ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.07.2015 справа № 908/2980/15

Суддя господарського суду Донецької області Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Цакадзе М.А. матеріали позовної заяви:

за позовом - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Кривий Ріг

до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат

імені Ілліча», м. Маріуполь

про стягнення 90 697,61 грн.

після збільшення суми позову - 109 378,77грн.

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача - фізична особа-підприємець ОСОБА_1

від відповідача - Коробенко О.Ю. - довіреність від 11.12.2014р. № 09/221,

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду Донецької області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 90 697,61 грн., з яких: 42 541,80 грн. заборгованість за поставлені матеріали відповідно до договору № 34-13 ГОК від 20.02.13р., 32 719,49 грн. - пеня за період з 13.11.14р. по 21.04.15р. ; 537,85 грн. - три відсотки річних і 13 065,47 грн. - інфляційні нарахування за цей же період.

Відповідач 27.05.15р. надіслав до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з укладенням мирової угоди. Представник відповідача в судове засідання на виклик суду не явився, мирову угоду не надав.

Представник відповідача надав суду письмовий відзив на позов, в якому просить суд відмовити у позові в частині нарахувань за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання, посилаючись на той факт, що позивач не виставив йому рахунки для оплати отриманої ним продукції в строк, встановлений п.4 специфікації, як це було передбачено умовами договору. Після виставлення рахунку № 88 від 03.11.14р. за специфікацією № 32, яке надійшло відповідачу 23.03.2015р. проведена оплата в сумі 1230,00грн., а рахунки № 90 від 06.11.2014р.за специфікацією № 33 від 06.11.14р. та № 91 від 14.11.2014р. за специфікацією №34 від 14.11.14р. до наступного часу не надані.

23.06.15р. позивачем надана заява про збільшення суми позову в частині стягнення нарахувань на суму боргу за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання у зв»язку зі зміною строків: окрім суми боргу в розмірі 42541,80грн., просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 45907,45грн. по кожній окремо поставці, 3% річних сумі 754,64грн. і інфляційні витрати в сумі 20174,88грн. За додаткові вимоги позивачем доплачений судовий збір.

Відповідач 23.06.2015р. надіслав суду клопотання, в якому просить врахувати політичний стан в державі, важке фінансове становище підприємства, яке знаходиться в зоні АТО, у зв»язку з чим надати йому розстрочку виконання рішення на 4 місяця відповідно до п.6ст.83ГПК України рівними частками.

Розглянувши всі клопотання сторін, заслухавши їх представників, проаналізувавши надані сторонами документи, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Предметом позову є стягнення боргу на нарахованих на нього пені, річних процентів і інфляційних втрат на несвоєчасне виконання грошових зобов»язань. Підставою позову є договір № 34-13 ГЗК від 20.02.13р. та ст..625 Цивільного кодексу України (в подальшому за текстом - ЦК) за якою нараховані річні та інфляційні.

За своїм змістом та правовою природою договір № 34-13 ГОК від 20.02.13р., на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором поставки постачальник (позивач) поставляє, а покупець (відповідач) приймає і оплачує продукцію кількість, асортимент і ціна якої зазначені в специфікаціях, які є невідємною частиною договору.

Сам договір підписанийз протоколом розбіжностей, врегульований сторонами 22.02.2013р., зокрема в частині відповідальності за порушення строків оплати (п.7.2).

Відповідно до договору постачальник поставляє товар у кількості і асортименті та за цінами, обумовленими в специфікаціях. У специфікаціях вказані строки поставки і строки оплати.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України (в подальшому за текстом - ГК) учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Так за специфікацією № 32 від 03.11.2014року позивач поставляє відповідачу акумуляторну батарею КNB -29N до рації KENWOOD TK-2260 в кількості 3штук за ціною 410,00грн. (без ПДВ) на суму 1230,00грн. Строк оплати встановлений п.4 специфікації - 10 календарних днів з моменту поставки.

За накладною № 91 від 03.11.2014року через представника Пісного І.А., який діяв за довіреністю № 544 від 03.11.2014р. відповідач отримав товар за специфікацією № 32 в поному обсязі.

Оскільки відповідачем отриманий товар у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в термін, передбачений сторонами у договорі, так як відповідно до загальних умов виконання зобовязання викладених в ст.ст. 526,530 ЦК боржник повинен сплатити одержаний товар в строки, передбачені умовами договору.

Оплата повинна бути здійснена не за виставленим рахунком, як стверджує відповідач, а у відповідності з умовами п.4 специфікації, так як саме у специфікації вказані всі істотні умови для виконання договору.

Як вбачається з витягу з банківського рахунку, відповідач оплатив отриманий товар 23.03.2015року в сумі 1230,00грн. Таким чином за цією специфікацією оплата проведена з порушенням строку, оскільки кінцевим терміном оплати вважається 14.11.14року. Прострочка виконання грошового зобов»язання складає 130 днів.

За специфікацією № 33 від 06.11.2014року позивач зобов»язався поставити відповідачу блок трьохфазний і реле тиску на загальну суму 22020,00грн.на умовах оплати в термін 10 календарних днів з моменту поставки. Позивач виконав умови, вказані цією специфікацією, що підтверджується накладною № 93 від 12.11.2014р., за якою представником ОСОБА_4, який діяв у відповідності з довіреністю № 565 від 06.11.2014р. отримана вся продукція без зауважень. Ця продукція не сплачена.Прострочка виконання грошового зобов»язання складає з 22.11.14р. по 21.05.2015р. 181день.

За специфікацією № 34 від 14.11.2014року позивач зобов»язався поставити відповідачу перелічений товар на загальну суму 20521,80грн.на умовах оплати в термін 10 календарних днів з моменту поставки. Позивач виконав умови, вказані цією специфікацією, що підтверджується накладною № 94 від 14.11.2014р., за якою представником ОСОБА_4, який діяв у відповідності з довіреністю № 565 від 06.11.2014р. отримана вся продукція без зауважень. Ця продукція не сплачена. Прострочка виконання грошового зобов»язання складає з 24.11.14р. по 23.05.2015р. 181день.

Доведено матеріалами справи, що за відповідачем залишилась несплаченою продукція на загальну суму 42 541,80грн.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов»язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих дрокументів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встанволений інший строк оплати.

Оскільки відповідачем умови договору щодо оплати прийнятої продукції не виконанні, господарський суд задовольняє вимогу позивача в частині стягнення боргу в сумі 42 541,80грн.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так доведено, що прострочка виконання грошового зобов»язання мала місце за всіма поставками: по специфікації № 32 - 130 днів, по специфікації №33 - 181 день, по специфікації - №34 - 181 день.

За порушення строків оплати сторонни передбачили пунктом 7.2 відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочки, при цьому не застосовуючи подвійну облікову ставку Національного банку України.

Законодавство України не виключає право сторін господарського договору відступити від розміру неустойки, встановленої законом, але якщо тільки така умова не буде суперечити спеціальному закону.

За чиним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобов»язанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобов»зання). Тобто, на відміну від штрафу, який стягується одноразово, пеня - це безперервно наростаюча сума за кожний день прострочення протягом визначеного часу.

Оскільки пеня є правовою природою неустойкою, що її розрахунку та стягнення, відповідно існують обмеження. Одне з них - пеня за порушення грошового зобов»язання.

Стосовно грошових зобов»язань, що кваліфікуються як господарські, ч.2 ст.343 ГК передбачає максимальний розмір пені. Ця стаття втановлює, що платник грошових зобов»язань сплачує на користь кредитора цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, який встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійну облівкову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені законодавчо обмежене певним терміном та розміром за прострочення грошового зобов»язання ст.3 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання» від 22 листопада 1996року, яким встановлено, що розмір пені, передбачений статтями 1 та 2 цього закону, обчислюється від суми простроченного платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Крім того, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачений скорочений 6-ти місячний строк позовної давності..

