УХВАЛА

20.07.2015Справа № 910/14211/15

За позовомЗаступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі: 1) Міністерства освіти і науки України 2) Міністерства культури України
До1) Фонду державного майна України 2) Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву 3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Артбуд»
Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача-1
1)Державна наукова установа «Інститут технологій і змісту освіти» 2)Державне підприємство «Об'єднання по торгівлі та постачанню»
Провизнання недійсними наказів, договорів оренди та купівлі-продажу
Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача-1: Тетенко В.В. - дов. № 9/1-9-101 від 27.05.2015 року;

від позивача-2: Сухенко С.В. - дов. № 40/11/10-15 від 14.01.2015 ркоу;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Яцишен Д.В. - дов. № 41/11/10-15 від 14.01.2015 року;

від відповідача-3: Бачинська А.Ю. - дов. № б/н від 15.06.2015 року; Ісаєнко О.В. - дов. № б/н від 15.06.2015 року;

від третьої особи-1: Гончар Б.В. - дов. № 14.1/1/10-1026 від 10.07.2015 року;

від третьої особи-2: не з'явився;

прокурор: Атаєва Д.К. - посвідчення № 027469 від 24.07.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Міністерства культури України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву та Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Артбуд» про визнання недійсними наказів, договорів оренди та купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 08.06.2015 року було порушено провадження у справі № 910/14211/15, залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-1 - Державну наукову установу «Інститут технологій і змісту освіти» та Державне підприємство «Об'єднання по торгівлі та постачанню», та призначено справу до розгляду на 24.06.2015 року.

У судовому засіданні 24.06.2015 року прокурор та представник позивача-1, на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі, подали письмові підтвердження відсутності аналогічного спору.

Представник відповідача-3 через канцелярію суду 24.06.2015 року подав відзив на позовну заяву, заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності та клопотання про витребування доказів у Фонду державного майна України, а в судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав подані через канцелярію суду клопотання про витребування доказів.

Присутні у судовому засіданні 24.06.2015 року учасники судового процесу надали усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотань про витребування доказів не заперечували.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача-3 про витребування доказів, вважає за доцільне задовольнити їх частково, витребувати докази, зазначені у клопотаннях, у Генеральної прокуратури України.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, проте 23.06.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, у судовому засіданні 24.06.2015 року представником позивача-1 заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники третіх осіб-1,2 в судове засідання 24.06.2015 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності буде розглянута судом при прийнятті рішення у справі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-2 та третіх осіб, а також необхідністю витребування додаткових доказів, суд задовольнив клопотання представників позивача-1 та відповідача-2 та відклав розгляд справи до 13.07.2015 року.

Представник відповідача-1 30.06.2015 року через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, а представник відповідача-2 13.07.2015 року через канцелярію суду подав письмові заперечення проти позовної заяви.

Представник відповідача-3 13.07.2015 року через канцелярію суду подав додаткові письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 13.07.2015 року прокурор та представник позивача-2 подали клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, які судом розглянуто та задоволено.

Представник третьої особи-2 в судове засідання 13.07.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника третьої особи-2, суд відклав розгляд справи до 20.07.2015 р.

У судовому засіданні 20.07.2015 р. прокурор підтримав подану разом з позовною заявою заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення загальною площею 691,60 кв.м., розташовані по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві та заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Артбуд» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з вищезазначеними нежитловими приміщеннями, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно цих приміщень.

Представник позивача-1у даному судовому засіданні надає усні пояснення, відповідно до яких заяву про вжиття зводів до забезпечення позову підтримує.

Присутні учасники судового процесу надали усні пояснення щодо заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

В обґрунтування поданої заяви Заступник Генерального прокурора України посилається на те, що позовними вимогами у даному спорі є визнання недійсним договору оренди від 26.09.2011 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України та ТОВ «Будівельна компанія «Артбуд», щодо передачі в строкове користування нежилих приміщень загальною площею 691,60 кв.м. по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві; визнання недійсним наказів Фонду державного майна України від 23.09.2011 р. № 1321 про прийняття рішення щодо укладення договору оренди державного нерухомого майна від 30.05.2013 р. № 736, 739 (із змінами від 23.10.2013 р.) про приватизацію нежитлових приміщень загальною площею 691,60 кв.м. по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві, шляхом викупу та включення їх до переліку об'єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом викупу; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.12.2013 р. № 422, укладений між Фондом державного майна України та ТОВ «Будівельна компанія «Артбуд» про продаж нежитлових приміщень загальною площею 691,60 кв.м. по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві. Враховуючи те, що право власності на приміщення загальною площею 691,60 кв.м. по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Артбуд», то невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначені приміщення та забороною вчиняти дії може призвести до їх відчуження, що в свою чергу призведе до утруднення виконання рішення суду та реального поновлення державного права власності.

Розглянувши заяву прокурора про вжиття заходів до забезпечення позову, дослідивши позовні матеріали в цілому суд дійшов висновку, що вищезазначена заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ГПК України, суд вирішує справи на підставі Конституції, інших актів законодавства України, міжнародних договорів України в порядку, передбаченому ГПК України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України, сторони мають право на судовий захист своїх інтересів.

Таким чином, кожна особа (у тому числі позивач) має право на судовий захист своїх інтересів, у тому числі інтересу позивача до повного та своєчасного виконання рішення у цій справі будь-яким не забороненим законом способом.

Цій конституційній нормі вищої юридичної сили, у взаємозв'язку з приписом ст. 124 Конституції України, згідно з якою юрисдикція судів розповсюджується на усі правовідносини, які виникають в державі, відповідає право та обов'язок суду вживати усіх не заборонених прямо законом заходів до забезпечення своєчасного поновлення та захисту прав позивача.

Статтями 66, 67 ГПК України передбачено право господарського суду за заявою сторони, прокурора або з своєї ініціативи вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позов забезпечується в тому числі й накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

В силу п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог і застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

При цьому, заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п. п. 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, що кореспондує зі способами захисту порушеного прав. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Тож, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення того, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має враховувати наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а саме - чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тож, зважаючи на те, що у даній справі заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди від 26.09.011 р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України та ТОВ «Будівельна компанія «Артбуд», щодо передачі в строкове користування нежилих приміщень загальною площею 691,60 кв.м. по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві; визнання недійсним наказів Фонду державного майна України від 23.09.2011 р. № 1321 про прийняття рішення щодо укладення договору оренди державного нерухомого майна від 30.05.2013 р. № 736, 739 (із змінами від 23.10.2013 р.) про приватизацію нежитлових приміщень загальною площею 691,60 кв.м. по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві, шляхом викупу та включення їх до переліку об'єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом викупу; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.12.2013 р. № 422, укладений між Фондом державного майна України та ТОВ «Будівельна компанія «Артбуд» про продаж нежитлових приміщень загальною площею 691,60 кв.м. по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві та зобов'язання ТОВ «Будівельна компанія «Артбуд» повернути зазначені нежитлові приміщення державі в собі Міністерства освіти і науки України, беручи до уваги ймовірність здійснення передачі цього майна на користь третіх осіб, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву Заступника Генерального прокурора України та вжити визначені ст. 67 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову у справі № 910/14211/15 шляхом накладання арешту на нерухоме майно, а саме: нежиллові приміщення загальною площею 691,60 кв.м., розташовані по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві та зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Артбуд» (місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Л. Первомайського, 11, ).

В іншій частині заява прокурора задоволенню не підлягає, оскільки заборона ТОВ «Будівельна компанія «Артбуд» та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо нежилих приміщення загальною площею 691,60 кв.м., розташованих по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві може привести до порушення, у зв'язку із вжиттям заходів до забезпечення позову, прав та охоронюваних законом інтересів зазначених осіб.

При цьому, обраний судом спосіб забезпечення позову не порушує права осіб, що не є учасниками судового процесу, та співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом захід до забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

1. Заяву Заступника Генерального прокурора України про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

2. Застосувати заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежилі приміщення загальною площею 691,60 кв.м., розташовані по вул. Сагайдачного, 37 у м. Києві та зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Артбуд» (місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Л. Первомайського, 11, ).

3. В іншій частині заяви відмовити.

Стягувачем за ухвалою є Міністерство освіти і науки України (місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 10, ).

Боржником за ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Артбуд» (місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Л. Первомайського, 11, ).

Дана ухвала є виконавчим документом, набирає чинності з моменту її прийняття, тобто, з 20.07.2015 р. та підлягає негайному виконанню.

Строк пред'явлення ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову до виконання становить один рік, тобто - до 20.07.2016 року.

Дану ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову для виконання та відома направити позивачам та відповідачам.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України. Оскарження даної ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя О.М. Спичак