РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2015Справа №910/12625/15

за позовом Центрального будинок офіцерів Збройних Сил України

до Всеукраїнської громадської організації "Спілка офіцерів України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Міністерство оборони України

про усунення перешкод у здійсненні права

Суддя Гулевець О.В.

Представники сторін:

від позивача: Дурбалов О.Д. (дов.)

від відповідача: Мельник Б.В. (дов.)

Від третьої особи: не з'явився

У судовому засіданні 21.07.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Центральний будинок офіцерів Збройних Сил України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Всеукраїнської громадської організації "Спілка офіцерів України" про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення із незаконно зайнятого нежитлового приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12625/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2015.

05.06.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Центрального будинок офіцерів Збройних Сил України надійшли документи по справі.

09.06.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - Всеукраїнської громадської організації "Спілка офіцерів України" надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про витребування доказів у відповідності до ст. 38 ГПК України.

Представник позивача - Центрального будинок офіцерів Збройних Сил України в судове засідання 09.06.2015 з'явився, проте, не надав всіх витребуваних судом документів.

Представник відповідача - Всеукраїнської громадської організації "Спілка офіцерів України" у судове засідання 09.06.2015 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, проте, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 розгляд справи №910/12625/15 відкладено на 23.06.2015.

Представник позивача - Центрального будинок офіцерів Збройних Сил України в судовому засіданні 23.06.2015 надав суду письмові пояснення по справі щодо неможливості надав суду копії розпорядження Міністра оборони України №148/366/Д від 22.12.1997.

Представник відповідача - Всеукраїнської громадської організації "Спілка офіцерів України" у судове засідання 23.06.2015 з'явився, проте письмового відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

В судовому засіданні 23.06.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 07.07.2015.

Представник позивача - Центрального будинок офіцерів Збройних Сил України в судове засідання 07.07.2015 з'явився, надав суду документи по справі.

Представник відповідача - Всеукраїнської громадської організації "Спілка офіцерів України" у судове засідання 07.07.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на позов та витребуваних судом документів суду не направив.

Суд, в судовому засіданні 07.07.2015 заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство оборони України.

Також, в судовому засіданні 07.07.2015, розглянувши клопотання відповідача про витребування у позивача розпорядження Міністерства оборони України від 22.12.1997 №148/366/Д, враховуючи те, що вказане розпорядження ухвалами від 20.05.2015 та від 09.06.2015 витребовувалось у позивача, суд дійшов висновку про часткове його задоволення та витребування розпорядження від 22.12.1997 №148/366/Д у Міністерства оборони України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 залучено до участі у справі № 910/12625/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство оборони України, розгляд справи № 910/12625/15 відкладено на 21.07.2015 та зобов'язано учасників процесу надати певні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/12625/15 на 15 (п'ятнадцять) днів.

Представник позивача - Центрального будинок офіцерів Збройних Сил України в судовому засіданні 21.07.2015 надав суду пояснення по суті позовних вимог, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Також, представник позивача зазначив, що наявні в матеріалах справи документи надані позивачем є вичерпним переліком документів, які може надати позивач, будь-які інші документи у позивача відсутні.

Представник відповідача - Всеукраїнської громадської організації "Спілка офіцерів України" в судовому засіданні 21.07.2015 надав суду пояснення по справі, заперечив позовні вимоги, проте, письмового відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство оборони України у судове засідання 21.07.2015 не з'явився, витребуваних судом пояснень та документів не надав.

Враховуючи те, що представник позивача зазначив про неможливість надання документів, ніж тих, що вже наявні в матеріалах справи, з огляду на процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України та ненадання третьою особою витребуваних судом пояснень та документів, суд розглядає справу за наявними у матеріалах справи документами.

В судовому засіданні 21.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

25.12.1997 на підставі розпорядження Міністерства оборони України №148/366/Д від 22.12.1997 Центр культури просвіти та дозвілля ЗС України передав на пільгових умовах згідно чинного законодавства України, а Спідка офіцерів України прийняла нежитлове приміщення ЦКПД ЗС України №325, загальною площею 25 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1, військове містечко №50, що підтверджується Актом прийому-передачі нежитлових приміщень.

В подальшому, будівлю №1 військового містечка №50 за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 10.10.2013 №687 передано від Київського квартирно-експлуатаційного управління на баланс Центрального будинку офіцерів Збройних Сил України, що підтверджується Актом прийняття-передачі основних засобів від 31.10.2013 та Актом приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка від 31.10.2013.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що відповідач користується нежитловим приміщенням - кімнатою №325 у військовому містечку №50 за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1, яке є державною власністю (органом уповноваженим здійснювати управління майном є Міністерство оборони України) без належних правових підстав, у зв'язку із чим, позивач звертався із претензією №2 (вих. №518 від 25.12.2014) про відшкодування Міністерству оборони України вартості оренди приміщення, спожитих комунальних послуг та звільнення приміщення до укладення договору оренди.

Оскільки, відповідач нежитлове приміщення - кімнату №325 у військовому містечку №50 за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1 добровільно не звільнив, позивач на підставі ст. 391 ЦК України звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення із незаконно зайнятого нежитлового приміщення.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Вказаний спосіб захисту цивільних прав пов'язаний зі вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Такими ж правами наділено і титульного володільця, у якого знаходиться річ і щодо якої сторона ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження. Відповідачем є та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Згідно ст. 391 ЦК України позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Задоволення негаторного позову можливе за сукупністю двох підстав: наявність у позивача права вимоги усунення перешкод; вчинення перешкод відповідачем.

При цьому, обов'язком позивача, відповідно до ст.ст. 33-34 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності права розпорядження спірним майном та факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Позивач стверджує, що відповідачем порушено право позивача на користування та розпорядження нежитловим приміщенням - кімнатою №325 у військовому містечку №50 за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1, яке є державною власністю, уповноваженим органом здійснювати управління майном є Міністерство оборони України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" № 1075-XIV від 21.09.1999, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Частиною 2 статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" передбачено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

Основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (ч. 1 ст. 133 ГК України).

Як підтверджується наявними в матеріалах справи Актом прийняття-передачі основних засобів від 31.10.2013 та Актом приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка від 31.10.2013, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 10.10.2013 №687, будівля №1 військового містечка №50 за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1, перебуває на балансі Центрального будинку офіцерів Збройних Сил України.

Водночас, матеріали справи не містять, позивачем та третьою особою не надано наказу Міністерства оборони України від 10.10.2013 №687, посилання на який міститься у актах від 31.10.2013 прийняття-передачі основних засобів та приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка.

У матеріалах справи відсутні будь-які розпорядчі документи, які б свідчили про закріплення за позивачем спірного майна на праві оперативного управління або на будь-якій іншій правовій підставі.

Суд зазначає, що баланс організації (підприємства) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна.

Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (постанова Верховного Суду України від 12.06.2007 у справі №4/793, п. 7 роз'яснення Вищого арбітражного суду від 02.04.1994 № 02-5/225 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з судовим захистом права державної власності")

Таким чином, перебування будівлі №1 військового містечка №50, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1 на балансі Центрального будинку офіцерів Збройних Сил України (позивача) не є безспірною ознакою речового права.

Суд, ухвалами від 20.05.2015, від 09.06.2015, від 07.07.2015 зобов'язував позивача надати документи, що підтверджують наявність права у позивача розпоряджатись спірним приміщенням. Проте, позивачем, окрім Акту прийняття-передачі основних засобів від 31.10.2013 та Акту приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка від 31.10.2013, якими підтверджено передачу будівлі №1 військового містечка №50, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1 на баланс Центрального будинку офіцерів Збройних Сил України, не було надано суду документів та письмових пояснень щодо права розпорядження вказаним майном. В судовому засіданні 21.07.2015 представник позивача зазначив, що наявні в матеріалах справи документи є вичерпним переліком документів, які може надати позивач, будь-які інші документи у позивача відсутні.

Враховуючи те, що правовий режим спірного майна та його приналежність позивачу має істотне значення для правильного визначення законних підстав щодо можливості звернення Центрального будинку офіцерів Збройних Сил України з позовом про усунення перешкод на підстав ст. 391 ЦК України, а уповноваженим органом здійснювати управління майном є Міністерство оборони України, судом було залучено до участі у справі №910/12625/15 Міністерство оборони України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та зобов'язано, зокрема, надати письмові пояснення щодо правового статусу нерухомого майна, щодо якого позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження, з наданням доказів в підтвердження викладених у поясненнях обставин. Однак, жодних витребуваних пояснень та документів Міністерством оборони України суду не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано належних доказів в підтвердження закріплення за позивачем на правовій основі будівлі №1 військового містечка №50 за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1, а відтак і наявності права на звернення із позовом про усунення перешкод на підставі ст. 391 ЦК України.

Приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем, в порушення вищенаведених положень Господарського процесуального кодексу України, належними та допустимими доказами не доведено наявності у нього суб'єктивного матеріального права на захист якого подано позов.

Обов'язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача, однак, позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його прав та інтересів відповідачем.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення", рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки судом встановлено, що належних доказів в підтвердження наявності закріплення за позивачем на правовій основі будівлі №1 військового містечка №50 за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1 позивачем суду не надано та не доведено наявності права на захист якого заявлений даний позов про усунення перешкод на підставі ст. 391 ЦК України, як і не доведено порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Центрального будинку офіцерів Збройних Сил України до Всеукраїнської громадської організації "Спілка офіцерів України" про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення із незаконно зайнятого нежитлового приміщення.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Центрального будинку офіцерів Збройних Сил України до Всеукраїнської громадської організації "Спілка офіцерів України", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерства оборони України, про усунення перешкод у здійсненні права.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 24.07.2015.

Суддя О.В. Гулевець