РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2015Справа №910/16296/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»
до про Державного підприємства Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» стягнення заборгованості в розмірі 5 940 грн. 20 коп.
Представники:

від Позивача: Петровська А.М. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Нетецький А.С. (представник за Довіреністю);

Рябченко В.О. (представник за Довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 5 940 грн. 20 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 18.03.2010 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (Гарант) та Державним підприємством Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (Принципал) було укладено Договір №224/Г/USE-12.2-59-Д/Г-10 про забезпечення надання гарантії, відповідно до умов якого Гарант за дорученням Принципала забезпечує випуск банком Arab African International Bank гарантії виконання зобов»язань на суму 6 019,09 доларів США на користь Управління озброєнь Міністерства оборони Уряду Арабської республіки Єгипет. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав взяті на себе зобов»язання, а саме випустив Контргарантію №027/2010/ARAI від 18.03.2010 р. на суму 6 019.09 доларів США на термін до 15.01.2015 року, проте Відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання щодо своєчасного й повного внесення комісії за обслуговування гарантії. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в розмірі 3 743 грн. 68 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» пеню в розмірі 834 грн. 12 коп., 3% річних у розмірі 49 грн. 42 коп. та інфляційні у розмірі 1 312 грн. 98 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.06.2015 р. порушено провадження у справі № 910/16296/15, судове засідання призначено на 15.07.2015 р.

14.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 26.06.2015 р.

14.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

14.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

15.07.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представники відповідача надали усні пояснення по суті спору, якими заперечили проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 15.07.2015 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 21.07.2015 р.

В судовому засіданні 21 липня 2015 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав позовні вимоги та доводи позовної заяви. В судовому засіданні представники Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 21 липня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

18.03.2010 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (Гарант) та Державним підприємством Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (Принципал) було укладено Договір №224/Г/USE-12.2-59-Д/Г-10 про забезпечення надання гарантії, відповідно до умов якого Гарант за дорученням Принципала забезпечує випуск банком Arab African International Bank гарантії виконання зобов»язань на суму 6 019,09 доларів США на користь Управління озброєнь Міністерства оборони Уряду Арабської республіки Єгипет.

Відповідно до п.1.2 Договору для забезпечення випуску Гарантії Банком бенефіціара Гарант випускає контргарантію на користь Банка бенефіціара для подальшого випуску Гарантії Банком бенефіціара на користь Бенефіціара.

Згідно з п.1.3 Договору Контргарантія надається на строк до 03 грудня 2011 року і набуває чинності з дати випуску. Гарантія надається на строк 20 місяців. Строк дії цього Договору - до 19 грудня 2011 року, але а будь-якому разі до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором.

Пунктом 1.6. Договору передбачено, що Принципал сплачує Гаранту комісію за надання та обслуговування Контргарантії згідно з діючими тарифами ВАТ «ВіЕйБі Банк» (зокрема: за підготовку надання Контргарантії - 100,00 доларів США; за обслуговування покритої! грошовими коштами клієнта Контргарантії - 0,3% від суми Контргарантії за квартал або його частину, мін, 200,00 доларів США; інші комісії згідно з тарифами Гаранта; комісію за взяття зобов'язань по Контргарантіі у розмірі 2,5% процентів річних від суми наданої Контргарантії, яка сплачується за період з дати випуску Контргарантії і до дня виконання Гарантом зобов»язань перед Банком бенефіціара за наданою Контргарантією або до закінчення строку дії Гарантії.

Відповідно до п.2.1 Договору Принципал зобов»язується: сплачувати на рахунок №0120 у ВАТ «ВіЕйБі Банк» комісію за підготовку надання Контргарантії (п.1.6.1 Договору) протягом 15 дів з дати надання Контргарантії (одноразово); комісію за обслуговування Контргарантії (п.1.6.1 Договору) протягом 15 дів з дати надання Контргарантії і далі не пізніше 15 днів з початку наступного розрахункового кварталу дії Контргарантії (щоквартально); комісію за прийняття зобов»язань (п.1.6.2 Договору) не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим, за розрахунковий місяць (щомісячно).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за невиконання або несвоєчасне виконання умов пп.2.1.1, 2.1.2, 2.13, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9, 2.1.10 цього Договору Принципал сплачує Гаранту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов»язання.

