ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2015 р. Справа № 5015/3350/12

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Швець О.В.

з участю прокурора Макогона Ю.І., представника Кравченко Л-Р.С.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області на рішення господарського суду Львівської області від 17 лютого 2015 року у справі №5015/3350/12 за позовом Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Національної академії наук України до відповідача 1: Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)», відповідача 2: Фізико-механічного інституту ім. Г.В.Карпенка НАН України, відповідача 3: Фонду Державного Майна України, відповідача 4: Фірми «Машінен-унд Боргерете-Фабрік ВІРТ ГмбХ» , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області про визнання недійсним підпункту 1 пункту 6.1 параграфу 6 засновницького договору Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)»

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2010 року Дрогобицький міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Національної академії наук України до відповідача 1 Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)", відповідача 2 Фізико-механічного інституту ім. Г.В.Карпенка НАН України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд Державного Майна України, про визнання недійсним пункту 9.1 параграфа 9 "Уставний фонд" Статуту Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" (1992р.) та п.9.1 параграфа 9 "Власність Товариства" і п.10.4.2 параграфа 10 нової редакції Статуту Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ "Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" (2005р.) в частині майнового внеску Фізико-механічного інституту ім. Г.В.Карпенка НАН України в статутний фонд товариства; зобов'язання Відповідача 1 - Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ "Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" привести п.9.1 п.9 Статуту підприємства у відповідність до Постанови Бюро Президії Національної академії наук України №182 від 10.06.2010р. "Про внесення змін до п.2 постанови Бюро Президії Академії наук Української РСР від 13.05.1992р. №127-Б "Про реорганізацію ДВСКТБ ВМІ ім. Г.В.Карпенка АН України та створення на його основі СП" та чинного законодавства, виклавши його у такій редакції: "Статутний фонд ТзОВ "Інтернешнл катер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" формується шляхом внесення Фізико-механічним інститутом ім. Г.В.Карпенка АН України в рахунок вкладу у статутний фонд СП права користування майном без зміни форми власності державного майна".

Рішенням господарського суду Львівської області від 12 грудня 2011 року у справі №7/150, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2012 року, в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 липня 2012 року названі судові рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд. У постанові Вищий господарський суд України вказав, що всупереч статті 3 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" статті 4 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки повноваженням Національної академії наук України щодо управління об'єктами державної власності та особливому статусу майнового комплексу Національної академії наук України, у зв'язку з чим суди дійшли необґрунтованого висновку щодо відсутності в даному випадку порушеного права Національної академії наук України, на захист якої подано позов. При вирішенні спору по суті, судами попередніх інстанцій не з'ясовано правового статусу майна, яке передавалося у статутний фонд відповідача - 2 та не встановлено належність вказаного майна до майнового комплексу Національної академії наук України. Поза увагою судів попередніх інстанцій залишилися положення статуту позивача, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до яких установи та організацій Академії наук України можуть виступати учасниками та засновниками акціонерних та інших господарських товариств та одержувати відповідні доходи від діяльності.

Після повернення справи до господарського суду Львівської області проведено автоматичний розподіл, справі присвоєно новий №5015/3350/12 і передано на розгляд судді Яворському Б.І.

18 квітня 2013 року прокурор подав суду заяву про зміну предмету позову, у якій просив визнати недійсним підпункт 1 пункту 6.1 параграфу 6 засновницького договору Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ "ІСМ" (далі - ТзОВ "ІСМ"). Позивач заяву про зміну предмету спору підтримав.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 15 травня 2013 року прийняв заяву прокурора про зміну предмету позову. Оскільки предметом спору є недійсність пункту установчого договору суд ухвалою від 28 травня 2013 року залучив до участі у справі як відповідача 3 - Фонд державного майна України, виключивши його з числа третіх осіб, а як відповідача 4 - Фірму "Машінен-унд Боргерете-Фабрік ВІРТ ГмбХ". Також суд з дотриманням приписів статті 125 ГПК України, Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965р, Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року повідомляв Фірму "Машінен-унд Боргерете-Фабрік ВІРТ ГмбХ" про розгляд справи.

