ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.07.15р. Справа № 904/4178/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД імені О.М. Макарова"

про стягнення 366 470,51 грн. за договором поставки

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Федоренко Р.В., адвокат, посвідчення №2039 від 13.09.11р., договір №52/ФО-1502 від 13.02.13р.

Відповідача - Нікулиця Т.В., довіреність №157/1235 від 30.12.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 233 806,27 грн. - боргу за отриманий товар, 121 345,45 грн. - збитків від інфляції, 11 318,79 грн. - 3 % річних, всього 366 470,51 грн. за договором поставки, мотивуючи порушенням Відповідачем (його відособленим структурним підрозділом - Дитячим санаторно-оздоровчим центром "Дружба") договірних зобов'язань у частині оплати.

Відповідач позов заперечував, мотивуючи тим, що в результаті збройної агресії Російської Федерації в березні 2014р. територія АРК тимчасово окупована, а сам Дитячий санаторно-оздоровчий центр "Дружба" згідно з п.5-6 Постанови Державної Ради Республіки Крим від 17.03.14р. № 1745-6/14 "Про незалежності Крима" націоналізований. За наказом генерального директора ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова від 25.03.15р. № 164-а з 01.04.14р. ведення господарської діяльності Центральним підприємством призупинено до звільнення окупованої території. Відповідач вважає, що за договором форс-мажорні обставини (окупація території) настали 27.03.14р. Всі документи, прийняті після 01.04.14р. не мають юридичної сили.

Також Відповідач заявив про застосування позовної давності до заявленого Позивачем позову.

Позивач посилання Відповідача на форс-мажорні обставини із-за знаходження ДСОЦ "Дружба" на території тимчасово окупованої АР "Крим" вважає безпідставними, мотивуючи тим, що Відповідачем у справі є ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова", яке знаходиться у м. Дніпропетровську, тобто поза межами тимчасово окупованої території АР Крим і зони проведення АТО. Що стосується позовної давності, Позивач вказав, що Відповідач підписавши з Позивачем акт звірки взаємних розрахунків на кінець серпня 2012р. визнав свій борг і перебіг позовної давності розпочався з 01.09.12р. Разом з цим, в подальшому Відповідач перераховував Позивачеві кошти і перебіг позовної давності розпочався з останньої оплати, з 24.09.13р.

Розгляд справи відкладався.

В засіданні 01.07.15р. оголошено перерву до 15.07.15р.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Положення про дитячий санаторно-оздоровчий центр "Дружба" Держав ного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Ма карова", Центр не є юридичною особою і здійснює свою діяльність як відособлений структурний підрозділ Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" на основі і від повідно до чинного законодавства України (п. 2.1. Положення). Таким чином, Центр не має відповідної правосуб'єктності та не може від свого імені здій снювати цивільні права та виконувати цивільні обов'язки. Саме цим і зумовлено звернення Позивача до Господарського суду Дніпропетровської області безпосередньо до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" у якості Відповідача.

Згідно з п. 5.4, 5.5 Положення про дитячий санаторно-оздоровчий цент "Дружба" Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова", відносини з іншими підприємствами, організаціями та громадянами в усіх сферах діяльності здійснюється на основі договорів. Договори підписуються директором Центру від імені Підприємства на підставі Довіреності, виданої на його ім'я Генеральним директором Підприємства. Всі розрахунки з партнерами за договорами проводяться у відповідності з правилами розрахункових та касових операцій, встановлених Національним банком України. Центр організовує матеріально - технічне забезпечення шляхом придбання ресурсів у Підприємства у встановленому порядку або на ринку товарів та послуг. Придбання ресурсів здійснюється Центром безпосередньо у виробників через структуру оптової торгівлі, у тому числі на ярмарках, аукціонах і у постачальних організацій, а також у інших підприємств, організацій, громадян.

25.03.10р. сторонами укладено договір поставки (далі Договір), за п. 1.1 якого він є основним документом, що визначає права та обов'язки сторін з поставки товарів - госп.товарів, будматеріалів, м'якого інвентаря, посуду (їх номенклатуру, обсяги та вартість на момент складання договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору, ціна товару визначена Постачальником в накладній (рахунку), встановлюється в національній валюті України - гривнях і являється договірною ціною товару.

Пунктом 4.4 Договору сторони обумовили, що оплата поставленого товару проводиться Замовником протягом 10 банківських днів після моменту поставки (оформлення накладної).

За даними Позивача, за Договором Позивач поставив і передав, а Відповідач, в особі свого відособленого структурного підрозділу, замовив і прийняв господарські товари, будівельні матеріали, м'який інвен тар, посуд, тощо, на загальну суму 404 487,01 грн. В свою чергу, відособлений структурний підрозділ Відповідача за отриманий товар про водив часткову оплату і станом на червень 2014р., з урахуванням згоди про перенесення боргу від 01.09.11р., мав заборгованість перед Позивачем у розмірі 233 806, 27 грн., що спів падає з даними актів звірки взаєморозрахунків. Позивач наполягає, що залишився неоплаченим товар, поставлений ним ДСОЦ "Дружба" за накладними №100 від 27.08.10р., №82 від 08.07.10р., №65 від 8.06.10р.. №64 від 08.06.10р., №1686 від 22.04.10р., №1706 від 23.04.10р., №73 від 24.06.10р., №16 від 26.03.10р., № 13 від 02.09.11р., №1-00006 від 12.04.12р. та частково за накладною №15 від 25.03.10р. В порушення умов Договору поставки до теперішнього часу Відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався.

З метою досудового врегулювання спору Позивач звертався до Відповідача з претензією №1 від 18.02.15р., однак, листом №186/143 від 14.04.15р. вказана претензія відхилена з посиланням на те, що ДСОЦ "Дружба" вів свою господарську діяльність самостійно та до звільнення окупованої території претензія по суті не може бути розглянута.

Позивач вважає, що викладене спростовується ч.3 ст.95 ЦК України, відповідно до якої, відокремлені підрозділи юридичної особи не є самостійними юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі за твердженого нею положення. За своїми зобов'язаннями юридична особа відповідає самостійно усім належним їй майном (ст.96 ЦК України). Аналогічно, згідно зі ст.64 ГК України, підприєм ство самостійно визначає свою організаційну структуру і має право створювати відокремлені підрозділи, права та обов'язки яких визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Такі ві докремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону. Згідно з Положенням про ДСОЦ "Дружба" ДП "ВО "Південний машинобудів ний завод імені О.М. Макарова" Центр не є юридичною особою і здійснює свою діяльність як відособлений структурний підрозділ ДП "ВО "Півден ний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" на основі і відповідно до чинного законодавства України (п. 2.1. Положення). Таким чином, Центр не має відповідної правосуб'єктності та не може від свого імені здійснювати ци вільні права та виконувати цивільні обов'язки.

Посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача, Позивачем нараховані збитки від інфляції в розмірі 121 345, 45 грн. (за період прострочення з жовтня 2013р. по квітень 2015р.) та 3% річних - 11 318, 79 грн. (за період прострочення з 25.09.13р. по 06.05.15р.).

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Перевіривши доводи сторін, суд погоджується з Позивачем про наявність у Відповідача основного боргу перед Позивачем за поставками, проведеними за Договором за період з 26.03.10р. до 12.04.12р. (копії видаткових накладних додані до матеріалів справи). При цьому, суд не приймає позицію Позивача, а погоджується з позицією Відповідача про недоведеність наявності боргу за угодою про перевід боргу на суму 58 168,18 грн., укладеною ФОП ОСОБА_6 з Позивачем 01.09.11р., так як до цієї угоди не надано доказів наявності у Відповідача боргу перед ФОП ОСОБА_6

Крім того, Відповідач заявив про застосування позовної давності до заявленого Позивачем позову.

Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Стаття 267 ЦК України передбачає, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки товар Відповідачеві поставлявся за видатковими накладними у строк з 26.03.10р. до 12.04.12р., а згідно з п. 4.4 Договору оплата поставленого товару проводиться Замовником протягом 10 банківських днів після моменту поставки (оформлення накладної), то обов'язки з оплати поставленого товару у Відповідача виникали за кожною поставкою окремо через 10 банківських днів з дати поставки. Відповідно, слід проводити відлік позовної давності за кожною поставкою окремо. Трирічні строки закінчились за першою з наведених поставок 05.04.13р., за останньою поставкою - 22.04.15р.

При цьому, з наданих Позивачем виписок банку вбачається, що у 2011 - 2013 роках Відповідач оплачував поставки товарів здійснених Позивачем у 2009р., тобто не пов'язаних з Договором поставки, борг за яким є предметом спору у даній справі, а також Відповідач повністю погасив борг за поставкою від 25.03.10р. здійсненою у рамках спірного Договору на суму 27 341,64 грн.

Щодо актів звірки взаємних розрахунків, то суд вважає, що вони не можуть свідчити про визнання Відповідачем позову й, відповідно, не переривають строків позовної давності, оскільки у заголовку акту звірки взаємних розрахунків станом на 08.2012р. зазначено, що його складено головним бухгалтером ДСОЦ "Дружба", а підписано акт бухгалтером ДСОЦ "Дружба", підпис якого не розшифровано. Відповідно ж до Положення про ДСОЦ "Дружба" відносини з іншими підприємствами, організаціями та громадянами в усіх сферах діяльності здійснюється на основі договорів. Договори підписуються директором Центру від імені Підприємства на підставі Довіреності, виданої на його ім'я Генеральним директором Підприємства. Всі розрахунки з партнерами за договорами проводяться у відповідності з правилами розрахункових та касових операцій, встановлених Національним банком України. Таким чином, право визнання позову у даному випадку відноситься до компетенції директора ДСОЦ "Дружба", який діяв за дорученням Відповідача.

З огляду на викладене, вимоги щодо стягнення суми основного боргу задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, в даному випадку, до вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у задоволенні яких також слід відмовити. До того, ж збитки від інфляції та 3 % річних нараховані за період після останньої оплати Відповідача.

За заявою Відповідача у справі, судом застосовується позовна давність до поданого Позивачем позову. Позивачем не наведено поважних причин пропуску позовної давності, клопотання про його відновлення не заявлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 49 ГПК України, господарські витрати слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 32, 33, 34, 43, 45, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Господарські витрати покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане_____________