ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.07.15р. Справа № 904/4363/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м.Павлоград Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фауна Гранд", м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

про тлумачення умов Договору №14-16/471 - КП від 25.07.2014р.

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фауна Гранд" з вимогою розтлумачити п. 4.4. договору № 14-16/471-КП від 25.07.2014р., визнавши, що "датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, поданих постачальником, про прийом продукції".

Ухвалою суду від 22.05.2015р. порушено провадження по справі та призначено судове засідання на 08.06.2015р.

08.06.2015р. розгляд справи відкладено на 30.06.2015р.

30.06.2015р. розгляд справи відкладено на 16.07.2015р.

У судове засідання представник позивач не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду), яке отримано позивачем 08.07.2015р.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду), яке отримано відповідачем 09.07.2015р.

Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, відзиву на позов до суду не надав, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Відзиву на позов до суду не надано, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами (ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2014р. між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фауна Гранд" (постачальник) було укладено договір № 14-16/471-КП (далі - договір).

В порядку та на умовах передбачених цим договором, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (в подальшому - продукцію), в асортименті, кількості та в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього договору (п. 1.1. договору).

Покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлену у його вартість продукцію у відповідності з умовами цього договору (п. 1.2. договору).

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про приймання продукції (п. 4.4. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання двома сторонами. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання двома сторонами свої зобов'язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2014р. включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороной) своїх зобов'язань за цим договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов'язань (п. 8.1. договору).

Позивач звернувся з до суду з вимогою розтлумачити п. 4.4. договору № 14-16/471-КП від 25.07.2014р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фауна Гранд" визначивши, що "датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником, про прийом продукції". Позивач зазначає, що під час дії договору виник спір щодо сплати вартості поставленої продукції. На думку відповідача, яка викладена ним у позовній заяві, строк оплати за посталену продукцію вираховується з дати видаткової накладної. Однак позивач по-іншому розуміє п.4.4. договору, зазначає, що в доданих до позовної заяви видаткових накладних не вбачається такої дати (дати, вказаної представником покупця). Для розрахунку суми позову позивач використав не ту дату, яка повинна бути зазначена представником покупця, а дату видаткової накладної, що не передбачено договором.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків(ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови (ст.637 Цивільного кодексу України).

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (ч.3,4 ст. 213 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту правочину має бути наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто, потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення нез'ясованостей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість, тільки роз'яснювати вже існуючі умови правочину.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неточностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов, в даному ж випадку сторони вже приступили до виконання, а саме: поставки продукції у власність покупця.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для тлумачення спірної умови договору та вважає на необхідне зазначити, що дослідження реквізитів оформлених сторонами видаткових накладних, які підтверджують отримання товару за договором, має здійснюватись при вирішенні майнового спору щодо оплати поставленого товару, якщо такий спір буде вирішуватись в судовому порядку.

Доводи позивача відхиляються судом як такі, що стосуються фактичного виконання договору та не входять до предмету доказування у позові про тлумачення договору, адже, заявляючи даний позов, позивач фактично намагається оскаржити дії відповідача щодо визначення дати, до якої мала б бути здійснена оплата товару, а відповідно і періоду можливих нарахувань (штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат), однак, правові підстави для з'ясування зазначених обставин в межах даної справи відсутні.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відсутні правові підстави для тлумачення умов п. 4.4 договору № 14-16/471-КП від 25.07.2014 р.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у розмірі 1218,00 гривень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення, а у разі якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення -з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.07.2015

Суддя І.В. Мілєва