КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Справа№ 910/6777/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Данилік Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н (вх. №09-08/1/6421/2015 від 24.06.2015 року) фізичної особи-підприємця Гаєва Максима Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року

у справі №910/6777/15-г (суддя - Стасюк С.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональні телекомунікації»

до фізичної особи-підприємця Гаєва Максима Олександровича

про стягнення 163 416,98 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Бевз К.І., довіреність №24-д від 14.01.2015 року;

від відповідача: Демченко О.М., довіреність б/н від 29.04.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональні телекомунікації» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Гаєва Максима Олександровича (відповідач у справі) про стягнення 163 416,98 грн (а.с. 5-11).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на прострочення відповідачем строків здачі робіт зі створення веб-сайту згідно Договору №250412 про виконання робіт від 30.05.2012 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/6777/15-г позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гаєва Максима Олександровича на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональні телекомунікації» 131 631 грн. 00 коп. основного боргу, 15 013 грн. 15 коп. пені та 2 932 грн. 88 коп. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Фізична особа-підприємець Гаєв Максим Олександрович, 15.06.2015 року подав апеляційну скаргу № б/н (вх.09-08/1/6421/2015 від 24.06.2015 року), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року по справі № 910/6777/15-г в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Гаєва Максима Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні за участю представників сторін на 20.07.2015 року.

У судовому засіданні 20.07.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року по справі № 910/6777/15-г в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні 20.07.2015 року представник позивача у справі заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

30.05.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональні телекомунікації» (замовник за договором, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем Гаєвим Максимом Олександровичем (виконавець за договором, відповідач у справі) укладено Договір № 250412 про виконання робіт по створенню веб-сайту (а.с. 18-26), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручив, а виконавець зобов'язався у відповідності до умов даного договору та додатків до нього виконати роботи зі створення веб-сайту.

Згідно з п. 1.2. договору конкретний перелік, вартість, строки виконання робіт за даним договором та умови оплати визначаються окремими додатками до договору, які після підписання уповноваженими представниками сторін стають невід'ємною частиною даного Договору.

Як передбачено п.п. 3.2.2, 3.2.3. договору замовник наділений правом на отримання якісних результатів робіт від виконавця, що кореспондується із обов'язком виконавця своєчасно та якісно виконувати роботи, передбачені договором та додатками до нього.

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що протягом 5 робочих днів після отримання від виконавця актів здавання-приймання виконаних робіт, замовник зобов'язується підписати акти та один примірник передати виконавцю, або в той же строк направити виконавцю мотивовану відмову від прийняття робіт.

У пункті 1 Додатку № 1 до Договору сторони узгодили перелік та вартість робіт зі створення веб-сайту замовника.

Відповідно до пункту 2 Додатку № 1 до Договору замовник здійснює оплату робіт виконавця в безготівковому порядку на поточний банківський рахунок виконавця на підставі виставлених ним рахунків-фактур в наступному порядку: 30% від вартості робіт, вказаних у цьому додатку, що складає 62 628,00 грн. - замовник оплачує протягом 5 п'яти банківських днів з дати підписання цього додатку; 30 % від вартості робіт, вказаних у цьому додатку, що складає 62 628,00 грн. - замовник оплачує протягом 5 п'яти банківських днів з дати затвердження дизайну веб-сайту; 30 % від вартості робіт, вказаних у цьому додатку, що складає 62 628,00 грн. - замовник оплачує протягом 5 п'яти банківських днів з дати публікації веб-сайту на внутрішньому сервері виконавця, за умови надання замовнику доступу до такої публікації та можливості протестувати роботу; 10 % від вартості робіт, вказаних у цьому Додатку, що складає 20 876,00 - замовник оплачує протягом 5 п'яти банківських днів з дати публікації веб-сайту в мережі Інтернет.

Відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № МГ-0000005 від 30.05.2012 року на суму 62 628,00 грн (а.с.27), рахунок-фактуру № МГ-0000016 від 19.09.2012 року на суму 62 628,00 грн (а.с. 29), рахунок-фактуру № МГ-10 від 28.05.2013 року на суму 6 375,00 грн (а.с.31).

Позивачем здійснено оплату виставлених рахунків-фактур, що підтверджується платіжним дорученням № 51221 від 11.06.2012 року на суму 62 628,00 грн (а.с. 28), платіжним дорученням № 65731 від 12.10.2012 року на суму 62 628,00 грн (а.с. 30), платіжним дорученням № 78736 від 07.06.2013 року на суму 6 375,00 грн (а.с. 32). Загалом позивачем на виконання умов договору сплачено на рахунок відповідача 131 631,00 грн.

