РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/9579/15

За позовомДержавного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «АББ ЛТД»
простягнення 924 444,51 шведських крон, що еквівалентно 2 498 533,15 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:Маліхатко С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АББ ЛТД» (надалі - «Товариство») про стягнення 924 444,51 шведських крон та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов контракту UE/003A від 26.10.2011 р. відповідач належним чином зобов'язання по поставці товару не виконав, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 924 444,51 шведських крон за курсом НБУ, установленим на день прийняття рішення, а також про зобов'язання відповідача здійснити поставку спірного товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 06.05.2015 р.

30.04.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що неможливість поставки спірного обладнання була зумовлена форс-мажорними обставинами у місці поставки обладнання.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 06.05.2015 р. та 25.05.2015 р. розгляд справи відкладався на 25.05.2015 р. та 15.09.2015 р.

Судове засідання, призначене на 15.06.2015 р., не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015 р. розгляд справи призначено на 13.07.2015 р.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №116.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2011 р. між Підприємством (замовник) та Товариством (постачальник) було укладено контракт UE/003A на поставку додаткових високовольтних вимикачів для підстанцій 750кВ (надалі - «Договір»), за змістом якого відповідач повинен був поставити на користь позивача вимикачі 330 кВ 63 кВ та обладнання до них на загальну суму 4 560 400,00 шведських крон, а також вимикачі 500 кВ та обладнання до них на загальну суму 3 754 800,00 шведських крон.

Відповідно до розділу ІІ «Спеціальні умови контракту» підстанція 750 кВ «Донбаська» мала бути поставлена відповідачем за адресою: Донецька обл., Артемівський р-н, с. Зайцеве.

Пунктом 13 розділу ІІІ «Загальні умови контракту» Договору визначено, що вказані в п.п. 33.1 ЗУК доставка товарів та надання супутніх послуг мають відповідати таблиці доставки та виконання, вказаній в таблиці вимог. Деталі відвантаження та інша документація, що надається постачальником, вказані в СУК.

Згідно з умовами розділу V Договору поставка вимикачів 330 Кв на ПС 750 кВ «Донбаська» та 500 кВ ПС «Донбаська» мали відбутися в строк до 11.04.2014 р. та 11.06.2014 р. відповідно.

Листом №923 від 15.04.2014 р. відповідач повідомив позивача про те, що на території Донецької області, куди мала бути здійснена поставка спірної продукції, проводиться антитерористична операція, у зв'язку з чим просив перенести строки поставки.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням, на думку позивача, відповідачем зобов'язання з поставки товару Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на обов'язок відповідача сплати неустойки за прострочення виконання такого зобов'язання.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом розділу ІІ «Спеціальні умови контракту» підстанція 750 кВ «Донбаська» мала бути поставлена відповідачем за адресою: Донецька обл., Артемівський р-н, с. Зайцеве.

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та розділу V Договору, зобов'язання відповідача з поставки вимикачів 330 Кв на ПС 750 кВ «Донбаська» вартістю 4 560 400,00 шведських крон та 500 кВ ПС «Донбаська» вартістю 3 754 800,00 шведських крон повинно було бути виконане до 11.04.2014 р. та 11.06.2014 р. відповідно.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріали справи не містять, а відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення поставки у встановлений Договором строк не надано.

За таких обставин має місце прострочення виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару за Договором.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по поставці товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 27.1 розділу ІІІ «Загальні умови контракту» Договору за виключенням випадків, передбачених ст. 32 ЗУК, у випадку, якщо постачальник не може поставити частину або всі товари або надати супутні послуги в строки, передбачені контрактом, замовник без шкоди іншим своїм правам в рамках контракту вираховує від ціни контракту у вигляді неустойки суму, еквівалентну вказаному в СУК проценту від ціни затриманих товарів або ненаданих супутніх послуг за кожний тиждень або декілька днів з моменту фактичної поставки або надання супутні послуг.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з поставки товарів, позивачем заявлено вимогу про стягнення з нього неустойки у розмірі 924 444,51 шведських крон, в тому числі: 511 416,51 шведських крон за непоставку вимикачів 330 кВ у період з 11.04.2014 р. по 15.04.2014 р. та з 07.11.2014 р. по 10.04.2015 р.; 413 028,00 шведських крон за непоставку вимикачів 500 кВ за період з 07.11.2014 р. по 10.04.2015 р.

В той же час, в матеріалах справи наявний висновок №1706/05-4 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України 02.07.2014 р., в якому Торгово-промислова палата України засвідчує про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на території Донецької області з 15.04.2014 р. Товариству. На момент видачі сертифікату Торгово-промисловою палатою України форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривали та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України № 6602-0-26-14/8.1 від 30.05.2014 р. за загальним правилом під «форс-мажором» розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов'язань однією із сторін.

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб'єктів, що мають його підтверджувати.

Відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» завданнями торгово-промислових палат є, зокрема, подання практичної допомоги підприємцям у проведенні торговельно-економічних операцій на внутрішньому та зовнішньому ринках.

Торгово-промислова палата України засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників) (частина 3 статті 14 вказаного Закону). Крім того, Торгово-промислова палата здійснює виконання інших завдань, передбачених її статутом (частина друга ст. 3 цього Закону).

