донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.07.2015 справа №908/5378/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Ушенко Л.В. (суддя-доповідач) Гези Т.Д., Кододової О.В.
при секретарі судового засідання:Кайдашовій М.О.
за участю представників сторін: від позивача - не з'явився; від відповідача 1 (скаржник) - Войченка С.В.; від відповідача 2 - не з'явився
розглянувши апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк
на рішення господарського судуЗапорізької області
від30.03.2015 (повний текст складено 06.04.2015)
у справі№908/5378/14 (суддя Попова І.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК», м. Одеса
до відповідачів1. Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м.Донецьк; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Юмекс Інвест», м. Донецьк
про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу по кредитному договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ФІНРОСТБАНК», м. Одеса звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк (відповідач-1) про стягнення 500000 (п'ятиста тисяч) грн. 00 коп. основної суми заборгованості та 58684 (п'ятдесяти восьми тисяч шістсот вісімдесяти чотирьох) грн. 88 коп. заборгованості за процентами за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Юмекс Інвест», м. Донецьк (відповідач-2) про звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 22.02.2013, а саме: на товари в обороті в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 144 від 11.02.2013, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ФІНРОСТБАНК», м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк.

Позов був прийнятий до розгляду господарським судом Запорізької області відповідно до розпорядження голови Вищого господарського суду України № 28 від 02.09.2014 «Про зміну територіальної підсудності господарських справ».

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.03.2015 у справі № 908/5378/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК», м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Юмекс Інвест», м. Донецьк задоволені в повному обсязі: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК», м. Одеса 500000,00 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. заборгованості з повернення кредитних коштів, 58684 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 88 коп. заборгованості з процентів за користування кредитними коштами; звернуто стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк», м. Одеса на предмет застави за договором застави товарів в обороті/біологічних активів від 22.02.2013, а саме: на товари в обороті - припій ПОС-61 в кількості 15,200 тон, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Юмекс Інвест», м. Донецьк, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів (аукціону) в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною реалізації, визначеною державним виконавцем за ринковими цінами, що діятимуть на день визначення вартості майна, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 у розмірі 558 684,88 грн.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю позовних вимог, доведеністю їх наданими доказами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору по суті. Скаржник також вважає, що судом безпідставно відхилені його клопотання про призначення судових експертиз (комп'ютерно-технічної та судово-економічної).

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет застави, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Юмекс Інвест», м. Донецьк в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору відповідачем-2, Товариством з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Юмекс Інвест», м. Донецьк, не оскаржується.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.05.2015 порушено апеляційне провадження у справі № 908/5378/14, розгляд апеляційної скарги призначено на 23.06.2015.

Згідно з розпорядженням від 23.06.2015, у зв'язку з відпусткою судді Склярук О.І. до складу колегії суддів внесені зміни, а саме: до складу колегії була введена суддя Дучал Н.М.

У судове засідання, призначене на 23.06.2015 з'явився представник скаржника, який підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 23.06.2015, не з'явився, відзив на апеляційну скаргу та витребувані ухвалою від 18.05.2015 у справі №908/5378/14 документи не надав.

Представник відповідача-2 у судове засідання, призначене на 23.06.2015, також не з'явився, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Представники сторін були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні представником скаржника було заявлено клопотання про витребування доказів, зокрема кредитної справи, а також: Положення про облікову політику, Інструкцію про проведення розрахунково-касових операцій з юридичними особами, Положення про кредитування юридичних осіб, Положення про кредитний комітет, протоколи засідань кредитного комітету щодо видачі кредиту за договором № 144 від 11.02.2013.

Апеляційною інстанцією було відмовлено в задоволенні цього клопотання як безпідставного та необґрунтованого (ухвала у справі № 908/5378/14 від 23.06.2015). Слід також зазначити, що судом першої інстанції, за клопотанням відповідача-1, у позивача витребовувалась кредитна справа, але вона не була надана позивачем з посиланням на те, що банк знаходиться в стадії ліквідації і уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не було передано зазначену кредитну справу.

Крім того, скаржником надано письмове клопотання про призначення судової економічної експертизи.

На підставі ст. 77 ГПК України ухвалою суду від 23.06.2015 у справі 908/5378/14 у зв'язку із відсутністю представників позивача та відповідача-2, необхідністю з'ясування думки сторін щодо заявленого клопотання, шляхом витребування у сторін додаткових пояснень та документів, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 14.07.2015 об 11 год. 00 хв.

Згідно з розпорядженням виконуючого обов'язки голови суду від 14.07.2015, у зв'язку із відпусткою судді Дучал Н.М. до складу колегії суддів внесені зміни, внаслідок чого розгляд справи здійснено колегією суддів у складі: головуючий - Ушенко Л.В., судді Геза Т.Д. та Кододова О.В.

Представник скаржника у судове засідання, призначене на 14.07.2015, з'явився, підтримав клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 14.07.2015 не з'явився, проте надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення клопотання скаржника щодо призначення судової економічної експертизи у зв'язку із відсутністю потреби у її проведенні, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення та провести розгляд справи, призначений на 14.07.2015, за його відсутності і за наявними матеріалами у справі.

Представник відповідача-2 у судове засідання, призначене на 14.07.2015, не з'явився, відзив на апеляційну скаргу не надав, про місце, час і день розгляду апеляційної скарги був повідомлений.

Колегією суддів розглянуто клопотання відповідача-1 про призначення у справі судової експертизи. Колегія суддів дійшла висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України судова експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Колегія суддів виходить з того, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Матеріали справи містять докази, які підтверджують обставини, встановлені судом першої інстанції при розгляді справи.

Докази, наявні у справі, не є суперечливими. Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, які суд визнав доведеними, відповідачем не надано.

Розрахунок заборгованості містить всі вихідні дані, необхідні для такого розрахунку.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування та перевірки правильності здійсненого позивачем розрахунку, не потребують спеціальних знань.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань відповідача-1 щодо призначення у справі судової комп'ютерно-технічної та судово-економічної експертиз.

Доводи апелянта в цій частині колегією суддів не приймаються до уваги як безпідставні.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

11.02.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «ФІНРОСТБАНК», м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк було укладено кредитний договір № 144, за умовами якого банк зобов'язався надати боржнику грошові кошти шляхом відкриття відкличної відновлювальної лінії з лімітом заборгованості 500000 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. строком користування з 11.02.2013 по 27.12.2013 зі сплатою 28,00% річних. Пунктом 1.5 кредитного договору встановлено, що повернення кредиту здійснюється на умовах, визначених договором.

Порядок надання та повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів за договором передбачений розділом 3 кредитного договору № 144 від 11.02.2013, пунктом 3.1 якого встановлено, що надання траншів по кредиту за цим договором проводиться після розгляду банком заявок боржника на видачу кредитних коштів та їх акцепту шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок боржника в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату сплати. За користування кредитними коштами нараховуються проценти щомісячно в останній робочий день місяця за фактичні дні користування кредитними коштами за методом «факт/факт» згідно з затвердженими Правлінням НБУ Правилами бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України.

Згідно з п. 3.5 кредитного договору № 144 від 11.02.2013 позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у валюті кредиту щомісячно не пізніше останнього числа (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти за користування кредитом, та в день, встановлений для повернення основної суми боргу, а у випадку повного дострокового погашення кредиту - у день фактичного погашення кредиту від фактичної суми заборгованості за кредитом.

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк звернулося до Публічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК», м. Одеса з клопотанням вих. № 196 від 11.02.2013, засвідчена копія якого є у матеріалах справи (т. 1, а.с. 69) про переказ грошових коштів в розмірі 500 000,00 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. на поточний рахунок №0256 у Філії «ДРУ» АТ «Фінростбанк» в межах відкритої відкличної відновлювальної кредитної лінії за кредитним договором № 144 від 11.02.2013. На виконання умов кредитного договору №144 від 11.02.2013 банк перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк грошові кошти в розмірі 500000 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп., про що свідчить меморіальний ордер № TR.33381.202.161 від 11.02.2013 та виписки з особового рахунку за період з 11.02.2013 по 24.11.2014.

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором у встановлені терміни та в узгоджених розмірах в повному обсязі не виконало. Згідно з наданим позивачем розрахунком про нарахування та погашення процентів за користування кредитом, відповідачем сплачено процентів за користування кредитними коштами в сумі 170 301 (сто сімдесят тисяч триста одна) грн. 37 коп. за період березень 2013 р. - червень 2014 р. Заборгованість за процентами становить 58684 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 88 коп. за період користування коштами з 01.07.2014 по 01.10.2014.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, за змістом ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач-1 в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання належним чином у встановлені строки не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість зі сплати кредиту та процентів.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно встановлено обставини справи та погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо доведеності факту порушення відповідачем-1 зобов'язань за кредитним договором № 144 від 11.02.2013, а вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 500000 (п'ятиста тисяч) грн. 00 коп. основної заборгованості за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 та 58684 (п'ятдесяти восьми тисяч шестисот вісімдесяти чотирьох) грн. 88 коп. заборгованості за процентами - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийняті до уваги доводи скаржника щодо відсутності належних доказів підтвердження отримання ним кредитних коштів.

Згідно з положеннями абз. 10 пункту 3 Положення про забезпечення безперервного функціонування інформаційних систем Національного Банку України та банків України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 17.06.2004 № 265, меморіальні ордери та виписки по особовому рахунку, а також всі складені первинні документи щодо видачі кредитних коштів роздруковуються з системи автоматизації банку, яка взаємодіє з інформаційною системою Національного Банку України.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 глави 2 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30.12.1998 № 556, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп'ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації.

Позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції надано пояснення, що кредитна документація (справа) залишилася на зберіганні у відділенні «ДРУ» АТ «Фінростбанк» в м. Донецьку, який є територією проведення антитерористичної операції, тому він позбавлений можливості надати оригінал меморіального ордеру від 11.02.2013 і тому до матеріалів справи надано належним чином засвідчену копію меморіального ордеру, отриману за допомогою програмного комплексу бухгалтерського обліку АТ «Фінростбанк», розміщеного на комп'ютерних засобах, який ведеться з часу реєстрації банку. Також, надано виписки за взаємопов'язаними рахунками бухгалтерського обліку щодо кредитного договору, інформація в якій відповідає операції, відображеній в меморіальному ордері.

Крім того, позивачем надано засвідчену належним чином копію клопотання (вих.№196 від 11.02.2013 р.) за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк про перерахування в межах кредитної лінії за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 грошових коштів на поточний рахунок №0256. Представник відповідача-1 вважає, що зазначений документ не має доказової сили, оскільки наданий у копії, а оригінал позивач не надав.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу суду.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідач-1 не оспорював дійсність кредитного договору № 144 від 11.02.2013, не заявляв про підробку документів, вчинених від імені Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м Донецьк (зокрема, клопотання на видачу кредитних коштів, платіжних доручень на перерахування коштів (процентів) за користування кредитними коштами), не надав належних доказів, які б спростовували факт отримання ним кредитних коштів.

При цьому, наполягаючи на огляді оригіналів, відповідач-1 не обґрунтував в чому полягає невідповідність наданих копій оригіналам цих документів, як не надав суду і своїх екземплярів зазначених документів.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції обґрунтовано прийняті як належні та допустимі докази відповідно до ст. ст. 34, 36 ГПК України: копія меморіального ордеру від 11.02.2013 р., копії виписки з особових рахунків та платіжних доручень про сплату нарахованих відсотків, надані позивачем, і суд правомірно дійшов висновку про достатність у матеріалах справи доказів в підтвердження отримання відповідачем-1 від позивача кредиту та часткової сплати ним відсотків.

У забезпечення виконання умов кредитного договору № 144 від 11.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «ФІНРОСТБАНК», м. Одеса (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Юмекс Інвест» , м. Донецьк (заставодавець, відповідач-2 у справі) було укладено договір застави товарів в обороті/біологічних активів від 22.02.2013. За вказаним договором забезпечується виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», що виникають з кредитного договору № 144 від 11.02.2013 щодо, зокрема, повернення позивачу кредиту в сумі 500000 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. у строк по 27.12.2013, сплати заставодержателю процентів за весь період користування кредитом у розмірі 28,00%, що нараховані за методом «факт/360»/«факт/факт» згідно із затвердженими НБУ Правилами бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України.

Згідно з п. 1.2 договору застави від 22.02.2013 у забезпечення виконання за кредитним договором заставодавець передає в заставу за цим договором рухоме майно, що є його власністю, а саме: товари в обороті/біологічні активи згідно з додатком № 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору. Пунктом 4.1 договору передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, якщо в момент настання строку виконання будь-якого зобов'язання за кредитним договором воно не буде виконано та у інших випадках, передбачених цим договором.

Доказів визнання недійсним даного договору матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 576 ЦК України та статтею 4 Закону України «Про заставу» передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем обтяження заставленого майна зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, про що свідчить витяг №39981596 від 22.02.2013, що відповідає положенням ч. 3 ст. 577 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» та ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Зважаючи на доведеність факту невиконання відповідачем-1 зобов'язання за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом колегія суддів вважає, що позивач набув права звернення стягнення на предмет застави, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором № 144 від 11.02.2013.

Пунктом 4.3 договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави проводиться на підставі рішення суду або в позасудовому порядку або в інший спосіб, встановлений чинним законодавством, за вибором заставодержателя. Заставодержатель вправі за власним вибором звернути стягнення як на весь обсяг предмета застави, так і на будь-яку його частину.

Частинами 1 та 4 статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження, обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об'єктів, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення.

Частиною 1 статті 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Стаття 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлює порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на заставлене майно є правом, а не обов'язком заставодержателя. Тому справи щодо спорів, пов'язаних з невиконанням боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання повинні бути розглянуті по суті незалежно від того, чи реалізував кредитор (заставодержатель) це право. Тобто, банк має право вимагати виконання зобов'язань як від позичальника відповідно до кредитного договору, так і від заставодавця - відповідно до умов договору застави.

Місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги банку, заявлені до відповідача-2, про звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 22.02.2013, а саме: на товари в обороті - припій ПОС-61 в кількості 15,200 тон, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Юмекс Інвест", м Донецьк шляхом проведення публічних торгів (аукціону) в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною реалізації, визначеною державним виконавцем за ринковими цінами, що діятимуть на день визначення вартості майна, підлягають задоволенню.

Рішення в цій частині відповідачем-2 не оскаржується.

Інші доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, також не приймаються колегією суддів, оскільки є безпідставними та такими, що не впливають на правильність прийнятого місцевим судом рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області підлягає залишенню без змін.

Судові витрати у справі відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника - Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, дотримання судом норм матеріального та процесуального права, керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг», м. Донецьк на рішення господарського суду Запорізької області від 30.03.2015 у справі №908/5378/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Запорізької області від 30.03.2015 у справі №908/5378/14 - залишити без змін.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий Л.В. Ушенко

Судді Т.Д. Геза

О.В. Кододова

Надруковано: 6 прим.

1. позивачу

2. відповідачам

1. ГСЗО

1. у справу

1. ДАГС