04.12.2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до пункту 4 Додаткової угоди № 1 до Додатку № 1 до Договору кінцевий термін завершення усіх етапів робіт з урахуванням строків затвердження був визначений - не пізніше 01.03.2014 року.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи листів відповідача, він повідомляв товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональні телекомунікації» про те, що закінчити веб-сайт у визначений Додатковою угодою № 1 термін не вбачається можливим, у зв'язку з форс мажорними, незалежними від виконавця обставинами, а саме ситуацією, що склалася в країні. Зобов'язався завершити роботи по створенню веб-сайту у максимально стислі строки.

Однак ні в процесі розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду рішення у даній справі фізична особа-підприємець Гаєв М.О. (відповідач у справі) не надав суду жодних доказів, які б підтверджували своєчасне та повне виконання ним взятих на себе зобов'язань за договором по створенню веб-сайту, так само як і не надано доказів (як-то підписаних сторонами Актів виконаних робіт, чи Додаткових угод до договору) на підтвердження виконання окремих етапів по створенню веб-сайту (окрім затвердження 03.12.2013 року Технічного завдання), їх вартість та прийняття їх замовником - позивачем у справі.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з статтею. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Укладений між сторонами Договір № 250412 від 30.05.2012 року за своєю правовою природою є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як передбачено статтею 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Сторонами у Додатковій угоді №1 було визначено кінцевий термін завершення усіх етапів робіт не пізніше 01.03.2014 року.

Листом від 19.03.2014 року позивач погодив продовження строку виконання робіт до 30.04.2014 року.

Відповідач зазначає, що 06.05.2014 року направив позивачу лист № 3 про закінчення виконання робіт та розміщення готового сайту на своєму внутрішньому сервері. Оскільки протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання виконання відповідача позивач не надав інформації щодо зауважень, а також не надав технічної можливості для розміщення сайту на його платформі, у позивача відсутні підстави посилатися на прострочення боржника-відповідача. Однак, вказані твердження апелянта не знаходять свого підтвердження жодними доказами, в матеріалах справи відсутні акти здавання-приймання виконаних робіт за договором, доказів про направлення таких актів позивачу відповідач також не надав.

Згідно ч. 1 ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Доказів належного виконання робіт за договором в повному обсязі та у строки погоджені сторонами відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України, частин 1, 2 статті 220 Господарського кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

01.08.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональні телекомунікації» скористалось передбаченим ч. 2 ст. 849 ЦК України правом, та направивши на адресу фізичної особи-підприємця Гаєва М.О. претензію №3636-21 від 01.08.2014 року (а.с. 70-71), відмовився від договору підряду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що договір № 250412 про виконання робіт по створенню веб-сайту від 30.05.2012 року був розірваний позивачем у справі в односторонньому порядку, відповідно до приписів ч.2 ст. 849 ЦК України.

У зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку із своєчасного створення веб-сайту та розірванням укладеного договору, позивач просив стягнути з відповідача 131 631,00 грн попередньо сплачених позивачем за створення веб-сайту.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Авансом є грошова сума чи матеріальні цінності, які передаються однією стороною у зобов'язанні іншій стороні з метою підтвердження існування між сторонами зобов'язання і оплати частини майбутніх платежів за договором, тобто аванс це спосіб платежу, який виконує функцію попередньої оплати.

У випадку, якщо сторона отримала як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Аналогічний правовий висновок викладений у судових рішеннях Верховного Суду України від 30.01.2008 року у справі №6-19195св07 та від 09.07.2008 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про правомірність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача 131 631,00 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з фізичної особи-підприємця Гаєва М.О. 29 958,98 грн неустойки за порушення строків виконання робіт із створення веб-сайту..

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З огляду на приписи ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст. 230 ГК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 8.3. Договору у випадку прострочення виконання робіт виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діятиме в період, за який нараховується пеня, від вартості прострочених робіт за кожен день тривання такого порушення. Санкція, передбачена цим пунктом, не застосовується, якщо зазначене порушення термінів було письмово узгоджено з замовником або було наслідком винної дії та/або бездіяльності замовника.

Листом від 19.03.2014 року позивач погодив продовження строку виконання робіт до 30.04.2014 року. Таким чином, прострочення виконання зобов'язання відповідачем має місце з 01.05.2014 року.

Враховуючи період прострочки, приписи ст.. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГПК України колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним здійснений місцевим господарським судом розрахунок пені, а тому висновок Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача пені у розмірі 15 013,15 грн за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань є законним та таким, що відповідає дійсним обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/6777/15-г відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Гаєва Максима Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/6777/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/6777/15-г залишити без змін.

3. Справу № 910/9508/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий