РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015Справа №910/10111/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про стягнення 1 983 172,44 грн., за участю представників позивача - Мельниченко Н.О., довіреність №21/11-98 від 20.02.2015 року, відповідача 1-Гундяка Т.Д., довіреність №20-22/106 від 27.04.2015 року, відповідача 2 - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної Виконавчої Служби України, Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України безпідставно списані кошти у розмірі 1 983 172,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій Відділу примусового виконання рішень Державної Виконавчої Служби України під час здійснення виконавчого провадження ВП №30503673 позивачу завдано шкоду у розмірі 1 983 172,44 грн., обов'язок по відшкодуванню якої покладається на державу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.05.2015 року.

08.07.2015 року позивачем через канцелярію суду надано уточнення до позовної заяви, в якому позивач просив позов задовольнити повністю, стягнути з Державного бюджету України за рахунок коштів, передбачених для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади на користь позивача шкоду у розмірі 1 983 172,44 грн. та витрати по сплаті судового збору, яка прийнята судом до розгляду.

08.07.2015 року Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні надано клопотання про заміну сторони відповідача 1 з Державної Виконавчої Служби України на його правонаступника Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відповідно до ст. 25 ГПК України.

Відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України в разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі. Усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, є обов'язковими для нього в такій же мірі, в якій вони були б обов'язковими для особи, яку він замінив.

Суд вважає за необхідне задовольнити клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та замінити відповідача 1 у справі з Державної Виконавчої Служби України на його правонаступника Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

08.07.2015 року відповідачем 1 в судовому засіданні надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяних йому збитків, а також причинного зв'язку між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяними збитками.

Представник відповідача 2 в судове засідання 08.07.2015 року не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача 2 не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача 2, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 24.11.2010 р. у справі № 15/145-10-3990 позовні вимоги Заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі ПАТ «Одеська ТЕЦ» задоволені повністю та стягнуто з КП «Теплопостачання міста Одеси» на користь позивача основний борг в сумі 77 503 804,02 грн.

26.12.2011 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 30503673 про примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 24.11.2010 р. у справі № 15/145-10-3990.

20.12.2012 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України в межах виконавчого провадження ВП № 30503673 було винесено постанову про арешт коштів боржника.

05.02.2013 р. в межах виконавчого провадження ВП № 30503673 державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7 750 380,40 грн. у зв'язку з невиконанням боржником наказу в 7-ми денний строк.

Внаслідок чого з рахунків КП «Теплопостачання міста Одеси» (боржника) примусово стягнуто 1 983 172,44 грн. виконавчого збору, що підтверджується відповідними банківськими виписками та відповіддю на звернення відділу примусового виконання рішень ДВС України від 25.07.2014 року №14-0-30503673/5.-450/2, які містяться в матеріалах справи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2013 р. у справі №826/1820/13-а за позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до відділу примусового виконання рішень ДВС України про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 05.02.2013 року, яка набрала законної сили, позов задоволено, постанову відділу примусового виконання рішень ДВС України про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7 750 380,40 грн. від 05.02.2013 р. ВП № 30503673 скасовано.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 2 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Спір у справі виник у зв'язку із спричиненням позивачу шкоди у розмірі 1 983 172,44 грн., завданої протиправними діями державного виконавця внаслідок стягнення виконавчого збору.

Зокрема, позивач зазначає, що оскільки постанова відділу примусового виконання рішень ДВС України про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7 750 380,40 грн. від 05.02.2013 р. ВП № 30503673 була скасована в судовому порядку, стягнення виконавчого збору у розмірі 1 983 172,44 грн. з рахунків позивача є незаконним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (ст. 22 ЦК України).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Суд вважає, що збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 р. у справі № 32/421).

Як зазначалось вище, постанова відділу примусового виконання рішень ДВС України про стягнення з боржника виконавчого збору від 05.02.2013 р. ВП № 30503673 була скасована в судовому порядку.

Отже, грошові кошти у розмірі 1 983 172,44 грн., які були примусово стягнуті з рахунків позивача на підставі скасованої (незаконної) постанови також було стягнуто незаконно.

Враховуючи встановлені у справі № 826/1820/13-а обставини, суд при розгляді даної справи вважає, що позивачу має бути відшкодована у повному обсязі шкода, завдана неправомірними діями державного виконавця.

Зокрема, в даному випадку неправомірні дії державного виконавця полягали в тому, що станом на час винесення скасованої судом постанови від 05.02.2013 року у КП «Теплопостачання міста Одеси» (боржника) не виникало обов'язку щодо погашення суми боргу і тому державний виконавець не мав права на стягнення з боржника виконавчого збору; шкода полягає в безпідставному стягненні з боржника (позивача) виконавчого збору в сумі 1 983 172,44 грн.; причино-наслідковий зв'язок характеризується тим, що з огляду на наявність обставин, що виключають стягнення з боржника виконавчого збору, державним виконавцем стягнуто з боржника в примусовому порядку виконавчий збір.

Наявність вини відповідача-1 у вказаних діях не спростовано під час розгляду справи №826/1820/13-а.

При цьому, суд враховує, що, в даному випадку мова йде не про стягнення помилково перерахованих позивачем коштів, оскільки спірна сума виконавчого збору була стягнута в примусовому порядку, у зв'язку з чим необхідно дійти висновку про те, що позивач вірно обрав спосіб захисту своїх порушених прав.

Також, судом враховано, що як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 р. у справі № 1-36/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Таким чином, з врахуванням наведених норм права, відшкодування шкоди в даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 67/157-10 від 25.05.2011 р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, прийнятим державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Частиною першою ст. 48 названого Кодексу встановлено, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка, зокрема, передбачає здійснення Державним казначейством України: операцій з коштами державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

Таким чином управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державного казначейства України.

Статтею 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" та ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено спосіб захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів, а саме: відшкодування шкоди за рахунок держави, що повністю відповідає приписам ст.ст. 1173 та 1174 Цивільного кодексу України.

Враховуючи положення вищенаведених норм чинного законодавства України, позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України за рахунок коштів, передбачених для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади на користь позивача шкоду у розмірі 1 983 172,44 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Висновки, викладені у даному рішенні, відповідають правовій позиції Вищого господарського суду України у справах аналогічної категорії (постанова від 21.03.2012 р. у справі № 5023/5466/11 (67/157-10).

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України також підлягають стягненню з Державного бюджету України за рахунок коштів, передбачених для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 35, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, місто Київ, вулиця Терещенківська, 11-А, ) на користь Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (65110, місто Одеса, вулиця Балківська, 1-Б, ) грошові кошти в розмірі 1 983 172 (один мільйон дев'ятсот вісімдесят три тисячі сто сімдесят дві) грн. 44 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору за постановою Відділу примусового виконання рішень ДВС України від 05.02.2013 р. ВП № 30503673 та 39 663 (тридцять дев'ять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 44 коп. витрат по сплаті судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.07.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна