ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 липня 2015 р. Справа № 903/534/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Девілон", м. Київ

до відповідача: приватного підприємства "Лардо Трейд", м. Луцьк

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватне підприємство "Санте Люкс", м. Луцьк

про стягнення 34169,67грн.

Суддя Слободян П. Р.

секретар судового засідання Коваль О. М.

За участю представників сторін:

від позивача: н/з.

від відповідача: н/з.

від третьої особи: н/з.

Суть спору позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Девілон", м. Київ звернувся в господарський суд з позовною заявою до відповідача приватного підприємства "Лардо Трейд", м. Луцьк, в якій просить стягнути 34169,67грн. заборгованості.

На виконання вимог ухвали суду 02.07.2015р. товариство з обмеженою відповідальністю «Девілон», м. Київ подало оригінали та завіренні копії документів до справи, а також письмове пояснення щодо позову, в якому зазначає, що даний позов підтримує в повному обсязі.

Ухвалами господарського суду Волинської області від 19.05.2015р. та 02.06.2015р. відповідача та третю особу на стороні відповідача було зобов'язано виконати вимоги п.п. 3.2 та 4 ухвал суду, а саме: надати суду письмові пояснення по суті заявленого спору, довідку про включення ЄДРПОУ, а також явку уповноважених представників сторін в судове засідання було визнано обов'язковою.

Відповідач - приватне підприємство «Лардо Трейд», м. Луцьк та третя особа - ПП "Санте Люкс" вимог ухвал суду від 19.05.2015р. та від 02.06.2015р. не виконали, позову не оспорили, явки повноважних представників в судове засідання не забезпечили.

Ухвали господарського суду Волинської області від 19.05.2015року та від 02.06.2015року направлялися відповідачу та третій особі на адресу зазначену в позовній заяві (43008, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Володимирська 63 та пр. Волі 20), проте повернулися із поштовою відміткою «за даною адресою організація вибула» та «за даною адресою не знаходиться».

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Повернення кореспонденції органами зв'язку з позначками «за даною адресою організація вибула» та «за даною адресою не знаходиться», з урахуванням конкретних обставин даної справи є належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, а тому, суд вважає за можливе розглянути даний спір за наявними у справі матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, в с т а н о в и в:

Згідно ч.1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

01.08.2013року між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Девілон» приватним підприємством «Санте Люкс» був укладений договір поставки № 35/13-СЛ.

04.08.2014р. між первісним боржником - приватним підприємством «Санте Люкс», новим боржником - приватним підприємством «Лардо Трейд» та позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Девілон» був укладений договір про переведення боргу № 61/14-СЛ.

Відповідно до п.1 договору про переведення боргу № 61/14-СЛ за згодою кредитора первісний боржник передає, а новий боржник приймає на себе обов'язок щодо сплати боргу за поставлений товар за договором поставки № 35/13-СЛ від 01.08.2013р..

Відповідно до пункту 1.1 договору поставки № 35/13-СЛ від 01.08.2013р. позивач зобов'язувався передавати у власність відповідача товар партіями згідно накладних у відповідності до замовлень відповідача, а відповідач зобов'язувався прийняти та провести розрахунки за товар на умовах договору.

Так, відповідно до умов договору поставки № 35/13-СЛ від 01.08.2013р., третій особі на стороні відповідача /первісний боржник/ - приватному підприємству «Санте Люкс» згідно видаткових накладних № К/1135 від 07.04.2014р. на суму 19 529,40грн; №К/2204 від 21.07.2014р. на суму 38 316,18грн; № К/2203 від 21.07.2014р. на суму 27 881,17 грн. було поставлено товар на загальну суму 85 726,75 грн.

ПП "Санте Люкс" грошові зобов'язання виконав частково, сплатив 51557,08грн., що і стало причиною звернення позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Девілон» з позовом до суду.

Згідно п.3 договору про переведення боргу № 61/14-СЛ від 04.08.2014р., з моменту набуття Новим боржником обов'язку за даним договором, новий боржник зобов'язується виконати обов'язки первісного боржника перед кредитором по сплаті заборгованості за товар, що був поставлений кредитором первісному боржнику на умовах договору поставки та не був оплачений первісним боржником у розмірі 34169,67 грн..

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, з врахуванням зазначеного вище, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Стосовно вимоги про відшкодування позивачу 3100,00грн. витрат за надання послуг адвоката, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між позивачем та фізичною особою підприємцем - Нориком Миколою Володимировичем виникли на підставі договору на юридичне обслуговування № 01/2014 від 03.02.2014р..

Згідно з п. 1.1. вищезазначеного договору замовник доручає, а виконавець здійснює юридичне консультаційне обслуговування з питань статутної діяльності товариства з метою захисту законних прав та інтересів товариства.

У відповідності до п. 1.2 договору під юридичним консультаційним обслуговуванням в цьому договорі розуміється представництво інтересів замовника у ділових, комерційних, корпоративних та інших відносинах, а також перед органами державної влади та управління, в тому числі в господарських, адміністративних судах та судах загальної юрисдикції з питань діяльності товариства, а п. 1.4.3 передбачає, що обслуговування здійснюється у формі прямої представницької участі у відносинах товариства з іншими юридичними та фізичними особами, органами державної влади та управління з питань статутної діяльності товариства.

За умовами п. 3.1 договору на юридичне обслуговування №01/2014 від 03.02.2014р. за надані послуги замовник сплачує виконавцю плату в розмірі, визначеному в акті виконаних робіт, в п. 1 якого зазначено, що виконавець виконав, а замовник прийняв наступні роботи, в т.ч. представництво інтересів замовника в господарському судді Волинської області.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що в процесі розгляду даної справи відбулося два судових засідання 02.06.2015р. та 14.07.2015р. однак, фізична - особа підприємець Норик М. В. участі в судових засіданнях, як представник позивача, не приймав.

Окрім того, в матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку за період з 27.04.2015р. по 28.014.2015р., з якої вбачається, що кошти за надання консультаційних послуг в розмірі 3100,00грн. перераховано отримувачу - суб'єкту підприємницької діяльності Норику Миколі Володимировичу, а не адвокату.

В абз. 4 п. 6.3. Постанови Пленуму ВГСУ № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що за змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

За таких обставин, суд не встановив визначених законом підстав для покладання на відповідача витрат за надання консультаційних послуг в розмірі 3100,00грн. суб'єктом підприємницької діяльності.

Оскільки, спір був спричинений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на останнього.

На підставі викладеного вище, керуючись ч. 1 ст. 67, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, ч.1 ст. 548, 627, ч.2 ст. 628 Цивільного кодексу України, ст.ст.44, 48, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства «Лардо Трейд» (43008, Волинська область, м. Луцьк, вул. Запорізька, 37, код 36733426) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Девілон» (03680, м. Київ, вул. Машинобудівна, 44, код 30178883) 34169,97грн - суму основного боргу, а також 1827,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. В стягненні консультаційних послуг в сумі 3100,00грн., відмовити.

Суддя П. Р. Слободян