ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2015 р.Справа № 916/108/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.

Журавльова О.О.

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 15.07.2015р.:

від позивача: Федоріна М.А., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест"

на рішення господарського суду Одеської області

від 04 червня 2015 року

по справі № 916/108/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Імексбанк"

про стягнення 19 621,19 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 15.07.2015р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.06.2015р. по справі №916/108/15-г (Головуючий суддя Степанова Л.В., судді: Д'яченко Т.Г., Панченко О.Л.) відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест" до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" про стягнення 190621,19 грн. з посиланням на те, що спірні зобов'язання, що виникли на підставі договору банківського рахунку, носять майново-грошовий характер, в результаті чого у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а відповідач - боржником, тому, згідно діючого законодавства, на вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Інвест" до відповідача, поширюється обмеження, які встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", отже, вимоги позивача не можуть бути задоволені за рахунок відповідача, з огляду на введення у Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" тимчасової адміністрації, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 19621,19 грн. задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням господарського суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Інвест" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції рішення винесено без повного та всебічного аналізу обставин справи, з порушення норм міжнародного, матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона посилається на те, що відповідач утримував кошти позивача ще до початку виведення банку з ринку, в період свого повного функціонування, порушуючи тим самим право власності позивача на грошові кошти, шляхом невиконання платіжних доручень Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Інвест" на переказ коштів, поданих 05.12.2014р. на суму 19011,58 грн. При цьому, згідно з довідкою відповідача від 05.12.2014р. №503 станом на 05.12.2014р. залишок коштів на рахунку позивача становив 190621,19 грн., але Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Інвест" не має можливості скористатися ними до цього часу.

На думку апелянта, при вирішенні спору суд першої інстанції повинен був керуватися в першу чергу нормами ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997р. та рішеннями Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням по справі "Іатрідіс проти Греції" від 23.03.1999р., а також нормами прямої дії, закріпленими ст. 41 Конституції України.

Представник відповідача в судове засідання 15.07.2015р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.06.2015р.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест", заслухавши представника позивача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2005р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" (Банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро-Інвест" (Клієнт, ТОВ, позивач) укладено договір банківського рахунку у національній валюті №2/041 (надалі - договір), відповідно до умов якого Банк згідно Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003р. (зі змінами та доповненнями), відкриває Клієнту поточний рахунок або декілька поточних рахунків (рахунок) та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. (п. 1.1. договору).

Пунктом 2.1.7 договору встановлено, що Банк має право списувати грошові кошти з рахунку Клієнта на підставі його розпорядження.

За положеннями п. 2.1.9 договору передбачено, що Банк має право виконувати розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку Клієнта.

Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку, з дотриманням вимог чинного законодавства. Обмеження права Клієнта розпорядження рахунком можливе за рішенням суду, а також у інших випадках, встановлених чинним законодавством (п. 2.2.1. договору).

Відповідно до п 2.2.2 договору № 2/041 від 19.08.2005р. Клієнт подає до Банку на виконання розрахунково - касової документи, отримує виписки по рахунку та іншу кореспонденцію по здійсненню операцій у Банку.

Згідно з п. 2.2.5. договору Клієнт має право вимагати від Банка своєчасного і повного надання банківських послуг, обумовлених цим договором.

Пунктами 2.3.2, 2.3.3, 2.3.4, 2.3.5 вказаного договору передбачено, що Банк зобов'язується: належним чином виконувати умови цього договору; своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів НБУ; приймати протягом операційного часу розрахунково-касові документи Клієнта. Виконувати розрахункові документи Клієнта, які надійшли до Банку протягом операційного часу, в день надходження такого розрахункового документу. Документи, які надійшли до Банку після операційного часу виконуються Банком не пізніше наступного операційного дня.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що за несвоєчасне (пізніше наступного дня після отримання відповідного документа) чи неправильне списання з вини Банку суми з рахунку Клієнта, а також за несвоєчасне чи неправильне зарахування суми, яка належить власнику рахунку, Банк сплачує Клієнту пеню в розмірі 0,1% несвоєчасно або неправильно зарахованої (списаної) суми з кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.1 договору № 2/041 від 19.08.2005р. спори, що виникають протягом дії договору, вирішуються шляхом переговорів. У разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Договір укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання (п. 9.1 договору № 2/041 від 19.08.2005р.).

Як свідчить довідка від 05.12.2014р. №503, яка міститься у матеріалах справи і яка була надана Банком Клієнту, станом на 05 грудня 2014 року останній мав залишок коштів на своїх рахунках в сумі 19621,19 грн., а саме: рахунок №8000.980 - 6251,52грн., рахунок №8001.980 - 1343,36грн., рахунок №8002.980 - 10000,00грн., рахунок №8001.980 - 1461,58грн. (арк. спр. 20).

05.12.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Інвест" своїми платіжними дорученнями №1584 від 05.12.2014р. на суму 10000,00грн. (призначення платежу: податок на прибуток за 2014р. без ПДВ), №19 від 05.12.2014р. на суму 1461,58грн. (призначення платежу: оплата лікарняних за рахунок ФСС з ТПВ через зарплатні картки), №91 від 05.12.2014р. на суму 6250,00грн. (призначення платежу: ПДВ за листопад 2014р.) та №1586 від 05.12.2014р. на суму 1300,00грн. (призначення платежу: ПДВ за листопад 2014р.), надало Банку розпорядження перерахувати вказані грошові кошти із рахунків Клієнта на вказані у платіжних дорученнях рахунки отримувачів, що підтверджується копіями платіжних доручень, які наявні у матеріалах справи.

Проте, як стверджує позивач, розрахункові операції з боку Банку здійснені не були.

Враховуючи, що Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" відповідні платіжні доручення виконані не були, позивач звернувся до відповідача з листом № 97/14 від 05.12.2014р. яким повідомив Банк про те, що 05.12.2015р. ТОВ „Агро-Інвест" дав доручення ПАТ „Імексбанк" на перерахування грошових коштів за визначеними у платіжних дорученнях реквізитами, але відповідачем відповіді на дане звернення позивачу надано не було, у зв'язку з чим, Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Інвест" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" про стягнення 19621,19 грн.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами НБУ, угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.ст. 1066, 1067 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

З урахуванням положень п. 3 ст. 1068 Цивільного Кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Аналогічні положення містять п. п. 2.3.2 - 2.3.5 договору укладеного між сторонами договору, згідно яких Банк зобов'язався належним чином виконувати умови договору, своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів НБУ, приймати та виконувати протягом операційного часу розрахунково-касові документи Клієнта, після операційного часу приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта, якщо розрахунковий документ надійшов до Банку після операційного часу, виконати таке доручення Клієнта, не пізніше наступного операційного дня.

Згідно зі ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 16 від 26.01.2015р., що було прийняте на підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015р. № 50 „Про віднесення публічного акціонерного товариства „Імексбанк" до категорії неплатоспроможних", було розпочато з 27.01.2015р. процедуру виведення ПАТ „Імексбанк" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Колегія суддів зазначає, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, отже, даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України, які регулюють дані правовідносини.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У силу п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Обмеження, встановлене вказаною вище нормою, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Однак зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України (п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

В розумінні п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - це лише фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Натомість, відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Постановою правління Національного банку України № 330 від 21.05.2015р. „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "Імексбанк" з 27 травня 2015 року.

Статтею 17 Закону України „Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

При цьому, ч.5 ст. 45 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси (п.2 ч. 2 ст. 46 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; здійснює відчуження активів і зобов'язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (п.п.3, 4, 7, 10 ч.1 ст.48 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 2 ст. 49 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону (про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду) уповноважена особа Фонду здійснює, зокрема, такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з ч.6 ст. 49 вказаного Закону уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Аналогічні положення відображені у п. 4.27 глави 4 розділу V Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2 „Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку".

Апеляційна колегія зазначає, що задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до ст. 52 цього Закону. Водночас, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Крім того, відповідно до п. 20.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 за № 492, після прийняття Національним банком рішення про відкликання в банку банківської ліцензії і призначення ліквідатора поточні та вкладні (депозитні) рахунки клієнтів закриваються ліквідатором банку.

Таким чином, враховуючи положення вищевикладених правових норм, судова колегія дійшла до висновку про те, що позивач є кредитором відповідача за договором, а вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунках у відповідача, є майновими вимогами кредитора, які не можуть бути виконані відповідачем у силу положень п.1 ч.5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 16 вересня 2014 року по справі № 910/7157/14, від 08 жовтня 2014 року по справі № 910/7221/14, від 18 лютого 2015 року по справах № 910/9229/14, №910/3508/14, 910/9803/01 та у постановах Верховного Суду України від 04.01.2015р. в справі №910/5560/14, від 25.03.2014р. в справі № 910/9232/14 та від 01.04.2015р. в справах №910/9231/14 та №910/5560/14.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що надані позивачем в якості доказів невиконання умов договору платіжні доручення, не містять жодних відміток банку, які б підтверджували їх надання відповідачу за вказаною у них датою, тобто, до віднесення ПАТ „Імексбанк" до категорії неплатоспроможних.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини та на ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., за якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном., ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, оскільки вказані скаржником правові акти носять загальний правовий характер та не регулюють правовідносин, які безпосередньо склалися між сторонами, при цьому, апелянтом не зазначено які саме спірні положення законодавства України, спеціальні норми якого стосуються врегулювання відносин, що склалися між сторонами, порушують норми міжнародного права.

Крім того, апеляційний господарський суд зазначає, що у даному конкретному випадку тимчасове зупинення права позивача користуватись коштами, які знаходяться на його рахунках, здійснюється в межах діючого законодавства, метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, тобто в інтересах суспільства.

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Одеської області від 04.06.2015р. по справі №916/108/15-г слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест" - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П о с т а н о в и в :

Рішення господарського суду Одеської області від 04.06.2015р. по справі №916/108/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 17.07.2015р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Гладишева Т.Я.

Суддя Журавльов О.О.