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати від 30.05.2014 р. №1362/-05-5, Торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів (контрактів) на підставі чинного законодавства України, Методики про порядок засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Вказані приписи кореспондуються зі статтею 218 Господарського кодексу України, а також закріплені у частині 1 статті 79 Розділу 4 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 р., якою встановлено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого із своїх зобов'язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків.

Згідно з п. 32.1 розділу ІІІ «Загальні умови контракту» Договору постачальник не позбавляється свого заставного забезпечення виконання контракту та не несе відповідальності за виплату неустойки або розірвання контракту в силу невиконання його умов, якщо та наскільки затримка з виконанням контракту є результатом обставин форс-мажору.

Пунктом 32.3 вказаного розділу визначено, що при виникненні ситуації форс-мажор постачальник має негайно направити письмове повідомлення про такі умови та їх причини. Якщо від замовника не надійдуть інші письмові інструкції, постачальник продовжує виконувати свої зобов'язання за контрактом, наскільки це доцільно, та веде пошук альтернативних способів виконання контракту, які не залежать від обставин форс-мажору.

Листом №923 від 15.04.2014 р. відповідач повідомив позивача про те, що на території Донецької області, куди мала бути здійснена поставка спірної продукції, проводиться антитерористична операція, у зв'язку з чим просив перенести строки поставки.

Як вбачається із матеріалів справи, строк виконання зобов'язання з поставки товару за Договором настав 11.04.2014 р. та 11.06.2014 р. відповідно.

При цьому, висновком №1706/05-4 від 02.07.2014 р. про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданим Торгово-промисловою палатою України, засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 15.04.2014 р.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги наявність сертифікату Торгово-промислової палати України №1706/05-4 від 02.07.2014 р., суд вважає доведеним той факт, що невиконання відповідачем зобов'язання з поставки товару з 15.04.2014 р. відбулося поза його волею і за обставин, що мають надзвичайний характер (непереборна сила), в розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України.

Відтак, правомірним є стягнення з відповідача неустойки за прострочення зобов'язання з поставки товару у період з 12.04.2014 р. по 14.04.2014 р. (оскільки з 15.04.2014 р. настали обставини форс-мажору) у розмірі 9 772,29 шведських крон у розрахунку 3 257,43 шведських крон за 1 день прострочення, що еквівалентно 254 568,15 грн. за курсом НБУ станом на день винесення рішення у даній справі.

В той же час, задоволенні позовних вимог Підприємства про стягнення з Товариства неустойки за період з 15.04.2014 р. по 10.04.2015 р. у розмірі 914 672,22 шведські крони необхідно відмовити з огляду на те, що у вказаний період на території України, куди відповідач мав здійснити поставку товару, діяли форс-мажорні обставини.

Посилання позивача на розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 р. не приймаються судом до уваги з огляду на таке.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» підтвердженням форс-мажорних обставин є відповідна довідка торгово-промислової палати України або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору або третьої країни відповідно до умов договору.

За змістом ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» до компетенції Торгово-промислової палати належить посвідчення обставин форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України.

Таким чином, уповноваженим органом на посвідчення обставин форс-мажору в Україні є саме Торгово-промислова палата, висновок якої міститься у матеріалах справи.

При цьому, із вказаного висновку вбачається, що з 15.04.2015 р. обставини форс-мажору мають місце на території Донецької області, до якої входить і населений пункт, куди відповідач мав здійснити поставку товару (Артемівський р-н, с. Зайцеве).

Відсутність такого населеного пункту в переліку населених пунктів, визначених розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 р., з урахуванням змін, внесених розпорядженням №428-р від 05.05.2015 р., не є підставою для визнання припиненою дії форс-мажору, оскільки вказане розпорядження стосується виключно дії органів державної влади, а не зобов'язань контрагентів за Договором.

Більш того, посилання позивача на те, що на підставі п. 32.3 розділу ІІІ «Загальні умови контракту» Договору постачальник мав продовжувати виконувати свої зобов'язання за Договором, судом не приймаються до уваги, оскільки наявність форс-мажорних обставин (які у даному випадку полягають у загрозі життю і здоров'ю людей) зумовила неможливість виконання його зобов'язань з поставки товару на територію Донецької області.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів припинення форс-мажорних обставин на території Донецької області як станом на момент подання даного позову, так і станом на момент винесення рішення у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача здійснити поставку 4 вимикачів 330 кВ 63 кА та 2 вимикачів 500 кВ на ПС 750 кВ «Донбаська» відповідно до умов Договору.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства до Товариства підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення неустойки у розмірі 9 772,29 шведських крон, що еквівалентно 254 568,15 грн. за курсом НБУ станом на день винесення рішення у даній справі.

В іншій частині (стягнення неустойки у розмірі 914 672,22 шведські крони та зобов'язання відповідача здійснити поставку товару) необхідно відмовити з огляду на викладені обставини.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АББ ЛТД» (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 2/1; ідентифікаційний код 21664678) на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ідентифікаційний код 00100227) неустойку у розмірі 9 772 (дев'ять тисяч сімсот сімдесят дві) шведські крони 29 ере, що еквівалентно 254 568 (двісті п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот шістдесят вісім) грн. 15 коп. та судовий збір у розмірі 5 091 (п'ять тисяч дев'яносто одна) грн. 36 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.07.2015 р.

Суддя В.П. Босий