ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.07.2015 Справа № 920/561/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсон Інжинірінг», м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе», м. Суми

про стягнення 1 714 641 грн. 68 коп.

Головуючий суддя В.Л.Котельницька

Суддя В.М.Моїсеєнко

Суддя О.Ю.Соп'яненко

Представники сторін:

від позивача: С.С.Жигун (довіреність б/н від 29.10.2014)

від відповідача: М.А.Сафронов (довіреність № 18-49/1402 від 29.12.2014)

За участю секретаря судового засідання - Ю.О.Зері

В судовому засіданні, розпочатому 16.06.2015, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 13.07.2015 до 10 год. 30 хв.

Суть спору: позивач відповідно до вимог поданої позовної заяви просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1714641,68 грн., у тому числі 1647669,40 грн. основного боргу за договором № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013, 63542,79 коп. пені, 3429,49 грн. - суму 3% річних; а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

02.06.2015 позивач подав заяву від 27.05.2015 про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що 18.05.2015 та 20.05.2015 відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості за договором № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013 на загальну суму 185 667,26 грн. Таким чином, на день розгляду справи сума основного боргу складає 1 462 001,14 грн., сума 3% річних - 3 429,49 грн., сума пені - 63 542,79 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що не визнає позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивачем в односторонньому порядку було збільшено вартість товару в специфікаціях № 5 та № 6, що є порушенням умов договору (п.п. 1.1 та 2.2.). Оскільки між сторонами була відсутня домовленість щодо нової вартості товару за специфікаціями № 5 та № 6, отже відсутній і договір. Крім того, відповідач вказує на те, що сума основної заборгованості заявленої позивачем у позові за своєю правовою природою є передплатою за товар за специфікаціями № 5 та № 6, а діюче законодавство не передбачає можливості примушення покупця за договором купівлі-продажу до сплати попередньої оплати. Щодо вимог по стягненню неустойки, відповідач вважає, що договір № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013 є недійсним в частині встановлення способу забезпечення зобов'язань за договором, а саме в частині слів: «у випадку невиконання взятих на себе зобов'язань, сторона, що не виконала свої зобов'язання, виплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов'язань за кожний день прострочення», оскільки сторони не визначили які саме зобов'язання сторін підлягають забезпеченню неустойкою. Щодо стягнення заборгованості та компенсаційних нарахувань за продукцію, що поставляється за специфікацією № 8, відповідач зазначає, що заборгованість була повністю сплачена 18.05.2015 та 20.05.2015. Таким чином, на думку відповідача позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позивачем було подане до господарського суду правове обґрунтування позиції по справі з огляду на наданий відповідачем відзив, а також заява від 10.06.2015 про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 2152308,05 грн., у тому числі 1462002,14 грн. основного боргу за договором № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013, 253402,80 коп. пені, 12922,49 грн. - суму 3% річних, 423980,62 грн. інфляційних втрат; а також покласти на відповідача судові витрати по справі судового збору у сумі 43046,16 грн.

В судове засідання 13.07.2015 представником позивача були подані до суду додаткові пояснення на підтвердження виконання позивачем умов договору № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013.

Представниками сторін надавались усні пояснення стосовно їх позицій.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2013 між сторонами у справі був укладений договір № САМ-331/13-СНПО, у відповідності до п. 1.1 якого продавець (позивач у справі) зобов'язався передати у власність покупця (відповідача у справі), а покупець - прийняти та оплатити на умовах договору обладнання, найменування та кількість якого вказані у Специфікаціях (додатках), які є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 1.2 укладеного договору поставки здійснюються згідно із Специфікаціями протягом часу дії даного договору.

За змістом пункту 1.3 укладеного договору специфікації товару, який поставляється, складаються на підставі замовлень покупця, узгоджуються та затверджуються сторонами та є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що ціна товару та порядок розрахунку за нього вказуються у додатках до договору.

У пункті 2.4 договору № САМ-331/13-СНПО сторони передбачили, що у зв'язку з тим, що продавець здійснює поставку товару, який має 100% імпортну складову, його вартість розраховується у відповідності з курсом обміну євро до української гривні, встановленим НБУ на день формування ціни та перераховується у відповідності з курсом, встановленим на день виставлення рахунку.

За Специфікацією № 5 від 25.02.2014 позивач зобов'язувався поставити відповідачу продукцію (клапан редукційний) загальною вартістю 444984,00 грн.; за специфікацією № 6 від 25.02.2014 - клапан редукційний загальною вартістю 158548,80 грн., за Специфікацією № 8 від 02.06.2014 - клапан прохідний регулюючий загальною вартістю 115107,60 грн.

Умови оплати за поставлений товар визначені у специфікаціях №5 та № 6 (у редакції угоди № 1 від 11.07.2014 до договору № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013).

Так, оплата за товар, що поставляється, здійснюється покупцем (відповідачем) протягом п'яти банківських днів з дати письмового повідомлення покупця про наявність товару на складі продавця на підставі виставленого продавцем рахунку. У випадку зміну курсу євро до гривні з моменту формування ціни (25.02.2014) до моменту розрахунку за товар більше ніж на три відсотки, ціна товару підлягає відповідному коригуванню. У випадку порушення покупцем строків оплати розрахунок за товар здійснюється за більшим з двох курсів євро: 1) курс євро, встановлений НБУ на дату початкового виставлення рахунку; 2) курс євро, встановлений НБУ на дату повторного виставлення рахунку після закінчення строку дії початкового рахунку.

За умовами Специфікації № 8 оплата за товар відбувається у два етапи: 1) авансовий платіж у розмірі 20% вартості узгодженої партії товару. Оплата проводиться протягом п'яти банківських днів на підставі рахунку, виставленого продавцем; 2) кінцевий розрахунок проводиться покупцем протягом п'яти банківських днів з дати письмового повідомлення останнього про наявність товару на складі продавця на підставі виставленого ним рахунку.

На виконання умов укладеного договору та у відповідності до специфікацій № 5 та № 6 позивачем на адресу відповідача були направлені рахунки № 166 від 06.08.2014 на суму 591691,20 грн. та № 167 від 06.08.2014 на суму 210820,90 грн.

У подальшому, враховуючи, що зазначені рахунки буди залишені відповідачем без належного реагування, позивачем за супровідним листом № 283-2/14 від 10.10.2014 були направлені відповідачеві повторні рахунки № 190 від 01.09.2014 на суму 642733,08 грн. та № 191 від 01.09.2014 на суму 229007,23 грн. (із зазначенням вартості поставленого товару за курсом євро до гривні, встановленим НБУ на дату виставлення рахунків).

Дані рахунки отримані позивачем, про що свідчить лист в.о. директора по закупкам ПАТ «Сумське НВО ім.. М.В.Фрунзе» О.А.Носуленка, у якому відповідач зобов'язується сплати суму, визначену у цих рахунках, до кінця жовтня 2014 року (копія листа № 44-3/1434 від 20.10.2014 додана до матеріалів справи). При цьому, відповідач не заперечував про зміну ціни товару у відповідності з курсом обміну євро до української гривні, встановленим НБУ на день виставлення рахунку. А цілком погодився з новою ціною товару.

Однак, у встановлений умовами укладеного між сторонами договору строк відповідач оплату за товар не здійснив, що призвело до порушень прав позивача.

Листом № 49-4/15 від 18.02.2015 позивач направив відповідачу рахунки № 20 від 18.02.2015 на суму 1077932,40 грн. та № 21 від 18.02.2015 на суму 384069,74 грн. (із зазначенням вартості товару за курсом євро до гривні, встановленим НБУ на дату виставлення рахунків). Проте, належних доказів направлення цих рахунків позивачем надано не було. В судовому засіданні представник відповідача заперечував факт отримання зазначених рахунків.

Рахунок позивача № 119 від 02.06.2014 на суму 23021,52 грн. по оплаті товару, поставленого за Специфікацією № 8, був сплачений позивачем у повному обсязі відповідно до платіжного доручення № 10757 від 17.09.2014.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 договору № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013 за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. У разі невиконання взятих на себе зобов'язань, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач порушив свої зобов'язання за укладеним договором в частині повної та своєчасної оплати за замовлений товар. Так, відповідач прострочив оплату по рахунку № 119 від 02.06.2014, сплативши вказану у цьому рахунку суму 17.09.2014, а також допустив прострочення платежу за рахунками № 190 від 01.09.2014 на суму 642733,08 грн. та № 191 від 01.09.2014 на суму 229007,23 грн. (оскільки матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем рахунків № 20 від 18.02.2015 на суму 1077932,40 грн. та № 21 від 18.02.2015 на суму 384069,74 грн.) Таким чином, сума основного боргу за поставлений позивачем товар, яку відповідач мав сплатити позивачу за умовами договору, становить 871740,31 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач свої обов'язки за договором належним чином та у повному обсязі не виконує.

ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» неодноразово звертав увагу суду на ту обставину, що вся сума основної заборгованості, яку позивач вимагає стягнути з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» є за своєю правовою природою передплатою за товар за специфікаціями № 5, № 6, у відповідності до змісту умов оплати за договором, визначеним Угодою № 1 від 11.07.2014 до договору № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013.

Суд погоджується у даному випадку з відповідачем та зазначає, що до правовідносин між сторонами з приводу внесення попередньої плати підлягають застосуванню норми ст. 693 Цивільного кодексу України, які визначають, що у разі, коли договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 ЦК України встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання; при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

За змістом ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, діюче законодавство України не передбачає можливості примушення покупця за договором купівлі-продажу до сплати попередньої плати, а надає право продавцеві на альтернативну поведінку: або зупинити виконання свого обов'язку з передачі товару, або відмовитись від виконання свого обов'язку.

З огляду на вказані норми, суд дійшов висновку, що при зустрічному виконанні зобов'язання не передбачено можливості в примусовому порядку стягнути суму попередньої оплати, оскільки такі дії суперечать загальним засадам, визначеним в ст. 6 Цивільного кодексу України, зокрема принципу свободи договору та положенням Цивільного кодексу України щодо зустрічного виконання зобов'язання.

Аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд щодо застосування вказаної правової норми, розглядаючи справи № 6/578 (постанова від 11.05.2011), №908/2845/13 (постанова від 12.03.2014), № 920/1878/13 (постанова від 25.06.2014).

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача в частині стягнення основного боргу за товар, який фактично ще не був поставлений відповідачу.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 253402,80 грн. пені, 12922,49 грн. суму 3% річних, 423980,62 грн. інфляційних збитків.

Як вже зазначав суд, умовами укладеного договору № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013 (п. 6.2) сторони погодили порядок нарахування пені за порушення зобов'язання винною стороною. Так, у разі невиконання взятих на себе зобов'язань, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

При цьому суд здійснив перерахунок сум штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем з урахуванням обставин, встановлених у ході судового розгляду. Зокрема, суд взяв до уваги, що сума яку мав би оплатити відповідач у разі належного виконання договірних зобов'язань становить 871740,31 грн. (згідно рахунків № 190 та № 191 від 01.09.2014).

З урахуванням наведеного, суд робить висновок про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача сум пені у розмірі 153559,60 грн., 3% річних у розмірі 7828,45 грн. та інфляційних збитків у розмірі 253596,79 грн.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсон Інжинірінг» (02002, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 19, пов. 10, кімн. 4; ) 153559 грн. 60 коп. пені, 7828 грн. 45 коп. суму 3% річних, 253596 грн. 79 коп. інфляційних збитків, 8299 грн. 30 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.07.2015.

Головуючий суддя В.Л.Котельницька

Суддя В.М.Моїсеєнко

Суддя О.Ю.Соп'яненко