Таким чином, хоч сторони і передбачили розмір пені за порушення строків оплати, але при її нарахуванні не врахували, що сума пені не повинна перебільшувати подвійну облікову ставку НБУ на момент нарахування.

Оскільки прострочка виконання грошового зобов»язання мала місце, господарський суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 0,5% від суми заборгованості по кожній поставці за кожен день прострочки частково з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент прострочки в наступному розмірі: за специфікацією №32 від суми 1230,00грн. - 154,81грн.; за специфікацією №33 від суми 22020,00грн. - 5913,43грн.; за специфікацією №34 від суми 20521,80грн. - 5479,60грн. В решті заявленої суми відмовляє за недоведеністю.

Вирішуючи заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних витрат за прострочку виконання грошового зобов»язання за специфікаціями №№ 32-34, господарський суд виходить з наступного:

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання. Таким чином, за ст. 625 ЦК інфляційні витрати нараховуються на суму боргу, так як входять до складу грошового зобов»язання.

Оскільки грошове зобов»язання за специфікацією № 32 за поставлену продукцію на суму 1230,00грн. припинило існування у зв»язку з оплатою, вимога позивача щодо стягнення інфляційних витрат і 3%річних за прострочку виконання грошового зобов»язання відповідно до ст.625 Цивільного кодесу України не відповідає закону.

Що стосується вимог позивача стосовно нарахування інфляційних витрат і 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання, яке виникло за поставку товару по специфікаціям № 33, № 34 і яке до наступного часу не виконано, господарський суд вважає ці вимоги доведеними частково.

Перевіряючи розрахунок нарахувань, господарський суд встановив, що інфляційні витрати з суми боргу в розмірі 22020,00грн. за 181 день за період з 13.11.14р. по 23.03.15р. (враховуючи індекси інфляції в Україні за ці місяці) становлять 9766,09грн., інфляційні витрати від суми боргу в розмірі 20521,80грн. по специфікації № 34 за період з 24.11.14р. по 22.06.15р. становлять 9101,62грн., а тому стягнення інфляційних втрат в цих сумах задовольняються, в решті заявленої суми інфляційних витрат відмовляє за недоведеністю.

Вимоги позивача стосовно нарахування 3% річних від суми боргу 22020,00грн. за вказаний вище період становить 385,50грн. та на суму боргу 20521,80грн. по специфікації № 34 становить 355,90грн. В решті вимог, заявлених до стягнення річні процентів відмовляє за недоведеністю.

Розглядаючи клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення на чотири місяця, господарський суд виходить з наступного: розстрочка виконання рішення може бути надана при наймі підстав, які унеможливлюють виконання рішення чи роблять його неможливим. Господарський суд приймає до уваги, що жодного документу відповідачем не надано в підтвердження неможливості виконати рішення господарського суду, а тому у клопотання відмовляє. Однак, відповідно до ст. 121 Господарського процессуального кодексу України при наявності і доведеності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, відповідач має право звернутися з такою заявою на загальних підставах до господарського суду.

Оскільки спір виник з вини відповідача, на нього покладаються судовий збір в розмірі, передбаченому законодавством.

Напідставі ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526,530,610,612,629,625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82, 84 Господарського процессуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Кривий Ріг

до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат

імені Ілліча», м. Маріуполь про стягнення 109 378,77грн. частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат

імені Ілліча», м. Маріуполь на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Кривий Ріг заборгованість в сумі 42 541,80грн., пеню в розмірі 11 547,84грн., інфляційні витрати в розмірі 18 867,71грн., 3% річних в сумі 741,40грн., судові витрати в сумі 1827,00грн..

В решті заявленої суми відмовити.

Суддя С.Ю. Гринько