ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р.Справа № 915/221/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головея В.М., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Єленич А.В. - за дорученням

від відповідача: Петровський Д.О. - за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України"

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 08 травня 2015 року

у справі № 915/221/15

за позовом ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нібулон"

про стягнення 4564 грн. 39 коп.

ВСТАНОВИЛА:

18.02.2015 р. ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України", яка є правонаступником Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (далі позивач, Адміністрація) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" (далі відповідач, ТОВ) про стягнення 4564 грн. 39 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором № 7-С від 04.10.2010 р. щодо своєчасної та повної оплати послуг з портнагляду, внаслідок чого має борг по їх оплаті у сумі 2.738 грн. 93 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 663 грн. 21 коп. - пені, 129 грн. 17 коп. - 3% річних, 1.033 грн. 08 коп. - інфляційних витрат, а також відшкодувати понесені судові витрати по справі на сплату судового збору в сумі 1827 грн.

У відзиві на позов ТОВ вимоги Адміністрації не визнавав, посилаючись на те, що позивач всупереч умовам договору за період з 04.01.2014 р. по 31.04.2014 р. виставив рахунки, за якими вартість наданих позивачем послуг розрахована за тарифами, встановленими не договором № 7-С від 04.10.2010 р., а наказом Миколаївської філії ДП "Адміністрація Миколаївського морського порту" № 535 від 29.11.2013 р. "Про затвердження та введення в дію вільних тарифів". При цьому, умовами договору права на самостійне встановлення виконавцем ціни послуг (тарифів) та зміну в односторонньому порядку не передбачено. Різниця між вартістю наданих позивачем послуг, визначених за односторонньо встановленими тарифами (8883.12 грн.), та вартістю наданих послуг, визначених за тарифами встановленими договором (6144,19 грн.), становить 2.738 грн. 93 коп. Оскільки відповідач своєчасно оплатив вартість послуг з портнагляду в сумі 6144 грн. 19 коп., та цей факт не заперечується самим позивачем, то підстави для задоволення позову - відсутні.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 08.05.2015 р. (суддя Мавродієва М.В.) у задоволені позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ціна наданих позивачем за договором № 7-С послуг, як істотна умова договору була погоджена сторонами у додатку № 3, що є невід'ємною частиною Договору № 7-С і у визначений діючим законодавством спосіб змінена не була, а тому самостійне та не узгоджене з відповідачем застосування позивачем іншої ціни послуг (тарифів) є порушенням вимог цивільного та господарського законодавства, а також умов договору № 7-С. Приймаючи до уваги, що відповідачем своєчасно оплачені, визначені у актах наданих послуг (виконаних робіт), послуги служби капітану порту за тарифами, визначеними з урахуванням додатку № 3 до договору № 7-С, місцевий суд дійшов до висновку, що підстави для задоволення цих позовних вимог - відсутні.

Крім того, після затвердження наказом начальника порту №5 35 від 29.11.2013 р. нових тарифів позивач направляв листом № 18/06-2000 від 25.12.2013 р. на адресу відповідача для підписання два примірника Додаткової угоди № 3 до Договору № 7-С, в якій Додаток № 3 до договору викладений у новій редакції з урахуванням нових тарифів, але відповідач неодноразово висловлював заперечення проти застосування нових тарифів та відмовився від підписання вказаної додаткової угоди, що фактично було підставою для звернення порту до суду в порядку, визначеному ст. 188 ГК України. Однак такий спосіб захисту своїх інтересів позивачем обраний не був.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушеннями норм матеріального права та постановити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що у п. 3.4. договору сторони передбачили, що у разі зміни вільних тарифів на послуги Адміністрації, останньому достатньо буде проінформувати відповідача про зміну тарифів для подальшого застосування, що встановлено рішенням господарського суду Миколаївської області від 01.11.2012 р. у справі № 5016/1633/2012 (3/83), яке залишено без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 20.12.2012 р. та Вищого господарського суду України від 12.03.2013 р. По-друге, додаткова угода № 2 від 20.06.2013 р. до договору не змінює порядку встановлення та застосування тарифів на послуги, які надаються службою капітана порту, а є лише фіксацією діючий на той момент тарифів на послуги капітана порту. Крім того, вільні тарифи введенні наказом ДП «ММТП» № 134 від 24.02.2011 р. після реорганізації останнього були залишені в тому ж розмірі, що підтверджено наказом адміністрації № 5 від 13.06.2013 р. По-третє, державне регулювання цін щодо послуг служби капітана морського порту не здійснюється, та витрати на такі послуги не компенсуються за рахунок інших джерел, а тому Адміністрація самостійно, керуючись ст. 11 Закону України "Про ціни та ціноутворення" встановлює вільні тарифи на послуги служби капітана морського порту з метою компенсації витрат Адміністрації, пов'язаних з наданням послуг капітана морського порту. Штучне заниження відповідачем плати за послуги, що надаються службою капітана порту, на рівні тарифів 2011 року є економічно необґрунтованим. З метою забезпечення створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту, з 01.01.2014 ідентичні тарифи на послуги служби капітана порту запропоновані всім компаніям, які є споживачами відповідних послуг у Миколаївському морському порту. Застосування для ТОВ інших цін на послуги служби капітана порту може бути визнано порушенням антимонопольного законодавства, відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Вчетверте, усі акти наданих послуг за період з січня по березень 2014 р. підписані з боку відповідача без будь-яких зауважень щодо якості та вартості наданих послуг та скріплено печатками відповідача, що підтверджує застосування тарифів, затверджених наказом начальника Адміністрації № 535 від 29.11.2013 р. Вп'яте, судом не враховувало, що прострочення відповідачем часткової оплати за послуги капітана порту існує по кожному рахунку адміністрації, а тому позивачем правомірно нарахована пеня, 3% річні та інфляційні витрати.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В судовому засіданні представник відповідача доводи відзиву на апеляційну скаргу підтримав.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 04.10.2010 р. між Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт", правонаступником якого є Адміністрація та ТОВ укладено договір про надання послуг № 7-С (надалі - договір), за умовами якого позивач зобов'язався надавати ТОВ за відповідними заявками послуги по обслуговуванню суден, а останній зобов'язався прийняти ці послуги та оплатити їх вартість відповідно до умов договору.

Згідно п. 8.1. договору, останній набирає сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2010 р. і вважається щороку пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить про розірвання на протязі одного місяця до закінчення дії цього договору.

Оскільки, жодною із сторін не заявлено про розірвання договору, то останній є чинним й до сьогодні.

Додатковою угодою № 2 від 20.06.2013 р. сторони внесли зміни до договору в частині зобов'язань сторін та порядку проведення розрахунків та доповнили договір додатком № 3 „Вільні тарифи на послуги, які надаються службою капітану порту" (т.1 а.с.205, 206).

Відповідно до п. 2.1.1 договору (з урахуванням умов додаткової угоди № 2) порт зобов'язався надавати відповідачу для підписання, на наступний день після надання послуг, приймально-здавальні акти; надавати рахунки для сплати зборів і платежів за користування наданими послугами, які розраховані на підставі встановлених цін, державних тарифів і вільних тарифів, у т.ч. на послуги, які надаються службою капітану порту.

Згідно п. 3.2 договору відповідач зобов'язався здійснювати остаточні розрахунки за портові збори - до виходу судна з порту, а за інші послуги до 20-го числа місяця, наступного за звітним на підставі підтверджуючих документів та приймально-здавальних актів.

Як вбачається з матеріалів справи наказом начальника Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" № 535 від 29.11.2013 р. затверджено та введено в дію з 01.01.2014 р. вільні тарифи на послуги, які надаються службою капітану порту Миколаївської філії ДП "Адміністрація Миколаївського морського порту" (а.с.56-58).

18.12.2013 р. позивач направив на адресу відповідача лист щодо зміни вільних тарифів на 2014 рік.

З матеріалів справи вбачається, що в період з січня по березень 2014 р. сторонами були підписані наступні акти наданих послуг (виконаних робіт), зокрема: № 00231512 від 08.01.2014 р., № 01371512 від 23.01.2014 р., № 01381512 від 27.01.2014 р., № 02441512 від 27.01.2014 р., № 02611512 від 31.01.2014, №02621512 від 31.01.2014, №06591512 від 08.02.2014, №06951512 від 12.02.2014, №06961512 від 12.02.2014, №07021512 від 18.02.2014, №07031512 від 18.02.2014, №07041512 від 18.02.2015, №07421512 від 20.02.2014, №07701512 від 24.02.2014, №08991512 від 27.02.2014, №09001512 від 28.02.2014, №09011512 від 28.02.2014, №11831512 від 07.03.2014, №11841512 від 07.03.2014, №11851512 від 07.03.2014, №11861512 від 07.03.2014. №12201512 від 14.03.2014, №12191512 від 14.03.2014, №12211512 від 17.03.2014, №12931512 від 24.03.2014. №15121512 від 26.03.2014, №15131512 від 26.03.2014, №15141512 від 28.03.2014, №15151512 від 31.03.2014, №15161512 від 31.03.2014, №15401512 від 31.03.2014.

При цьому, з вищезазначених актів вбачається, що з боку відповідача на всіх актах були зроблені відмітки про завищення тарифів вказаних у актах порівняно із тарифами вказаними у додатку № 3 до договору і, відповідно, завищена загальної вартості наданих послуг.

Як свідчать матеріали справи, Адміністрація просить стягнути з відповідача борг по оплаті вартості послуг, визначених за тарифами затвердженими наказом начальника порту № 535 від 29.11.2013 р. та введеними в дію з 01.01.2014 р. та загальна вартість наданих послуг за період з січня по березень 2014 р. на підставі вищезазначеного наказу становить загальну суму 8.883 грн. 12 коп., тоді як загальна вартість послуг, визначених за тарифами встановленими додатком № 3 до договору становить 6.144 грн. 19 коп., яка згідно доданих позивачем до позовної заяви банківських виписок (т.1 а.с.168, 169) відповідачем повністю сплачена та цей факт не заперечується жодною із сторін у справі.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду Адміністрація просила стягнути з ТОВ фактично різницю в тарифах за надані послуги у загальній сумі 2.738 грн. 93 коп., яку вважає простроченою.

Згідно п. 3.4 договору у разі зміни ціноутворюючих факторів та державних регульованих цін та тарифів, вони набирають чинності в порядку, передбаченому законодавством, про що порт інформує ТОВ письмово. Про зміну вільних тарифів порт також інформує ТОВ.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Статтею 21 Закону України "Про морські порти України" передбачено, що тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Оскільки, державне регулювання цін щодо послуг служби капітана морського порту не здійснюється, то тарифи на ці послуги є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Відповідно до ст. 190 ГК України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг) за винятком тих, на які встановлені державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін.

Додатковою угодою № 2 до договору сторони доповнили Договір додатком № 3, який є невід'ємною частиною Договору, та в якому сторони зазначили, що саме даний додаток є підставою для проведення взаєморозрахунків між сторонами.

Оскільки, відповідно до положень ст. ст. 9, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору. При цьому не має значення, які це умови - істотні, або ті, які сторони узгодили виключно за власною згодою. Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов'язковою для сторін та є критерієм належності виконання.

Згідно ст. ст. 632, 638 ЦК України та ч. 3 ст. 180, ч. 2 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору та встановлюється виключно за домовленістю сторін, тому ціна послуг за договором як істотна умова договору не може бути змінена в односторонньому порядку.

У п. 9.1 договору сторонами передбачено, що зміни і доповнення до даного договору мають силу у випадку, якщо вони оформлені у письмовому виді, підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Відповідно до ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що після затвердження наказом начальника порту № 535 від 29.11.2013 р. нових тарифів, 25.12.2013 р. позивач направив відповідачеві лист щодо зміни тарифів та два примірника додаткової угоди № 3 до договору для підписання, в якій додаток № 3 до договору викладений у новій редакції з урахуванням нових тарифів.

Відповідач заперечував щодо застосування нових тарифів та відмовився від підписання вказаної додаткової угоди, що фактично було підставою для звернення позивача до суду в порядку, визначеному ст. 188 ГК України, чого останнім зроблено не було, внаслідок чого місцевий суд дійшов до правомірного та обґрунтованого висновку про те, що позивачем такий спосіб захисту своїх прав і інтересів обраний не був.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ціна наданих позивачем за договором послуг як істотна умова договору була погоджена сторонами у Додатку № 3, що є невід'ємною частиною договору і у визначений діючим законодавством спосіб змінена не була, а тому самостійне та не узгоджене з відповідачем застосування позивачем іншої ціни послуг (тарифів) є порушенням вимог цивільного та господарського законодавства, а також умов укладеного договору.

Посилання скаржника на те, що за умовами п. 3.4 договору про зміну вільних тарифів порт має лише проінформувати ТОВ є необґрунтованими та правомірно не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки зазначена умова договору не свідчить про можливість зміни його істотних умов в односторонньому порядку, а інформування про нові тарифи, ще не означає виникнення обов'язку у сторін їх застосовувати, у зв'язку з чим протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

Твердження скаржника щодо нарахування плати за надані послуги на підставі підписаних актів наданих послуг без будь-яких зауважень щодо вартості, якості та кількості, а тому тарифи застосовуються відповідно до наказу начальника порту № 535 від 29.11.2013 р. та відповідних актів наданих послуг є безпідставними, оскільки для встановлення Адміністрацією вільних цін на свої послуги відповідно до ст. 11 Закону України "Про ціни та ціноутворення" та ст. 190 ГК України необхідна обов'язкова згода на це відповідача, якому ці послуги надавалися.

Доказів, які б свідчили про згоду відповідача на зміну Адміністрацією тарифів на свої послуги з портнагляду в матеріалах справи не міститься, у з чим позивач не може в односторонньому порядку запроваджувати вільні ціни на свої послуги, а тому протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання скаржника на рішенням господарського суду Миколаївської області від 01.11.2012 р. у справі № 5016/1633/2012 (3/83), яким встановлено, що у разі зміни вільних тарифів на послуги Адміністрації, останній достатньо проінформувати про це контрагента за договором до уваги також прийнятими бути не можуть, оскільки підставою розгляду вищезазначеної судової справи був зовсім інший договір, який жодним чином не має ніякого відношення до спірних правовідносин, а крім того, це рішення не має та й не може мати преюдиціального значення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що відповідачем своєчасно оплачені, визначені у актах наданих послуг (виконаних робіт), послуги служби капітану порту за тарифами, визначеними у додатку № 3 до договору у загальній сумі 6.144 грн. 19 коп. та цей факт не заперечується самим позивачем, внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оскільки, підстави для стягнення боргу в сумі 2.738 грн. 93 коп. - відсутні, то відсутні і підстави для стягнення додаткових вимог: 663 грн. 21 коп. - пені, 129 грн. 17 коп. - 3% річних, 1.033 грн. 08 коп. - інфляційних витрат, нарахованих позивачем на вищезазначену суму боргу.

Правомірно, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, понесені позивачем судові витрати по справі на сплату судового збору за подання позову покладено місцевим судом на позивача.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 08.05.2015 року у справі № 915/221/15 - залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Головей В.М.

Ярош А.І.