КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р. Справа№ 910/342/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТАЛОН"

на ухвалу Господарського суду м. Києва

від 29.04.2015

у справі №910/342/15-г (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Веталон"

на дії відділу Державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТАЛОН",

до Державного підприємства "Конярство України",

про стягнення 495 115,44 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від відділу ДВС: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Веталон" (надалі - ТОВ «Веталон», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Конярство України" (надалі - ДП «Конярство України», відповідач) про стягнення 495 115,44 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2015 у справі №910/342/15-г позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Конярство України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТАЛОН" грошові кошти у розмірі 495 115 грн 44 коп. та судовий збір у розмірі 9 902 грн 30 коп.

11.02.2015 Господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання рішення суду у справі №910/342/15-г.

03.04.2015 через відділ документального забезпечення Господарського суду міста Києва надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Веталон" на дії Відділу Державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області (надалі - ВДВС Новомиколаївського РУЮ Запорізької області, відділ ДВС), в якій позивач просить визнати незаконними дії державного виконавця ВДВС Новомиколаївського РУЮ Рогової Л.А. щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання наказу №910/342/15-г та дії начальника ВДВС Новомиколаївського РУЮ Гуртова Є.О. щодо затвердження вказаної постанови, скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №46620676, зобов'язати ВДВС Новомиколаївського РУЮ відкрити виконавче провадження по виконанню наказу №910/342/15-г та накласти арешт на майно боржника і на кошти, які знаходяться на всіх його рахунках.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 Товариству з обмеженою відповідальністю "Веталон" відмовлено в задоволенні скарги на дії Відділу Державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області щодо виконання наказу у справі №910/342/15-г.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Веталон" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/342/15-г та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

Підстави звернення з апеляційною скаргою скаржником обґрунтовані тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для її скасування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 апеляційну скаргу було прийнято до апеляційного провадження, розгляд скарги призначено на 13.07.2015.

13.07.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відділу ДВС надійшли заперечення на апеляційну скаргу та клопотання про розгляд справи без участі представника відділу ДВС.

У судове засідання позивач та відповідач своїх уповноважених представників не направили, про поважність причин неявки суд не повідомили, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, враховуючи вимоги частини 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, ухвалила здійснити розгляд справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності уповноважених представників сторін.

13.07.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали оскарження ухвали, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Веталон» звернулося до Відділу Державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області із заявою від 19.02.2015 №19 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі №910/342/15 та накладення арешту на майно та банківські рахунки всіх філій Державного підприємства «Конярство України» (т.1,а.с.99).

23.02.2015 державним виконавцем ВДВС Новомиколаївського районного управління юстиції винесено постанову ВП №46620676 про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу №910/342/15-г на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з пред'явленням останнього не за підвідомчістю.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець виходив з того, що стягувач звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням філії Державного підприємства «Конярство України» - «Запорізький кінний завод №86», тоді як юридичною адресою боржника згідно наказу про примусове виконання рішення суду від 11.02.2015 у справі №910/342/15-г є м. Київ, вул. Б.Грінченка, буд. 1. Відомостей щодо знаходження майна боржника на території Новомиколаївського району Запорізької області стягувачем не надано.

Визнавши дії державного виконавця такими, що відповідають приписам Закону України «Про виконавче провадження», місцевий господарський суд відмовив позивачеві у задоволенні скарги.

В обґрунтування своїх заперечень щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, скаржник заявив, що ТОВ «Веталон», скориставшись правом, передбаченим частиною 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до відділу ДВС за місцезнаходженням майна боржника - Запорізька обл., Новомиколаївський р-н, селище Трудове, вул. Будьоного, буд. 1, яким користується «Запорізький кінний завод №86».

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з позицією місцевого господарського суду щодо відхилення даних тверджень заявника як необґрунтованих з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій. Такими документами, зокрема, є ухвали, судові накази (стаття 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення па території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Пунктом 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" місцезнаходження юридичної особи - це адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

За змістом частини 3 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на день прийняття рішення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містилась інформація, відповідно до якої Державне підприємство «Конярство України» знаходилось у Шевченківському районі міста Києва по вул. Б. Грінченка, 1, а тому позивач неправомірно звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження саме до відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції, тобто не за місцезнаходженням його постійно діючого органу.

Суд зауважує, що обов'язок встановлення місцезнаходження боржника з метою визначення підвідомчості виконання рішення та проведення інших дій, які передують відкриттю виконавчого провадження, покладається на державного виконавця, який має всі можливості та доступ до відповідних державних реєстрів для встановлення вказаних обставин.

Твердження апелянта, що виконавчий документ подано ним не за місцезнаходженням філії «Запорізький кінний завод №86» не приймаються апеляційним судом, оскільки жодних застережень про місцезнаходження майна ДП «Конярство України» на території, на яку розповсюджується компетенція ВДВС Новомиколаївського РУЮ Запорізької області, виконавчий документ не містить.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що заява про відкриття виконавчого провадження була подана стягувачем з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", адже виконавчий документ пред'явлено не за підвідомчістю виконання рішення.

Відповідно до правової позиції Пленуму Вищого господарського суду України, викладеної в пункті 9.13. постанови «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд, належним чином дослідивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Веталон" на дії Відділу Державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 43, 33-34, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веталон" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/342/15-г залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/342/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/342/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий