За ст. 30 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У силу вимог ст. 55 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, що була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Усупереч наведеному оскаржуване рішення відповідача про припинення права користування частиною земельної ділянки, що є предметом договору оренди землі, прийняте без затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв'язку з чим таке часткове припинення призвело до того, що земельна ділянка, надана в оренду третій особі, перестала бути об'єктом цивільних правовідносин, оскільки межі її в натурі не виділені, що унеможливлює її використання за цільовим призначенням - будівництва житлових будинків № 3 та № 4 мікрорайону № 92 "Ювілейний".

Крім того, оскаржуване рішення не містить розміру (площі) частини земельної ділянки, право користування якої припинено за договором оренди від 30.03.2005 року № 33 (в ньому йдеться про розмір земельної ділянки загальною площею 18 948 кв.м., право користування на яку припинилося як за договором оренди від 30.03.2005 року № 33, так і за договором оренди від 11.12.2006 року № 57, без конкретизації площі припинення користування за кожним з вказаних договорів оренди окремо), що також не може вважатися законним.

Судом також встановлено, що оскаржуване рішення виконане не було, оскільки зміни до договору оренди № 33 від 30.03.2005 року не відбулися.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) забороняється.

За приписами ч. 6 ст. 3 Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" договори оренди земельних ділянок державної та комунальної власності, на яких здійснюється будівництво багатоквартирних житлових будинків (у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями соціального призначення) та на яких виконуються будівельно-монтажні роботи, укладені до набрання чинності цим Законом, підлягають поновленню на ті самі строки і на тих самих умовах, що були передбачені цими договорами у порядку, встановленому законом.

Отже, зміна розміру земельної ділянки, на який здійснюється будівництво багатоквартирних житлових будинків, не допускається.

У зв'язку з припиненням права користування на частину земельної ділянки (без визначення її розміру та меж на місцевості) станом на дату чинності як договору оренди землі, так і інвестиційного договору, порушено права позивача, оскільки останній втратив можливість реалізувати свої повноваження інвестора в обсязі та на умовах, визначених інвестиційним договором.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Акт ненормативного характеру (індивідуальний акт) породжує права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Зважаючи на викладене, рішення відповідача № 3180 "Про припинення права оренди частин земельних ділянок у районі вулиць Соборної та Корольова" від 25.12.2009 року прийняте всупереч порядку, визначеному чинним законодавством, отже підлягає визнанню частково недійсним.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати пункти 1 та 2 рішення Рівненської міської ради № 3180 "Про припинення права оренди частин земельних ділянок у районі вулиць Соборної та Корольова" від 25.12.2009 року незаконними в частині припинення права оренди частиною земельної ділянки, яка відповідно до рішення Рівненської міської ради від 26.01.2005 року № 1149 "Про оформлення права користування земельними ділянками та відміну окремих пунктів рішень Рівненської міської ради" була надана Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради для будівництва та обслуговування житлових будинків з торговим комплексом у мікрорайоні № 92 "Ювілейний" (IV містобудівельний комплекс), згідно з договором оренди землі від 30.03.2005 року № 33 та в частині віднесення вказаної частини земельної ділянки до земель запасу громадської та житлової забудови.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 16.07.2015 року.

Суддя Андрійчук О.В.