Сторонами неодноразово укладалися Договори про внесення змін до Договору №224/Г/USE-12.2-59-Д/Г-10 про забезпечення надання гарантії від 18.03.2010 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що він належним чином виконав взяті на себе зобов»язання, а саме випустив Контргарантію №027/2010/ARAI від 18.03.2010 р. на суму 6 019.09 доларів США на термін до 15.01.2015 року, проте Відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання щодо своєчасного й повного внесення комісії за обслуговування гарантії. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в розмірі 3 743 грн. 68 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» пеню в розмірі 834 грн. 12 коп., 3% річних у розмірі 49 грн. 42 коп. та інфляційні у розмірі 1 312 грн. 98 коп.

30.04.2015 року Позивачем була направлена на адресу Відповідача вимога №31/1-9810 про сплату заборгованості по комісії за обслуговування гарантії в розмірі 4 201 грн. 45 коп., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 07.05.2015 р. та фіскальним чеком від 07.05.2015 р., проте залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №224/Г/USE-12.2-59-Д/Г-10 про забезпечення надання гарантії від 18.03.2010 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №224/Г/USE-12.2-59-Д/Г-10 про забезпечення надання гарантії від 18.03.2010 року Позивачем була випущена Контргарантія №027/2010/ARAI від 18.03.2010 р. на суму 6 019.09 доларів США на термін до 15.01.2015 року, що підтверджується листами Позивача №USE-12.2-289 від 15.01.2015 р., №08-5547 від 08.04.2015 р.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача щодо бездіяльності саме Позивача в частині задоволення своїх вимог за рахунок коштів Відповідача, які знаходяться на рахунках останнього, з огляду на наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 року прийнято рішення №63 про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» з 20.03.2015 року.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» здійснення будь - яких фінансових операцій можливе виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Суд зазначає, що факт наявності заборгованості Відповідача по комісії за обслуговування покритої коштами клієнта гарантії в розмірі 3 743 грн. 68 коп. підтверджується матеріалами справи, а саме: детальним розрахунком заборгованості станом на 15.06.2015 року.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» по комісії за обслуговування покритої коштами клієнта гарантії в розмірі 3 743 грн. 68 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по комісії за обслуговування покритої коштами клієнта в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3 743 грн. 68 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 03.07.2012 р. по 15.06.2015 р. у розмірі 49 грн. 42 коп. та інфляційні в розмірі 1 312 грн. 98 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати заборгованості за Договором №224/Г/USE-12.2-59-Д/Г-10 про забезпечення надання гарантії від 18.03.2010 року за загальний період прострочки з 03.07.2012 р. по 15.06.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 49 грн. 42 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 03.07.2012 р. по 15.06.2015 р.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних у розмірі 1 312 грн. 98 коп. за період з 03.07.2012 р. по 15.06.2015 р. підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 277 грн. 10 коп. у зв»язку з невірним розрахунком Позивача.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 16.12.2014 р. по 15.06.2015 р. у розмірі 834 грн. 12 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за невиконання або несвоєчасне виконання умов пп.2.1.1, 2.1.2, 2.13, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9, .2.1.10 цього Договору Принципал сплачує Гаранту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов»язання.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 16.12.2014 року по 15.06.2015 року вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 822 грн. 70 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 16.12.2014 року по 15.06.2015 року.

Таким чином, з Державного підприємства Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 3 743 грн. 68 коп., 3% річних у розмірі 49 грн. 42 коп. ,інфляційні у розмірі 1 277 грн. 10 коп. та пеня у розмірі 822 грн. 70 коп.

Судовий збір за позовом у відповідності до п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", підлягає стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в доход Державного бюджету України, оскільки Позивач звільнений від його сплати на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (04119, м.Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 36, Ідентифікаційний код юридичної особи 21655998) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м.Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 27 Т, Ідентифікаційний код юридичної особи 19017842) заборгованість у розмірі 3 743 (три тисячі сімсот сорок три) грн. 68 (шістдесят вісім) коп., 3% річних у розмірі 49 (сорок дев'ять) грн. 42 (сорок дві) коп., інфляційні у розмірі 1 277 (одна тисяча двісті сімдесят сім) грн. 10 (десять) коп., пеню у розмірі 822 (вісімсот двадцять дві) грн. 70 (сімдесят) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Державного підприємства Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (04119, м.Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 36, Ідентифікаційний код юридичної особи 21655998) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 812 (одна тисяча вісімсот дванадцять) грн. 45 (сорок п'ять) коп.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 24 липня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин