РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015Справа №910/11418/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Мандибури Михайла Петровича
до про Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» стягнення заборгованості в розмірі 94 412 грн. 08 коп.
Представники:

від Позивача: Черненко В.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Бояринцев Г.О. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа - підприємець Мандибура Михайло Петрович (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 94 412 грн. 08 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 15.12.2013 року між Фізичною особою - підприємцем Мандибурою Михайлом Петровичем (Виконавець) та філією «Аеробуд - Південь» (Замовник) було укладено Договір №1, предметом якого є надання послуг для виконання будівельно - монтажних, вантажно - розвантажувальних робіт кранами РДК 250 і КС 4361. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав свої зобов»язання за цим Договором, що підтверджується Актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), проте Відповідач порушив свої зобов»язання щодо своєчасного здійснення оплати за надані послуги в повному обсязі. Таким чином, заборгованість Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» перед Фізичною особою - підприємцем Мандибурою Михайлом Петровичем становить 64 800 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» 3% річних у розмірі 1 681 грн. 84 коп. та інфляційні у розмірі 27 930 грн. 24 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.05.2015 р. порушено провадження у справі № 910/11418/15, судове засідання призначено на 10.06.2015 р.

03.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 06.05.2015 року та Відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

10.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 06.05.2015 року.

10.06.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача:

1) надати докази виставлення Приватному акціонерному товариству "Аеробуд" рахунків на оплату, актів виконаних робіт та відривних талонів, відповідно п. 3.1. Договору від 15.12.2013 року;

2) надати первинні документи на підтвердження виконання робіт за Договором від 15.12.2013 року;

3) надати докази на підтвердження направлення Приватному акціонерному товариству "Аеробуд" претензій за невиконання зобов'язань за Договором від 15.12.2013 року;

4) надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Приватного акціонерного товариства "Аеробуд".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року відкладено розгляд справи на 24.06.2015 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

23.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення на відзив.

24.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ПАТ "Аеробуд" на користь Фізичної особи-підприємця Мандибури Михайла Петровича р/р РНКБ (ОАО) м. Москва, ІНН/КПП 775001001, ОГРН 290, БИК 044525607. Корр. счет борг з урахуванням індексу інфляції за Договором № 1 про надання послуг від 15 грудня 2013 року у сумі 108 358,08 грн. (сто вісім тисяч триста п'ятдесят вісім гривень 08 копійки), 3% річних від простроченої суми 2 299,66 грн. (дві тисячі двісті дев'яносто дев'ять гривень 66 копійок). Всього стягнути 110 657,74 грн. (сто десять тисяч шістсот п'ятдесят сім гривень 74 копійок) та оплату послуг адвоката у сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

24.06.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Щодо заяви Фізичної особи-підприємця Мандибури Михайла Петровича про збільшення позовних вимог, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору, у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає заяву Позивача про збільшення розміру позовних вимог до розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з поданими через канцелярію суду документами Позивача.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представника відповідача.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням письмових пояснень на відзив від 23.06.2015 року.

В судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів.

Суд відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника відповідача, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 08.07.2015 р., у зв'язку з клопотанням про відкладення розгляду справи, витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням про продовження строків розгляду спору.

В судовому засіданні 08 липня 2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив Суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 08 липня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

15.12.2013 року між Фізичною особою - підприємцем Мандибурою Михайлом Петровичем (Виконавець) та філією «Аеробуд - Південь» (Замовник) було укладено Договір №1, предметом якого є надання послуг для виконання будівельно - монтажних, вантажно - розвантажувальних робіт кранами РДК 250 і КС 4361.

Відповідно до п. 3.1 Договору Замовник проводить оплату виконаних послуг згідно з пред»явленими рахунками, актами виконаних робіт та відривними талонами із зазначенням відпрацьованих машино - годин за минулий місяць, які підписані двома сторонами із рахунку вартості. РДК250 = 180 грн. за 1 м/год, ПДВ не має. КС4361 = 170 грн. за 1 м/год, ПДВ не має.

Згідно з п.3.2 Договору оплата Замовником Підряднику ціни договору здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, зазначений у вказаному договорі, або готівковими коштами, але не пізніше десяти календарних днів з моменту виконання робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №1 від 15.12.2013 року Позивачем були надані послуги для виконання будівельно - монтажних, вантажно - розвантажувальних робіт краном РДК 250, а Відповідачем в свою чергу прийняті вказані послуги, що підтверджується Актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) №7 від 31.03.2014 р. на суму 33 120 грн. 00 коп. та №9 від 25.04.2014 р. на суму 31 680 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що він належним чином виконав свої зобов»язання за цим Договором, що підтверджується Актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), проте Відповідач порушив свої зобов»язання щодо своєчасного здійснення оплати за надані послуги в повному обсязі. Таким чином, заборгованість Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» перед Фізичною особою - підприємцем Мандибурою Михайлом Петровичем становить 64 800 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» 3% річних у розмірі 2 299 грн. 66 коп., інфляційні у розмірі 43 558 грн. 08 коп. та витрати на послуги адвоката у розмірі 10 000 грн. 00 коп. з урахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 24.06.2015 р., яка прийнята Судом до розгляду.

03.06.21014 року Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 64 800 грн. 00 коп., яка отримана останнім 04.06.2014 р., що підтверджується відповідним вхідним штампом, проте залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Мандибури Михайла Петровича підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №1 від 15.12.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №1 від 15.12.2013 року Позивачем були надані послуги для виконання будівельно - монтажних, вантажно - розвантажувальних робіт краном РДК 250, а Відповідачем в свою чергу прийняті вказані послуги, що підтверджується Актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) №7 від 31.03.2014 р. на суму 33 120 грн. 00 коп. та №9 від 25.04.2014 р. на суму 31 680 грн. 00 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте Відповідачем надані послуги не були оплачені в повному обсязі.

На виконання п. 3.1 Договору Позивачем були надані Відповідачу рахунок №7 від 31.03.2014 р. на суму 33 120 грн. 00 коп., Акт №7 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2014 р. на суму 33 120 грн. 00 коп., рапорт про відпрацьовані години роботи з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р., які були отримані представником Відповідача 03.04.2014 р., що підтверджується відповідним підписом, а також рахунок №9 від 25.04.2014 р. на суму 31 680 грн. 00 коп., Акт №9 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 25.04.2014 р. на суму 31 680 грн. 00 коп., рапорт про відпрацьовані години роботи з 01.04.2014 р. по 23.04.2014 р., які були отримані представником Відповідача 25.04.2014 р., що підтверджується відповідним підписом.

Так, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Саме таким вимогам і відповідають Договір №1 від 15.12.2013 року, рахунок №7 від 31.03.2014 р., Акт №7 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2014 р., рахунок №9 від 25.04.2014 р., Акт №9 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 25.04.2014 р., що засвідчують факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Судом розглянуті та відхилені доводи Відповідача щодо неналежного виконання Позивачем умов п.3.1 Договору в частині непред»явленя рахунків, актів виконаних робіт та відривних талонів із зазначенням відпрацьованих машино - годин за минулий місяць, оскілки це спростовується вищенаведеними та оціненими Судом доказами.

Крім того, Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача з приводу незамовлення послуг за Актами №7 та №9, оскільки умовами спірного Договору не передбачено надання Замовником після підписання Договору інших замовлень, ніж ті, що викладені в Договорі, а також не передбачено надання послуг лише після отримання замовлення Приватного акціонерного товариства «Аеробуд».

Що стосується посилання Відповідача на Заяву за вих. №39 від 23.01.2015 р. про вчинення Фізичною особою - підприємцем Мандибурою Михайлом Петровичем кримінального правопорушення, за ст.ст.190 ч.1, 358 ч.1 Кримінального кодексу України, надіслану на адресу Святошинського РУ ГУМВС України у м. Києві, Суд зазначає, що вказана заява посвідчує лише факт звернення до відповідного правоохоронного органу, наведені в якому твердження підлягають дослідженню та оцінці відповідним правоохоронним органом у межах його компетенції, а тому не може слугувати належним та допустимим доказом на підтвердження доводів Відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, Суд зазначає, що заборгованість Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» перед Фізичною особою - підприємцем Мандибурою Михайлом Петровичем за Договором №1 від 15.12.2013 року становить 64 800 грн. 00 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Фізичній особі - підприємцю Мандибурі Михайлу Петровичу в розмірі 64 800 грн. 00 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 64 800 грн. 00 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду, з урахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 24.06.2015 р., яка прийнята Судом до розгляду, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 06.04.2014 р. по 23.06.2015 р. у розмірі 2 299 грн. 66 коп. та інфляційні у розмірі 43 558 грн. 08 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані й прийняті послуги за Договором №1 від 15.12.2013 року за загальний період прострочки з 06.04.2014 р. по 23.06.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв»язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку прострочки Відповідача.

Так, Суд зазначає, що згідно з п.3.2 розділу 3 «Ціна Договору та порядок розрахунків» Договору оплата Замовником Підряднику ціни договору здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, зазначений у вказаному договорі, або готівковими коштами, але не пізніше десяти календарних днів з моменту виконання робіт, а не протягом 5 днів з моменту підписання акта виконаних робіт з посиланням на пп.2.2.1 розділу 2 «Права та обов»язки Сторін» Договору. За таких підстав, застосуванню підлягає саме п.3.2 Договору №1 в частині визначення порядку здійснення оплати Відповідачем.

Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 2 273 грн. 03 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 11.04.2014 року по 23.06.2015 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних в розмірі 43 558 грн. 08 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. (п.6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2015 року між адвокатом Черненко Валентиною Володимирівною (Виконавець) та Фізичною особою - підприємцем Мандибурою Михайлом Петровичем (Замовник) була укладена Угода №05/06-15 про надання правової допомоги адвоката, за змістом якого Виконавець зобов»язався надати Замовнику правову допомогу адвоката щодо захисту інтересів Замовника у господарському суді м. Києва у зв»язку з вирішенням спору у судовому порядку між Фізичною особою - підприємцем Мандибурою Михайлом Петровичем та Приватним акціонерним товариством «Аеробуд» про стягнення з останнього заборгованості по Договоур №1 від 15.12.2013 року шляхом представництва у господарському суді м. Києва інтересів Замовника, а Замовник зобов»язався оплатити такі послуги.

Суд зазначає про те, що хоч зазначеним договором сторонами врегульовано надання Черненко Валентиною Володимирівною, як виконавцем послуг, зокрема, представляти інтереси Замовника у його взаємовідносинах з Приватним акціонерним товариством «Аеробуд», однак з зазначеного договору не вбачається того, що саме у справі №910/11418/15 за позовом Фізичної особи - підприємця Мандибури Михайла Петровича до Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» про стягнення заборгованості в розмірі 94 412 грн. 08 коп. Квитанції № 10/06-15 від 10.06.2015 р. та №05/06-15 від 05.06.2015 р. містять підставу: «угода №05/06-15 надання правової допомоги адвоката від 05.06.2015 р. та рахунок - фактура №05/06-15 від 05.06.2015 р.», проте матеріали справи не містять вказаного рахунку - фактури.

За таких підстав, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Позивача в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Таким чином, з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» на користь Фізичної особи - підприємця Мандибури Михайла Петровича підлягає стягненню заборгованість у розмірі 64 800 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 2 273 грн. 03 коп. та інфляційні у розмірі 43 558 грн. 08 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Фізичної особи - підприємця Мандибури Михайла Петровича - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» (03148, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПШЕНИЧНА, будинок 4, Ідентифікаційний код юридичної особи 21598792) на користь Фізичної особи - підприємця Мандибури Михайла Петровича (98607, Автономна Республіка Крим, місто Ялта, селище міського типу Виноградне, ВУЛИЦЯ КУРЧАТОВА, будинок 12, квартира 7, Ідентифікаційний номер ) заборгованість у розмірі 64 800 (шістдесят чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 2 273 (дві тисячі двісті сімдесят три) грн. 03 (три) коп., інфляційні у розмірі 43 558 (сорок три тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 08 (вісім) коп. та судовий збір у розмірі 2 212 (дві тисячі двісті дванадцять) грн. 62 (шістдесят дві) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10 липня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин