РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2015Справа №910/14355/15

За позовом: комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до: товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС»

про: стягнення заборгованості у розмірі 35 765,20грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: Решетниченко О.С.-пред.по дов.

від відповідача: Крушевська К.В. - пред.по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом розглядається справа 910/14355/15-г за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги у розмірі 35 765,20грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на невиконанні відповідачем зобов'язань за договором в частині оплати за комунальні послуги. За порушення грошового зобов'язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційну складову боргу за період з 01.10.2013р. по 30.04.2015р. у розмірі 11 912,03 грн. та 3% річних за період з 01.10.2013р. по 30.04.2015р. у розмірі 834,99 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2015 порушено провадження у справі №910/14355/15-г та призначено справу до розгляду на 10.07.2015.

Відповідач проти позову заперечував, вказуючи про те, що вказаний позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за заявленими вимогами.

У судовому засіданні 10.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВ-СЕРВІС" був укладений договір про надання послуг від 01.09.2011р. за № 1099.

Положеннями пункту 5.5. договору встановлений строк дії з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. Умовами п.5.6. договору сторонами погоджено порядок пролонгації укладеного договору.

Відповідно до п.п.1.1 зазначеного договору позивач на підставі укладених договорів з виробниками і постачальниками комунальних послуг зобов'язався транспортувати по внутрішньо будинкових мережах за адресою вул. Ентузіастів, буд. 2: комунальні послуги, а відповідач у відповідності до даного договору (п.п.1.2) зобов'язався прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити.

Відповідно до Переліку комунальних послуг (додаток № І договору) відповідачу, надаються комунальні послуги з центрального опалення, водопостачання та водовідведення.

Згідно п. 2.2. зазначеного договору відповідач повинен до 10 числа поточного місяця сплатити рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) минулого місяця згідно табуляграм та рахунків Постачальної організації.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказує, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором частині оплати за комунальні послуги у відповідача виникла заборгованість за період з 01.10.2013р. по 30.04.2015р. у розмірі 22 124,96 грн. За порушення грошового зобов'язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційну складову боргу за період з 01.10.2013р. по 30.04.2015р. у розмірі 11 912,03 грн. та 3% річних за період з 01.10.2013р. по 30.04.2015р. у розмірі 834,99 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у своєму відзиві, зауважує наступне.

Нежиле приміщення за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, буд. 25. було продане Відповідачем 01.03.2013 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Імперіал» Л'ГД», у підтвердження чого до суду надано Договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 01.03.2013, зареєстрованого в реєстрі під № 247. Також відповідачем до суду надано Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 20.08.2013 року нежилого приміщення, що знаходиться в м. Київ, вул. Ентузіастів, буд. 25 від Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Імперіал» ЛТД».

Отже, починаючи з 01.03.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» не є власником або користувачем нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ. вул. Ентузіастів, буд. 25, а тому й не відповідає за зобов'язання щодо оплати комунальних послуг за даний об'єкт за період 01.10.2013 року по 30.04.2015 року на виставлену суму 22 124 грн. 96 коп., яку просить стягнути Позивач у своїй позовній заяві.

Також, відповідач зауважує, що за його домовленістю з покупцем ТОВ «Торговий дім «Імперіал» ЛТД», останній сплатив комунальні послуги за жовтень, листопад та грудень 2013 року згідно Договору № 1099 від 01.09.2011 року.

Додатково, ТОВ «АВ-СЕРВІС» зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Імперіал» ЛТД» та ПАТ «Київенерго» заключений прямий договір про надання послуг з централізованого опалення нежилих приміщень з 01.07.2014 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Слід зазначити, що позивач самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, в чому полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і в залежності від встановлених обставин вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

При цьому, спір про право характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб'єктами правовідносин з приводу їх прав та обов'язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку.

Тобто, позивач повинен довести, що відповідач має обов'язок (який встановлений договором або законом) виконати визначені у позові зобов'язання.

Як встановлено судом вище, комунальні послуги надавались позивачем у нежилі приміщення за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, буд. 25. Так, звертаючись із позовом про стягнення заборгованості за період 01.10.2013-30.04.2015 за договором №1099 від 01.09.2011, позивач заявляє такі вимоги саме до ТОВ «АВ-Сервіс», який у свою чергу починаючи з 01.03.2013 не є споживачем послуг, оскільки відчужив на користь іншої особи нежилі приміщення за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, буд. 25.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зміст права власності становлять права володіння, користування та розпорядження.

Набуття права володіння, користування та розпорядження випливає з договорів (купівлі-продажу, міни, дарування, оренди тощо), із закону, односторонніх правочинів, актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування та підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, як то:свідоцтво на право власності, договір оренди, розпорядження, рішення та інше.

Одночасно, суд відзначає, що оплачувати житлово-комунальні послуги є обов'язок споживача, передбачений п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якими у свою чергу є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Як слідує із вищевикладеного, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту надання послуг та прийняття їх саме відповідачем, суд дійшов висновку, що комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва не доведено наявності у нього порушеного відповідачем права та інтересу у правовідносинах, у зв'язку із чим суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог.

Положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки умовами договору №1099 від 01.09.2011, а саме пунктами 3.1.7 передбачено обов'язок споживача за два місяці попередити письмово надавача комунальних послуг про намір достроково припинити користування комунальними послугами,у свою чергу відповідач дану умову договору не виконав, про припинення прийняття комунальних послуг у зв'язку із відчуженням приміщення позивача не повідомив, суд дійшов висновку що спір в даному випадку виник з вини відповідача, а тому витрати зі сплати судового збору мають бути покладені саме на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-Сервіс» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 5А; ) на користь комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул.. Челябінська, 9-Г; ) 1 827,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повний текст рішення складено: 17.07.15р.