КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. Справа№ 908/503/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

розглянув апеляційну скаргу ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" на рішення господарського суду м.Києва від 20.05.2015 року № 908/503/15г (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Фермерського господарства "Сніжинка"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк

Розвитку"

про зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

позивача-не з'явився,

відповідача-Аврамової О.О. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 908/503/15г від 20.05.2015р. задоволений позов ФГ «Сніжинка» до ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" : зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Банк Розвитку" перерахувати грошові кошти у розмірі 218 710,93грн. з поточного рахунку Фермерського господарства "Сніжинка" в ПАТ "ВБР" зазначивши призначення платежу - погашення кредиту за кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, стягнуто з ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" на користь Фермерського господарства "Сніжинка" 1 218грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням відповідач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає їх такими що підлягають задоволенню.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.

За змістом ст.64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наявність у матеріалах справи поштових повідомлень про отримання сторонами ухвали апеляційного суду про прийняття апеляційної скарги до провадження, розписки про відкладення розгляду у справі з підписами представників сторін, приписи ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представників що не з'явились.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 29.01.2013 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Банк Розвитку" в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" (ПАТ "ВБР", банк, відповідач) та Фермерським господарством "Сніжинка" (клієнт, позивач) укладено договір банківського поточного рахунку № TF.92105.001, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту мультивалютний поточний рахунок №3805.

Відповідно до п. 1.1. Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків (невід'ємна частина договору), банк відкриває клієнту поточний рахунок (в національній та/або іноземній валюті) для приймання та зарахування на рахунок клієнта грошових коштів, виконання розпоряджень клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до цього Договору та законодавства України.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, вказує, що банком, в порушення умов Договору, не виконав платіжні доручення, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що станом на 28.11.2014 (дата запровадження у банку тимчасової адміністрації) на поточному рахунку позивача №3805 знаходились кошти у розмірі 12 890,76 грн., а станом на 15.12.2014 (дата платіжних доручень позивача №№ 80, 81 від 15.12.2014) на рахунку знаходились кошти у розмірі 234 609,39 грн., тобто грошові кошти у розмірі 221 718,63 грн. надійшли на рахунок позивача вже після запровадження в ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" процедури тимчасової адміністрації, що підтверджується відповідними виписками банку з поточного рахунку позивача, а тому обмеження, встановлені п.1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на них не поширюються.

Заперечуючи проти рішення суду, відповідач вказує на те, що у Банку введена тимчасова адміністрація строком, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд не звертув увагу на те, що між сторонами укладений депозитний договір і 08.12.2014 була здійснена виплата відсотків у розмірі 1 346,03грн., 11.12.2014 повернуто кошті згідно депозитного договору в розмірі 170 000грн., а 12.12.2014 повернути кошті в сумі 50 000грн..

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини та матеріали справи, які мають значення для вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно приписів ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України). Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язала вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

31.01.2013 сторонами у справі укладений кредитний договір №MKLVU2.92105.002, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 215000,00 грн., термін користування кредитом до 30.01.2014, процентна ставка за користування кредитом: 25% річних, рахунок для погашення кредиту, сплати відсотків та комісій - 3739.2.081650317, позичальник доручає банку здійснювати списання коштів з усіх рахунків позичальника в національній та іноземній валюті, відкритих в ПАТ "ВБР", для погашення заборгованості за кредитом. Додатковою угодою №1 від 13.12.2013 сторони погодили термін користування кредитом - до 12.01.2015 та процентну ставку за користування кредитом: 21 % річних.

15.12.2014 позивач звернувся до звернувся до відповідача з платіжними дорученнями №№ 80, 81 на перерахування коштів з поточного рахунку позивача, який відкритий в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку" на загальну 218 710,93 грн. на рахунок №0317 з призначеннями платежу "сплата % за листопад 2014 згідно кредитного договору №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 без ПДВ" та "сплата кредиту за 2014 згідно кредитного договору №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 без ПДВ" відповідно.

Відповідно до ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження, на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (п. 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

У пункті 10.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Постановою Правління Національного банку України від 27.11.2014 № 743 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 132 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВБР", згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію в банку.

Тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку" запроваджено строком на три місяці з 28.11.2014 по 27.02.2015. В подальшому, повноваження тимчасової адміністрації були продовжені, а в останнє виконавча дирекція Фонду своїм рішенням від 27.03.2015 № 077/15 продовжила повноваження на тимчасову адміністрацію ПАТ "ВБР" з 27.03.2015 до дня отримання Фондом рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВБР".

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Разом із тим, ч. 6 ст. 36 цього Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації ( постанова ВГСУ від 18.12.2014 р. у справі N 910/11139/14).

Крім того, введення тимчасової адміністрації в зв'язку з віднесенням Банку до проблемних, не вказує на відкликання банківської ліцензії, порушення питання щодо банкрутства та введення ліквідаційної процедури, що може бути підставою для відмови у здійснені переказу коштів.

Відповідно до п. 2.22 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті передбачено списання коштів на підставі рішень суду.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк Розвитку" від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 20.05.2015 у справі № 908/503/15-г - без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала