ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.07.15р. Справа № 904/5755/15

За позовом Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1, м. Нікополь Дніпропетровська область

до Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради, м. Нікополь Дніпропетровська область

про стягнення 64 160,00 грн. збитків

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

Від позивача: представник ОСОБА_2., довіреність № 508 від 22.04.2015р.

Від відповідача: представник Малишко Д.О., довіреність № 310 від 11.03.2013р.

Суть спору:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради (надалі - відповідач) суму 64 160,00 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що згідно актів приймання-передачі послуг позивачем в лютому 2014 року було надано послуги шкільних їдалень для школярів 1-4 класів у КЗНЗ «Гімназії №15», КЗ «СПМШ при ДНУ ім. Олеся Гончара», КЗ «НЗШ І-ІІІ ступенів №13», проте станом на теперішній час вказані послуги не сплачені відповідачем.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві вказує, що послуги, які надавались позивачем у лютому 2014 року є одностороннім правочином та створює обов'язки лише для особи, яка його вчинила, тобто для позивача. Також, відповідач зазначає, що Відділ освіти і науки Нікопольської міської Ради, виступаючи замовником послуг, вправі заключати подібні договори лише на підставі результатів конкурсних торгів згідно вимог ЗУ «Про державні закупівлі», оскільки сума по договору завжди складає більше 100 000, 00 грн. Разом з тим, відповідач вказує, що згідно ч.1 ст. 40 ЗУ «Про державні закупівлі» договір про закупівлю укладається в письмовій формі, тому відсутність письмової форми такого роду договору вказує на відсутність будь-яких позадоговірних відносин між позивачем та відповідачем у лютому 2014 року. До того ж, відповідач зазначає, що відсутність в умовах договорів, що укладені між позивачем та відповідачем, періоду січень-лютий 2014 року обумовлене фінансовою та політичною скрутою в країні, тому до кінця лютого 2014 року не надходило бюджетних асигнувань, отже відповідач не міг брати на себе жодних фінансових зобов'язань за вказаний період, а позивач продовжував надавати послуги їдалень у лютому 2014 року з власної ініціативи. Також відповідач зазначає, що акти приймання-передачі послуг, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, не мають юридичної сили та можуть бути належними доказами у справі, оскільки підписані директорами шкіл, проте в графі «замовник» зазначено Відділ освіти та науки Нікопольської міської ради. До того ж, відповідач вказує, що в акті перевірки державних закупівель у відділі освіти і науки Нікопольської міської ради за період з 01.01.2013 року по 01.04.2014 року № 860-22/11 від 24.06.14р. відсутня конкретизація заборгованості відповідача перед позивачем за лютий 2014 року, оскільки не обґрунтована жодним договором.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

01.03.2013 року між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) було укладено договір №15 про закупівлю 56.29.2 послуг їдалень (послуги шкільних їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти (Договір № 15), за умовами якого виконавець зобов'язується у 2013 році надати замовнику послуги 56.29.2 послуг їдалень (послуги шкільних їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити такі послуги(п.1.1 Договору №15).

Відповідно до п.5.1 Договору№15 строк надання послуг: лютий - грудень 2013р.

Згідно п.10.1 Договору№15 договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою від 31.12.13р. (а.с.24) до Договору №15 внесено зміни до п.10.1 та продовжено термін дії договору до 31.05.2014р.

27.02.2014 року між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) було укладено договір №367 про закупівлю 56.29.2 послуг їдалень (послуги шкільних їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти (Договір № 367), за умовами якого виконавець зобов'язується у лютому-червні 2014 року надати замовнику послуги 56.29.2 послуг їдалень (послуги шкільних їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити такі послуги (п.1.1 Договору №367).

Відповідно до п.5.1 Договору№367 строк надання послуг: лютий - грудень 2014р.

Згідно Додатка №2 до Договору №367 місцем надання послуг є:

- Комунальний загальноосвітній навчальний заклад «Гімназії №15»;

- Комунальний заклад «Спеціалізована природничо-математична школа при Дніпропетровському національному університеті ім.Олеся Гончара»;

- Комунальний заклад «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №13».

Додатковою угодою №609 від 27.06.14р. внесено зміни до Специфікації до Договору №367 в частині зменшення кількості робочих днів, отже послуги їдалень за Договором № 367 в редакції Додаткової угоди №609 від 27.06.14р. надавались позивачем в період з 27.02.2014 року по червень 2014 року.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що згідно актів приймання-передачі послуг (а.с.34-36) у лютому 2014 року позивачем надавались послуги за Договором №367 на загальну суму 64 160,00 грн. Вказані акти підписані та скріплені печатками представників обох сторін.

25.09.2014 року позивачем виставлено рахунок-фактуру №1, який не сплачено відповідачем.

В порядку досудового врегулювання спору 22.04.2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату суми 64 160,00 грн., яка залишена останнім без задоволення.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч.1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Щодо тверджень відповідача стосовно одностороннього правочину, суд зазначає, що згідно ч.ч.1, 4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Те, що дії позивача були погоджені із відповідачем підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг за лютий 2014 року для трьох загальноосвітніх навчальних закладів, що підпорядковуються Відділу освіти і науки Нікопольської міської ради, підписаними його уповноваженими представниками, а тому не має підстав вважати одностороннім правочином дії позивача щодо надання послуг відповідачу.

Стосовно посилань відповідача на Закон України «Про державні закупівлі», суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» №2289-VІ від 01.06.2010р., який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (у будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень, крім закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону, умови застосування якої встановлені розділом VIII-1 цього Закону, у тому числі на технічне обслуговування, іншу оплатну підтримку на майбутнє об'єкта закупівлі чи виплат, пов'язаних з використанням об'єктів права інтелектуальної власності.

За період, у якому виникла заборгованість з оплати наданих послуг шкільних їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів, а саме за лютий 2014 року, вартість послуг становить 64 160, 00 грн., отже не перевищує 100 000,00 грн., а тому суд відхиляє заперечення в цій частині.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що акти приймання-передачі наданих послуг підписані директорами навчальних закладів, суд зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про загальну середню освіту» встановлено, що відповідальність за організацію харчування учнів (вихованців) у загальноосвітніх навчальних закладах незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, додержання в них вимог санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм покладається на засновників (власників), керівників цих навчальних закладів. Норми та порядок організації харчування учнів (вихованців) у загальноосвітніх навчальних закладах встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про освіту» № 1060-XII від 23 травня 1991 року харчування у навчальних закладах інших форм власності організовують засновник і керівник закладу.

Згідно приписів пункту 4 Порядку організації харчування дітей у навчальних та оздоровчих закладів, затвердженого наказом № 242/329 від 01.06.2005р., відповідальними за організацію харчування дітей у навчальних та оздоровчих закладах незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, за матеріально-технічний стан харчоблоку (їдальні, буфету), додержання вимог санітарного законодавства є засновники (власники), керівники цих закладів та організації (підприємства), що забезпечують харчування дітей.

Відповідно до п.1 наказу Відділу освіти і науки Нікопольської міської ради №2-г від 08.01.2014 року «Про організацію безкоштовного харчування учнів загальноосвітніх навчальних закладів міста у II семестрі 2013-2014 навчального року», директорам загальноосвітніх шкіл міста наказано організувати з 13.01.2014р. безкоштовне харчування дітей-сиріт, дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей із малозабезпечених сімей та учнів 1-4 класів.

Таким чином, директори комунальних закладів уповноважені підписувати акти приймання-передачі наданих послуг за лютий 2014 року.

Стосовно посилань відповідача на відсутність конкретизації заборгованості відповідача перед позивачем за лютий 2014 року в акті перевірки державних закупівель у відділі освіти і науки Нікопольської міської ради за період з 01.01.2013 року по 01.04.2014 року № 860-22/11 від 24.06.14р., суд зазначає, що вищевказаним актом перевірки встановлено факт надання послуг їдалень Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради, а факт отримання таких послуг у лютому 2014 року підтверджується актами здачі-приймання послуг за лютий 2014 року, які підписані без зауважень директорами комунальних закладів.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі.

Викладене є підставою для задоволення позову.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради (53213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3; ) на користь Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) суму 64 160,00 грн. (шістдесят чотири тисячі сто шістдесят грн. 00 коп.) та 1 827, 00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров
Рішення підписано - 27.07.2015р.