Господарський суд Львівської області (у складі колегії: головуючий суддя Яворський Б.І., судді Долінська О.З., Петрашко М.М.) рішенням від 17 лютого 2015 року у справі відмовив у задоволенні позову.

Заступник прокурора Львівської області подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного господарського суду, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17 лютого 2015 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що суд не дав оцінку тому факту, що установчий договір від 21 квітня 1992 року був підписаний до прийняття рішення органу управління державним майном НАН України про надання дозволу на вступ ФМІ НАН України до засновників ТзОВ «ІСМ».

Невідповідність Постанови Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року «Про реорганізацію ДВ СКТБ ФМІ ім. Г.В.Карпенка АН України та створення на його основі СП» вимогам Постанови Президії Верховної Ради Української РСР "Про статус Академії Наук Української РСР" від 17 січня 1991 року №637 та Указу Президента України від 20 лютого 1992 року №43 «Про забезпечення діяльності та розвитку Академії наук України» була встановлена лише у ході прокурорської перевірки законності здійснення передачі державного майна, проведеної прокуратурою Шевченківського району м. Києва за зверненням директора Фізико-механічного інституту ім..Г.В. Карпенка НАН України.

Національна академія наук України задовольнила протест прокурора Шевченківського району м. Києва - 10 червня 2010 року внесла зміни до опротестованої Постанови Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року та звернулась до Дрогобицької міжрайонної прокуратури про вжиття заходів представницького характеру щодо повернення державного майна.

За результатами перевірки 15 вересня 2010 року подано відповідну позовну заяву до господарського суду Львівської області. Тому висновок суду про обізнаність та об'єктивну можливість знати про порушення прав НАН України ще у 1992 році не відповідають обставинам справи. Суд не врахував, що положення частини першої статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Прокурор і позивач не є сторонами оспорюваного установчого договору, обставини стали відомі лише під час проведення прокурорської перевірки, тому початок перебігу строків позовної давності слід обраховувати не з моменту, коли НАН України стало відомо про наявність оспорюваних правочинів, а з моменту, коли прокурор дізнався про незаконне здійснення передачі державного майна та приніс протест від 09 червня 2010 року. Така позиція щодо початку перебігу строку позовної давності підтверджується висновками, викладеними у постанові господарської палати Верховного Суду України від 27 травня 2014 року по справі № 3-23гс14.

Національна академія наук України, Фізико-механічного інституту ім. Г.В.Карпенка НАН України і Фонд державного майна України апеляційну скаргу підтримали.

Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» та Фірма «Машінен-унд Боргерете-Фабрік ВІРТ ГмбХ» заперечили апеляційну скаргу, просять рішення Господарського суду Львівської області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу та матеріали справи, заслухав пояснення прокурора, представників сторін і вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 17 лютого 2015 року у справі №5015/3350/12 слід залишити без змін виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову Господарський суд Львівської області на підставі наданих доказів встановив такі фактичні обставини справи.

Постановою Бюро Президії Академії Наук Української РСР №156-Б від 13 квітня 1984 року створено Дослідне виробництво СКТБ ФМІ ім. Г.В. Карпенка.

Розпорядженням Президії АН Української РСР №1296 від 25 вересня 1989 року "Про створення спільного радянсько-західно-німецького підприємства" погоджено пропозицію ФМІ ім. Г.В. Карпенка про створення на території СССР спільного радянсько-західно-німецького підприємства по розробці, виробництву і продажу шарошечного інструменту з участю Дрогобицького долотного заводу Мінважмашу СССР і Фірми "Вірт".

У квітні 1992 року ФМІ ім. Г.В. Карпенка, Дрогобицький долотний завод і Фірма "Вірт" підписали договір про створення Спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" та Статут Спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)". У параграфі 6 пункту 6.1 договору зазначено таке. Статутний фонд спільного підприємства для забезпечення його діяльності становить 2260000,00 ДМ в 226 долях по 10000,00 ДМ. Статутний фонд створюється учасниками шляхом майнових вкладів у формі необмеженої передачі у вільне розпорядження спільного підприємства або шляхом передачі власності спільному підприємству чи шляхом надання послуг наступним чином: 1. Інститут: майновий вклад у формі споруд обладнання і установок, матеріалів, інструментів, вартістю 1060000,00 ДМ; 2. Долотний завод: майновий вклад у формі права безоплатного користування земельною ділянкою, вартістю 100000,00 ДМ, у формі споруд та обладнання, вартістю 400000,00 ДМ; 3. Іноземний учасник: майновий вклад у формі передачі ноу-хау і права користування патентами, вартістю 600000,00 ДМ, та у формі надання послуг по навчанню персоналу спільного підприємства, вартістю 100000,00 ДМ.

Постановою Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року ДВ СКТБ (Дослідне виробництво Спеціального конструкторсько-технологічного бюро) ФМІ ім. Г.В.Карпенка АН України реорганізовано з ліквідацією статусу юридичної особи та введено до складу інституту (п.1 постанови); погоджено пропозицію ФМІ ім. Г.В. Карпенка АН України про внесення в рахунок свого вкладу у статутний фонд СП майна реорганізованого ДВ СКТБ ФМІ ім. Г.В.Карпенка АН України на правах повного господарського відання та із збереженням права власності за АН України (п.2); установлено ФМІ ім. Г.В.Карпенка АН України вважати правонаступником реорганізованого ДВ СКТБ з усіх фінансових і майнових зобов'язань; директора ФМІ зобов'язано зареєструвати статут СП та подати його Президії АН України разом з договором про створення СП та переліком майна, що передається СП, зазначивши його вартість (п. 4.4); контроль за виконанням цієї постанови покласти на відділення фізико-технічних проблем матеріалознавства АН України (п.6).

15 травня 1992 року виконавчий комітет Дрогобицької міської ради прийняв рішення №133 "Про державну реєстрацію українсько-німецького спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)", а 02 червня 1992 року видав свідоцтво про державну реєстрацію названого підприємства.

03 січня 1997 року Фонд державного майна України повідомив ФМІ ім. Г.В.Карпенка, що при створенні українсько-німецького спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" згідно установчих документів інститутом до статутного фонду спільного підприємства було внесено майно експериментального заводу. Однак Указ Президента України від 20 січня 1992 року №43 "Про забезпечення діяльності та розвитку Академії Наук України" та Статут Академії Наук України забороняють зміну форми власності майна, що передано державою академії у безстрокове користування, тому Фонд державного майна України просив пояснити, на якій підставі інститутом зроблено зазначений внесок.

31 березня 2010 року ФМІ ім. Г.В.Карпенка звернувся до прокуратури Львівської області із заявою, у якій просив проаналізувати Постанову Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року та вирішити питання щодо її законності, зокрема, пункту 2.

09 червня 2010 року прокурор Шевченківського району м. Києва вніс протест Президенту Національної академії наук України на пункт 2 постанови Бюро Президії АН Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року. Прокурор вказав за наслідками перевірки звернення директора ФМІ ім. Карпенка встановив, що пункт 2 Постанови Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року не відповідає вимогам чинного законодавства і просив привести у відповідність.

Постановою Бюро Президії НАН України №182 від 10 червня 2010 року задоволено протест прокурора Шевченківського району м. Києва, внесено зміни до п.2 постанови Бюро Президії АН Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року - викладено у такій редакції: "Погодитися з пропозицією Фізико-механічного інституту ім. Карпенка АН України про внесення в рахунок вкладу інституту у статутний фонд СП права користування майном реорганізованого Дослідного виробництва Спеціального конструкторсько-технологічного бюро ФМІ ім. Г.В.Карпенка АН України без зміни форми власності державного майна".

