РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. Справа № 903/263/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Гулова А.Г. ,

судді Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - державного підприємства "Цуманське лісове господарство" на рішення господарського суду Волинської області від 12.05.2015р. у справі №903/263/15 (суддя Дем`як В.М.)

за позовом державного підприємства "Цуманське лісове господарство", Волинська обл., Ківерцівський р-н., смт. Цумань

до товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Ресурс", Волинська обл., Луцький р-н., с. Промінь

про стягнення 60962,35 грн.

за участю представників:

позивача - Мельник О.В, представник за довіреністю від 19.01.2015р.;

відповідача - не з'явився;

Судом роз'яснено представнику права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Цуманське лісове господарство" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з відповідача 60962, 35 грн. заборгованості за поставлений товар. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив зобов'язання щодо оплати одержаного за видатковою накладною від 03.07.2009р. товару.

Відповідачем подано до суду першої інстанції заяву в якій він просив суд застосувати до заявлених вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову (а.с.44-45).

Рішенням господарського суду Волинської області від 12.05.2015р. відмовлено в задоволенні позову.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не оплатив одержаний від позивача згідно видаткової накладної товар, допустивши заборгованість у розмірі 60962, 35 грн. Однак, сплив позовної давності для звернення до суду з даним позовом, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, судом зазначено, що наявність зобов'язання у відповідача щодо оплати одержаного товару випливає безпосередньо зі змісту ч.1 ст. 692 ЦК України (покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару) та не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою у порядку ч.2 ст. 530 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, державне підприємство "Цуманське лісове господарство" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі.

Скаржник вважає, що місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку, що до спірних відносин не можуть застосовуватись положення ст. 530 ЦК України, а необхідно застосувати положення ст. 692 ЦК України.

Апелянт зазначає, що звернувся до відповідача з вимогою про сплату боргу №137 від 29.01.2013р., яка отримана останнім 05.02.2013р. Відтак, обов'язок відповідача здійснити оплату товару виник після спливу семиденного строку від дня пред'явлення йому цієї вимоги, як це передбачено ч. 2 ст. 530 ЦК України. Отже, враховуючи вказане, скаржник вважає, що ним строк позовної давності не пропущений, а позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.05.2015р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р., у зв'язку із відрядженням судді Мельника О.В., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Гулова А.Г., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.06.2015р. розгляд справи відкладено та зобов'язано відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області надати суду для огляду та зняття копій матеріали зведеного виконавчого провадження №17355635.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2015р. у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Грязнова В.В. внесено зміни до складу колегії суддів та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В, судді Гулова А.Г., Сініцина Л.М.

В судових засіданнях 23.06.2015р. та 21.07.2015р. представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, вважає, що рішення місцевим господарським судом прийняте з порушенням норм матеріального права, тому просить його скасувати, вважає, що ним строк позовної давності не пропущений, а позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судові засідання 23.06.2015р. та 21.07.2015р. не з'являвся. про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Згідно статті 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, рішенням господарського суду Волинської області від 28.01.2009 року по справі №01/145/16-38 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Ресурс" до державного підприємства "Цуманське лісове господарство" про стягнення 62885,13 грн. задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства "Цуманське лісове господарство" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Ресурс" 52765 грн. 89 коп. заборгованості, 3063 грн. 41 коп. пені, 1864 грн. 70 коп. збитків, завданих інфляцією, 2552 грн. 84 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, а всього 60246 грн. 84 коп.; 602 грн. 47 коп. витрат, пов'язаних з оплатою державного мита, 113 грн. 04 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вказаного рішення господарським судом Волинської області видано наказ №01/145/16-1 від 10.02.2009р., який було пред'явлено на виконання до відділу ДВС Ківерцівського РУЮ.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області прийнято постанову від 03.10.2012р. якою прийнято до виконання виконавче провадження №11541352 з примусового виконання наказу №01/145/16-1 від 10.02.2009р. (а.с. 29).

Як слідує з пояснень позивача, згідно усної домовленості між керівниками державного підприємства "Цуманське лісове господарство" та товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Ресурс" на виконання наказу господарського суду Волинської області №01/145/16-1 від 10.02.2009р., на підставі видаткової накладної від 03.07.2009р. позивач відпустив відповідачу товар, а саме дизпаливо в кількості 12700 літрів на загальну суму 60962,35 грн. (а.с. 8). Прийняття відповідачем товару підтверджується виданою товариством на ім'я Лисюка С.Д. довіреністю на отримання матеріальних цінностей №17 від 03.07.2009р. (а.с.9).

Проте, всупереч домовленості відповідач отримане дизпаливо не зарахував як погашення заборгованості, згідно наказу господарського суду Волинської області №01/145/16-1 від 10.02.2009р., не оплатив товар, поставлений відповідно до видаткової накладної, тому у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 60962,35 грн.

Позивач направив на адресу відповідача претензію №137 від 29.01.2013р. про сплату заборгованості в сумі 60962,35грн., на яку відповіді не отримав (а.с.10 ).

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати за поставлений товар, позивач звернувся до суду з позов про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 60962,35 грн. При цьому, позивач стверджує, що обов'язок у відповідача здійснити оплату товару виник після спливу семиденного строку від дня пред'явлення йому згідно ч.2 ст.530 ЦК України вимоги про сплату заборгованості №137 від 29.01.2013р.

Судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до ч.1 ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 7 ст.179 ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Отже, апеляційним судом, на підставі зібраних у справі доказів, встановлено, що дії сторін в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства вважаються такими, що породжують цивільні права і обов'язки, аналогічні зобов'язанням за договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт відпуску позивачем товару (дизпалива) та прийняття його відповідачем на загальну суму 60962,35 грн. підтверджується видатковою накладною від 03.07.2009р. та виданою відповідачем на ім'я Лисюка С.Д. довіреністю №17 від 03.07.2009р. на отримання матеріальних цінностей.

Відповідач, зобов'язання щодо оплати товару, згідно видаткової накладної не виконав, тому у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 60962,35 грн.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, якщо строк оплати товару не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання з оплати товару починається з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

При цьому, загальні положення статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права (ч.1 ст.692 ЦК України).

За таких обставин наявність у відповідача зобов'язання щодо оплати товару випливає безпосередньо із змісту ч.1 ст.692 ЦК України та не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою у порядку ч.2 ст.530 ЦК України.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, судом апеляційної інстанції, з урахуванням обставин справи та наведених правових норм, встановлено, що відповідач допустив прострочення з оплати одержаного на підставі видаткової накладної від 03.07.2009р. товару починаючи з 05.07.2009р., оскільки мав здійснити його оплату 04.07.2009р. Відтак, право пред'явити вимогу про оплату товару у позивача виникло 05.07.2009р. Проте, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом лише 13.03.2015р., що підтверджується відбитком штемпеля господарського суду Волинської області на позовній заяві.

Судом апеляційної інстанції враховуються приписи п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", де зазначено про те, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи і перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253-255 ЦК України.

Перебіг позовної давності за змістом ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальні положення ст. 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Заслухавши пояснення представника позивача апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне. В рішенні господарського суду Волинської області від 28.01.2009 року по справі №01/145/16-38 спосіб виконання рішення імперативно встановлений, а саме шляхом стягнення з державного підприємства "Цуманське лісове господарство" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Ресурс" 60 962,35 грн.

Отже, виконання позивачем зобов'язання щодо сплати коштів за наказом суду шляхом здійснення поставки дизпалива не є добровільним виконанням рішення господарського суду Волинської області від 28.01.2009р. року, оскільки судом визначено спосіб виконання рішення шляхом стягнення коштів. Добровільним виконанням зазначеного рішення може вважатися лише таке виконання, що здійснено у спосіб, визначений судом.

При цьому, судом береться до уваги, що позивач із заявою, в порядку ст. 121 ГПК України, про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Волинської області від 28.01.2009р. до суду не звертався, мирова угода між сторонами не укладалась та не затверджувалась в порядку ч. 4 ст. 121 ГПК України.

Судовою колегією не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Цуманське лісове господарство" на рішення господарського суду Волинської області від 12.05.2015р. у справі №903/263/15 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Сініцина Л.М.