ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" липня 2015 р. Справа № 918/674/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Заступника прокурора м. Рівне в інтересах держави в особі Рівненської міської ради в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-В"

про стягнення в сумі 95 232 грн. 79 коп.

Представники:

Від позивача: Бородавко А.П. ( довіреність від 05 січня 2015 року);

Від відповідача: Трибущук В.С. (директор);

Від органу прокуратури: Ковальчук Л.В.;

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Рівне звернувся в особі Рівненської міської ради в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд -В" про стягнення в сумі 95 232,79 грн., позовні вимоги аргументувавши невиконанням відповідачем умов договору на відпуск теплової енергії від 11 листопада 2009 року, в частині своєчасного та повного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою суду від 19 червня 2015 року судом порушено провадження у справі № 918/674/15, розгляд справи призначено до слухання в судовому засіданні на 16 липня 2015 року.

В судовому засіданні представники позивача та органу прокуратури підтримали позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Оцінивши правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави, дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

11 листопада 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетелоенерго" (підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-В" (споживач, відповідач) укладено договір на відпуск теплової енергії № 975 (надалі договір), відповідно до предмету якого підприємство зобов'язалося надавати споживачеві теплову енергію, а споживач, у свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1. договору).

За пунктом 1.4. договору, теплова енергія подається споживачу за адресою: вул. Відінська 10.

Згідно з пунктом 4.4. договору, споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає підприємству звіт про фактичне споживання теплової енергії до 25 числа поточного місяця. В разі неподання звіту в обумовлений термін, нарахування проводиться розрахунковим методом: по опаленню та вентиляції- згідно з навантаженням зазначеним в договорі; по гарячому водопостачанню - по пропускній здатності вузла вводу при швидкості 2 м/с.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін, вказана в додатку № 1 до договору, не може бути змінена в односторонньому порядку.

Відповідно до пункт 5.1. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів.

Як визначили сторони у пункті 5.3. договору, споживач проводить оплату за отриману теплову енергію шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підприємства, при цьому споживач самостійно отримує рахунок.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Розрахунки споживача з підприємством за спожиту теплову енергію можуть здійснюватись в порядку планових платежів з обмеженням терміну до одного місяця (підпункт 5.4.1. пункту 5.4. договору).

Пунктом 5.7. договору передбачено, що у платіжних дорученнях споживач повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. При наявності боргу за спожиту теплову енергію кошти, що надходять, зараховуються в погашення боргу за теплову енергію, спожиту в минулі періоди, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Згідно з пунктом 5.10. договору, в інформативному порядку підприємством можуть направлятись рахунки споживачу. В рахунок включається оплата за теплову енергію, пеня, штраф та інші фінансові санкції за порушення умов цього договору.

За положеннями підпунку 3.2.1. пункту 3.2. договору, споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором.

Усупереч наведеному, відповідач свої договірні зобов'язання не виконує належним чином, отримані послуги не оплачує в повному обсязі, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість в розмірі 71 911,69 грн, що виникла з січня 2015 року по квітень 2015 року.

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов'язок теплопостачальної організацій забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Відповідно до частини 7 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У силу вимог частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 23 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" передбачено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 40 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією", споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно з пунктом 20 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Як зазначено в пункті 30 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 536 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення в сумі 71 911,69 грн. підлягають задоволенню. Доказів, що б спростовуваали наведені обставини відповідач суду не надав.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати спожитої теплової енергії позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 8 661,94 грн., 438,61 грн. 3 % річних та 14 220,55 грн. інфляційних.

Підпунктом 6.3.3. пункту 6.3. договору передбачено, що несвоєчасне проведення розрахунків за теплову енергію споживач несе відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України , а також 3% річних від простроченої суми та сплати основного боргу з врахуванням індексу інфляції.

Відповідно до приписів частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина 1 статті 216 Господарського кодексу України).

Як визначено частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Госопдарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, керуючись підпунктом 6.3.3. пункту 6.3. договору, нарахував відповідачу 8 661,94 грн. пені.

Наданий позивачем розрахунок пені є вірним, відтак суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення 8 661,94 грн. пені є законними та обґрунтованими.

Позивач керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 438,61 грн. 3 % річних та 14 220,55 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши перерахунок нарахованих сум 3 % річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку що вимоги про стягнення вказаних сум є законними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивач довів наявність заборгованості з надання послуг по теплопостачанню, а відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-В" (33000, м.Рівне, вул. Відінська 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) 71 911 (сімдесят одна тисяча дев'ятсот одинадцять) грн. 69 коп. основного боргу, 8 661 (вісім тисяч шістсот шістдесят один) грн. 94 коп. пені, 438 (чотириста тридцять вісім) грн. 61 коп. 3% річних та 14 220 (чотирнадцять тисяч двісті двадцять) грн. 55 коп. збитків від інфляції.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-В" (33000, м.Рівне, вул. Відінська 10, ) в доход Державного бюджету України 1 904 (одна тисяча дев'ятсот чотири) грн. 65 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Повне рішення складено 20 липня 2015 року

Суддя Качур А.М.