При прийнятті рішення суд керувався положеннями статуту Академії Наук України та приписами закону, чинними на час укладення договору, а саме ст.ст. 71, 74, 75, 76, 86, 87-1, 90, 91 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 34, 39 Закону України «Про власність», ст.ст. 1, 4 Закону України «Про господарські товариства», ст. 9 Закону України "Про науково-технічну діяльність", п. 1,3 Постанови Президії Верховної Ради Української РСР "Про статус Академії наук Української РСР" від 17.01.1991. Також суд керувався ст.ст. 256, 257, 261, пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, ст. 136 Господарського кодексу України та нормами процесуального законодавства. Суд виконав вказівки Вищого господарського суду України, викладені й постанові від 25 липня 2012 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що укладаючи установчий договір ФМІ ім. Г.В. Карпенка АН України незаконно розпорядився державним майном. Умови п.п. 1 п. 6.1 параграфу 6 установчого договору, за якими інститут вносить майновий вклад у формі споруд, обладнання і установок, матеріалів, інструментів, суперечать положенням законодавства, чинного на дату укладення установчого договору й порушують права держави в особі Національної академії наук України. Поряд з цим суд розглянув заяви Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» та Фірми «Машінен-унд Боргерете-Фабрік ВІРТ ГмбХ» про застосування позовної давності і констатував, що строк звернення позивача до суду за захистом свого права закінчився, поважних причин пропуску такого строку ні позивач, ні прокурор не навели, а тому суд відмовив у задоволенні позову через закінчення строку позовної давності.

При цьому суд врахував постанову Верховного Суду України №6-152цс14 від 29 жовтня 2014 року, прийняту за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права щодо застосування позовної давності до правовідносин, які виникли під час дії ЦК Української РСР (1963 року) і ЦК України (2003 року).

Згідно ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів.

Господарський суд Львівської області прийняв до уваги положення Постанови Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року, якою погоджено пропозицію ФМІ ім. Г.В. Карпенка АН України про внесення в рахунок свого вкладу у статутний фонд СП майна реорганізованого ДВ СКТБ ФМІ ім. Г.В.Карпенка АН України на правах повного господарського відання та із збереженням права власності за АН України (п.2 постанови). Пунктом 4 даної постанови директора ФМІ ім. Г.В. Карпенка зобов'язано зареєструвати статут СП та подати його Президії АН України разом з договором про створення СП та переліком майна, що передається СП, зазначивши його вартість (п. 4.4 постанови). А згідно з пунктом 6 постанови контроль за виконанням цієї постанови покладено на структурний підрозділ - відділення фізико-технічних проблем матеріалознавства АН України.

Суд вказав, що погоджуючи пропозицію про створення підприємства у 1992 році Академія наук України повинна була бути обізнана про наявність установчого договору та його зміст. Більше того, позивач повинен був проконтролювати її виконання, зокрема реєстрацію установчого договору. Тому суд не погоджується з твердженням про те, що про існування установчого договору та порушення ним прав АН України дізналася тільки у 2010 році, оскільки матеріали справи свідчать про таку обізнаність, або принаймні про таку об'єктивну можливість знати про обставини порушення її прав, ще у 1992 році. Прокурор та позивача протилежного не довели.

Згідно з ст. 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна.

Відповідно до вимог ст. 87-1 ЦК майно, закріплене за державними, міжколгоспними, державно-колгоспними та іншими державно-кооперативними організаціями, перебуває в оперативному управлінні цих організацій, які здійснюють у межах, встановлених законом, відповідно до цілей їх діяльності, планових завдань і призначення майна, права володіння, користування і розпорядження майном.

За змістом ст. 39 Закону України "Про власність" майно, що є державною власністю і закріплене за державною установою (організацією), яка перебуває на державному бюджеті,

належить їй на праві оперативного управління. Державні установи (організації), що перебувають на державному бюджеті і можуть у випадках, передбачених законодавчими актами Української РСР, здійснювати господарську діяльність, мають право самостійно розпоряджатися доходами від такої діяльності і майном, придбаним за рахунок цих доходів.

Порядок передачі будівель, споруд, устаткування та іншого майна, що належить до основних засобів державних організацій, іншим державним і громадським організаціям, визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР (ст.91 ЦК УРСР).

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про науково-технічну діяльність" держава безкоштовно надає Академії Наук України та Українській академії аграрних наук у довічне користування основні та обігові фонди, що використовуються для діяльності, передбаченої їх статутами.

Як визначено у Постанові Президії Верховної Ради Української РСР "Про статус Академії Наук Української РСР" від 17 січня 1991 року (у редакції чинній на момент укладення установчого договору), академія є республіканською самоврядною організацією, яка діє на основі законодавства Української РСР відповідно до Статуту Академії наук УРСР (п.1); за академією закріплюються всі основні фонди та інше державне майно, що знаходиться в даний час у користуванні її установ та організацій дослідно-виробничої бази. До прийняття законів Української РСР про власність, про роздержавлення майна, а також законодавчих актів, що регулюватимуть відносини у сфері науки, порядок володіння, користування та розпорядження всім майном, закріпленим за академією, визначається виключно Президією АН УРСР (п.3). Академія наук УРСР самостійно вирішує питання зв'язків і взаємовідносин з усіма органами, організаціями, товариствами, в тому числі і зарубіжними (п.5). Академія наук УРСР щорічно подає Верховній Раді Української РСР і Раді Міністрів Української РСР звіт про свою діяльність (п.6).

Указом Президента України «Про забезпечення діяльності та розвитку Академії наук України» від 20 січня 1992 року за № 43 установлено, що Академія наук України є вищою науковою установою України зі статусом самоврядної організації (п.1.); передано Академії наук України у безстрокове користування будинки, устаткування та інше закріплене за нею державне майно на підставі Постанови Президії Верховної Ради УРСР від 17 січня 1991 року "Про статус Академії наук Української РСР" та установлено, що Академія наук України використовує передане їй майно за своїм розсудом у межах, визначених її Статутом, без зміни форми його власності (п.2).

За змістом п. 41 Статуту Академії Наук України від 20 березня 1992 року (у редакції чинній на момент укладення установчого договору) економічну основу діяльності АН України становить загальнодержавна власність на основні та оборотні фонди, інше майно, в тому числі те, що використовується її установами та організаціями, передане державою академії в безстрокове (довічне) користування без зміни форми його власності.

Установи та організації АН України відповідно до чинного законодавства можуть виступати учасниками й засновниками акціонерних та інших господарських товариств і одержувати відповідні доходи від їх діяльності (п.47 Статуту АН України).

Закон України «Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України» прийнято 07 лютого 2002 року, а набрав чинності з дати його опублікування в газеті «Урядовий Кур'єр» 20 березня 2002 року, тобто після укладення оспорюваного договору та державної реєстрації українсько-німецького спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)". Названий Закон визначає особливості правового режиму управління державним майном, яке закріплено за Національною академією наук України, а також установами, організаціями та підприємствами, які перебувають у віданні Національної академії наук України.

За змістом ст. 3 названого Закону Національна академія наук України, здійснюючи повноваження з управління об'єктами майнового комплексу Національної академії наук України, забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об'єктів, пов'язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Національна академія наук України, серед іншого, дає дозвіл організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України, на створення підприємств, до статутних фондів яких передаються належні їм майнові права; веде облік об'єктів майнового комплексу Національної академії наук України, здійснює контроль за ефективністю використання таких об'єктів; здійснює інші повноваження з управління, передбачені законодавством України, щодо об'єктів державної власності, які належать до майнового комплексу Національної академії наук України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України» об'єкти майнового комплексу Національної академії наук України використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів організацій, що віднесені до відання Національної академії наук України. Національна академія наук України та віднесені до її відання організації мають право використовувати належне їм майно для участі у цивільних відносинах, у тому числі для ведення фінансово-господарської діяльності, відповідно до цілей їх утворення та в межах їх цивільної правоздатності.

Як зазначено вище, Постановою Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року Дослідне виробництво Спеціального конструкторсько-технологічного бюро ФМІ ім. Г.В.Карпенка АН України реорганізовано з ліквідацією статусу юридичної особи та введено до складу інституту (п.1 постанови); погоджено пропозицію ФМІ ім. Г.В. Карпенка АН України про внесення в рахунок свого вкладу у статутний фонд СП майна реорганізованого ДВ СКТБ ФМІ ім. Г.В.Карпенка АН України на правах повного господарського відання та із збереженням права власності за АН України (п.2); установлено ФМІ ім. Г.В.Карпенка АН України вважати правонаступником реорганізованого ДВ СКТБ з усіх фінансових і майнових зобов'язань; директора ФМІ зобов'язано зареєструвати статут СП та подати його Президії АН України разом з договором про створення СП та переліком майна, що передається СП, зазначивши його вартість (п. 4.4); контроль за виконанням цієї постанови покласти на відділення фізико-технічних проблем матеріалознавства АН України (п.6).

Фізико-механічний інститут ім. Г.В. Карпенка, Дрогобицький долотний завод і Фірма "Вірт" уклали договір про створення та діяльність Спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)". За змістом пункту 6.1. параграфу 6 договору статутний фонд спільного підприємства для забезпечення його діяльності становить 2260000,00 ДМ в 226 долях по 10000,00 ДМ. Статутний фонд створюється учасниками шляхом майнових вкладів у формі необмеженої передачі у вільне розпорядження спільного підприємства або шляхом передачі власності спільному підприємству чи шляхом надання послуг наступним чином: 1. Інститут: майновий вклад у формі споруд обладнання і установок, матеріалів, інструментів, вартістю 1060000,00 ДМ; 2. Долотний завод: майновий вклад у формі права безоплатного користування земельною ділянкою, вартістю 100000,00 ДМ, у формі споруд та обладнання, вартістю 400000,00 ДМ; 3. Іноземний учасник: майновий вклад у формі передачі ноу-хау і права користування патентами, вартістю 600000,00 ДМ, та у формі надання послуг по навчанню персоналу спільного підприємства, вартістю 100000,00 ДМ.

Суд апеляційної інстанції оглянув оригінали договору про створення та діяльність Спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" та статуту спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" із відміткою виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15 травня 1992 року.

Слід зазначити, що договір про створення та діяльність спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" (додані сторонами копії та оригінал) не містить дали його укладення. Лише внизу поруч із нумерацією сторінок договору зазначено 21 квітня 1992 року, 24 квітня 1992 року.

Разом з тим договір про створення та діяльність спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)", статут спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" слугували підставою державної реєстрації українсько-німецького спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)", проведеної 15 травня 1992 року виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради.

На час укладення договору і державної реєстрації спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" Фізико-механічний інститут ім..Г.В.Карпенка належав Академії наук України. Державне майно було закріплене за Академією наук України і передане Фізико-механічному інституту ім..Г.В.Карпенка в безстрокове (довічне) користування без зміни форми його власності. Порядок володіння, користування та розпорядження всім майном, закріпленим за академією, визначала виключно Президія Академії наук України. Більш того, Академія наук України повинна була щорічно подавати органам законодавчої і виконавчої влади звіт про свою діяльність.

Отже умови пункту 6.1. параграфу 6 договору про створення та діяльність спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" про передачу у статутний фонд СП майнового вкладу - дослідного виробництва СКТБ ФМІ ім. Г.В. Карпенка у формі споруд обладнання і установок, матеріалів, інструментів, вартістю 1060000,00 ДМ суперечать вищеназваним актам законодавства.

Разом з тим позивач (відділення фізико-технічних проблем матеріалознавства АН України) повинен був проконтролювати виконання Постанови Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року. А саме після державної реєстрації спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" (15 травня 1992 року) позивач повинен був отримати від ФМІ ім..Г.В.Карпенка статут спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)", договір про створення та діяльність спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" та перелік і вартість майна, що передається спільному підприємству.

Таким чином позивач ще у 1992 році після державної реєстрації спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" повинен був дізнатися про зміст договору про створення та діяльність спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)".

Згідно із статутом Національної академії наук України (п.п. 1, 10) Національна академія наук України є правонаступницею Академії наук України (т.1, а.с.67-79).

Той факт, що Постановою Бюро Президії НАН України №182 від 10 червня 2010 року задоволено протест прокурора Шевченківського району м. Києва і внесено зміни до п.2 постанови Бюро Президії АН Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року не спростовує і не заперечує обов'язку Національної академії наук України проконтролювати виконання Постанови Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року - після державної реєстрації спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" отримати у директора ФМІ ім. Г.В. Карпенка статут спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)", договір про створення спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)", а також та перелік і вартість майна, що передається СП.

Невідповідність Постанови Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року вимогам Постанови Президії Верховної Ради Української РСР від 17 січня 1991 року №637 та Указу Президента України від 20 лютого 1992 року №43 не могла встановлюватись лише у ході прокурорської перевірки законності здійснення передачі державного майна, проведеної прокуратурою Шевченківського району м. Києва за зверненням директора Фізико-механічного інституту ім..Г.В. Карпенка НАН України, як про це стверджує прокурор. Адже і Постанова Президії Верховної Ради Української РСР від 17 січня 1991 року №637, і Указ Президента України від 20 лютого 1992 року №43 були офіційно опубліковані й позивач повинен був знати зміст цих актів законодавства, оскільки такі стосуються Академії Наук.

Постанова ж Бюро Президії НАН України №182 від 10 червня 2010 року, якою задоволено протест прокурора Шевченківського району м. Києва і внесено зміни до п.2 постанови Бюро Президії АН Української РСР №127-Б від 13 травня 1992 року, слугувала підставою для звернення НАН України до Дрогобицької міжрайонної прокуратури про вжиття заходів представницького характеру щодо повернення державного майна, як про це вказано в апеляційній скарзі.

У силу ст. 83 ЦК УРСР позовна давність не поширюється на вимоги державних організацій про повернення державного майна.

Суд наголошує, що предметом спору у цій справі є позовна вимога про визнання недійсним пункту 6.1. параграфу 6 договору про створення та діяльність спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)", а не вимога про повернення державного майна. Позов подано у серпні 2010 року в інтересах НАН України, як особи, уповноваженої на здійснення функцій з управління щодо об'єктів державної власності, які належать до майнового комплексу Національної академії наук України. Заява про зміну предмету позову подана прокурором 18 квітня 2013 року (т.7, а.с.183).

У постанові від 27 травня 2014 року по справі № 3-23гс14, на яку покликається прокурор, Верховний Суд України вказав, що за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Згідно з частинами 1, 4 статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Отже, норми, установлені частиною 1 статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Виходячи із вищевикладених фактичних обставин справи та приписів закону правомірним є висновок Господарського суду Львівської області про те, що пункт 6.1. параграфу 6 договору про створення та діяльність спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" не відповідає вимогам законодавства, чинного на час укладення договору, порушував права позивача на управління державним майном. Однак строк звернення до суду за захистом порушеного права позивача закінчився , поважних причин пропуску такого строку ні позивач, ні прокурор не навели, тому суд відмовив у задоволенні позову через закінчення строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Згідно із ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. (п. 1 ч. 1 ст. 103 ГПК України).

У силу ч.2 ст.49 ГПК України та ст.3 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на Фізико-механічний інститут ім. Г.В.Карпенка НАН України обов'язок сплати 1218,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Спір виник з неправильних дій Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАН України, який неправомірно розпорядився державним майном.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 17 лютого 2015 року у справі №5015/3350/12 області від 30 березня 2015 року по справі №909/106/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Стягнути з Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАН України (79053, Львівська обл., місто Львів, вул. Наукова, будинок 5, ) в дохід Державного бюджету України 1218,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Давид Л.Л.

суддя Хабіб М.І.