РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015Справа №910/11280/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Український бізнес банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Енмарк"
простягнення 93 169,29 грн.
СуддяБорисенко І.І.
Представники:
від позивача - Герасимчук І.А., представник за довіреністю;
від відповідача -не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енмарк" про стягнення 93 169,29 грн., з яких:

- 80 064,00 грн. заборгованість за кредитом;

- 10 376,61 грн. заборгованість за відсотками;

- 2 271,24 грн. пеня;

- 457,44 грн. штрафні санкції.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Енмарк" своїх зобов'язань за кредитним договором №90/Ю від 04.02.2013р., укладеним між позивачем та відповідачем.

Позовна заява подана уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк».

Відповідач проти позову заперечив, послався на те, що не надавши відповідь на лист від 29.12.2014р. з проханням повідомити банківські реквізити, на які необхідно здійснювати оплату по кредитному договору, відбулась прострочка кредитора відповідно до ст. 613 ЦК України. Окрім того, відповідач послався на відсутність в матеріалах справи доказів видачі кредитних коштів. Також, вказав, що Банком не висувалась жодна вимога, таким чином Банк звернувся до суду з позовом до відповідача передчасно.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк" (надалі - ПАТ «Укрбізнесбанк», Банк або Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енмарк» (надалі - Позичальник) був укладений кредитний договір №90/Ю (надалі - Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 205 860,00 грн. на придбання транспортного засобу для передання в лізинг на строк з 04 лютого 2013 року до 15 січня 2016 року зі сплатою 28% річних. Проценти нараховуються за кожен календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році.

Пункт 4.1 Кредитного договору встановлює обов'язок Відповідача в процесі користування кредитом дотримуватися принципів кредитування: строковості, зворотності, платності, цільового використання, забезпеченості.

Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору Боржник зобов'язаний щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок №7331 суму процентів за користування кредитом у відповідності до Договору.

Згідно з п. 4.4 Кредитного договору Відповідач зобов'язується використовувати кредит на вказані у цьому Договорі цілі.

У відповідності до п. 4.5 Кредитного договору, Відповідач зобов'язаний погасити наданий Банком кредит до 15 січня 2016 року включно згідно з графіком погашення (Додаток № 1).

Відповідно до п. 4.6. Кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань згідно до п. 4.5 цього Договору, Позичальник сплачує Банку проценти у розмірі 56 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Згідно з п. 5.3. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового розірвання Кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок і збитків у разі: непогашення процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно Графіка впродовж двох місяців; недотримання Позичальником умов цього договору.

Факт надання кредиту підтверджується меморіальним ордером №206_8 від 04.02.2013р. та банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи, що спростовує твердження відповідача про відсутність доказів надання кредиту.

Таким чином, Банком було здійснено кредитування Позичальника на умовах та в порядку, встановлених Кредитним договором.

Проте, Позичальник належним чином не виконав умови Кредитного договору внаслідок чого, за даними Банка станом на 27.04.2015р. загальна сума заборгованості Позичальника становить 90 440,61 грн., а саме:

- заборгованість по тілу кредиту становить - 80 064,00 грн.;

- заборгованість по відсоткам - 10 376,61 грн.;

Станом на момент розгляду справи у матеріалах справи відсутні докази погашення вищевказаної суми заборгованості за Кредитним договором.

За таких обставин справи позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи у відповідача в зв'язку із порушеннями строків сплати суми Кредиту, згідно з Графікам погашення кредиту, процентів за користування кредитом, виникла і тривала подія невиконання зобов'язань, ознаки якої визначені умовами Кредитного договору. Так, за цей період за відповідачем обліковувалась прострочена заборгованість:

- заборгованість по тілу кредиту становить - 80 064,00 грн.;

- заборгованість по відсоткам - 10 376,61 грн.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Щодо передчасного звернення позивача з позовними вимогами суд вказує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до листа Верхового Суду України від 07.10.2010 «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» із змінами і доповненнями, внесеними повідомленням Верховного Суду України від 1 грудня 2011 року, звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Отже, враховуючи дані норми та умови статті 5.3 Кредитного договору, позивач правомірно просить стягнути з відповідача достроково суму наданого кредиту.

Щодо відсутності письмового повідомлення відповідача про дострокове повернення кредиту суд вказує наступне.

В матеріалах справи наявна вимога Банку від 03.04.2015р. вих. 14/502/2196 адресована директору відповідача. На вказаній вимозі міститься відмітка про отримання 07.04.2015р. п. Якименко О.В.

Відповідач заперечує проти отримання такої вимоги.

Позаяк суд вказує, що право Банку на дострокове стягнення суми боргу передбачено як в законі так і в договорі. Щодо надіслання повідомлення про дострокове погашення кредиту, яке визначено у п. 5.3 Договору це також є правом Банку та визначено в розділі V Договору (Банк має право).

У будь-якому випадку у зв'язку зі зверненням Банком до суду, станом на час розгляду справи факт дострокового стягнення боргу є відомий відповідачу.

Посилання відповідача на те, що з вини Банку він не міг погасити заборгованість, оскільки йому не було надано відповіді на лист вих. №208 від 29.12.2014р., суд не бере до уваги з наступних підстав.

Суду не доведено, що у зв'язку з запровадженням тимчасової адміністрації Банку було змінено Позивачу рахунки для сплати кредитної заборгованості

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що відповідачем сплачувались проценти за Кредитним договором. Відтак, йому були відомі рахунки для сплати процентів.

Окрім іншого, відповідач також міг погасити заборгованість шляхом внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

Так, частиною 1 статті 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, зокрема, у разі ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Однак, матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем відповідних заходів для погашення заборгованості за Кредитним договором.

Таким чином, станом на 27.04.2015р. за відповідачем обліковується заборгованість за Кредитним договором, а саме:

- заборгованість по тілу кредиту становить - 80 064,00 грн.;

- заборгованість по відсоткам за період з 04.02.2013р. до 27.04.2015р. - 10 376,61 грн.

Розрахунок суми вказаної заборгованості, доданий позивачем до матеріалів справи, відповідає умовам Кредитного договору та матеріалам справи.

Доказів сплати вказаної суми заборгованості станом на момент вирішення спору матеріали справи не містять.

Відтак, суд вважає за законні та обґрунтовані вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати суми кредиту та нарахованих процентів у загальній сумі 2 271,24 грн.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічне положення міститься й у статті 611 ЦК України, згідно з якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до п. 5.10. Кредитного договору при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п. 4.2., 4.3., 4.5.) Банк має право вимагати від Позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню, відповідно в заявленій сумі 2 271,24 грн. Розрахунок визнаний судом обґрунтованим.

Відповідно до п. 5.4. Кредитного договору у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у пункті 4.5. Договору Банк має право вимагати від Позичальника сплатити штраф у розмірі 2 % від суми заборгованості.

Вимога про стягнення з відповідача 457,44 грн. штрафу також підлягає задоволенню, оскільки відповідає умовам договору.

Загалом позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до статті 49 ГПК України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується з відповідача в доход державного бюджету України.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк» (01030 м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 17/52-А, ідентифікаційний код 34981872) на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (83001, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 125, ідентифікаційний код 19388768) 80 064 (вісімдесят тисяч шістдесят чотири) грн. заборгованості за кредитом, 10 376 (десять тисяч триста сімдесят шість) грн. 61 коп. заборгованості за відсотками, 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 24 коп. пені, 457 (чотириста п'ятдесят сім) грн. 44 коп. штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк» (01030 м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 17/52-А, ідентифікаційний код 34981872) в доход державного бюджету України 1 863 (одну тисячу вісімсот шістдесят три) грн. 39 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.07.2015

Суддя І.І. Борисенко