КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа№ 10/110-12/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Олексіюк М.В. - представник; Мінець В.О. - представник; Пантєєв І.О. - представник;

від відповідача: Пісецька Т.В. - представник; Павлюк К.М.

від третьої особи - 1: не з'явився;

від третьої особи - 2: не з'явився;

від третьої особи - 3: не з'явився;

від третьої особи-4: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу Компанії "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED)

на рішення

Господарського суду Київської області

від 20.04.2015р.

у справі № 10/110-12/14 (суддя Скутельник П.Ф.)

за позовом Компанії "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED)

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНАЙТЕД ГРОУВЕРС"

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Компанія "Ай-ЕФ-ОУ СВІС Джі-Ем-Бі-Ейч"

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_7

за участю третьої особи - 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Держземагентства у Броварському районі Київської області

за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Роялті груп"

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Компанія "АЇСІ КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (AISI CAPITAL LIMITED), назву якої змінено на "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED), звернулась до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНАЙТЕД ГРОУВЕРС" про стягнення предмета іпотеки на підставі іпотечного договору від 16.06.2007 року, зареєстрованого у реєстрі за №2406, земельну ділянку площею 42,2642 га (кадастровий номер № :05:001:0016, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Рожнівська сільська рада) шляхом визнання права власності на вказану земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок невиконання третьою особою 1 - Компанією „Ай-Еф-Оу СВІС Джі-Ем-Бі-Ейч" зобов'язань щодо своєчасного повернення у повному обсязі грошових коштів - позики згідно договору позики від 14.06.2007 р., укладеного між Компанією „Аїсі Кепітал Лімітед" та Компанією „Ай-Еф-Оу СВІС Джі-Ем-Бі-Ейч", та у зв'язку з настанням двох подій дефолту (порушення зобов'язання Третьою особою 1 та порушення провадження у справі про банкрутство Відповідача) у Позивача, в силу п. 6.4. іпотечного договору від 16.06.2007 року, зареєстрованого у реєстрі за №2406, виникло право власності на спірну земельну ділянку, яке не визнається Відповідачем, оскільки останній не передав земельну ділянку за актом приймання-передачі та не вчинив інших дій для передачі земельної ділянки.

12.12.2012 року через відділ діловодства Господарського суду Київської області від Позивача надійшли уточнення позовних вимог від 11.12.2012 року б/н (вх. №20298 від 12.12.2012 року) у яких Позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 42,2642 га, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Рожнівська сільська рада, кадастровий номер № :05:001:0016.

23.01.2013 року через відділ діловодства Господарського суду Київської області від Позивача надійшли уточнення позовних вимог від 23.01.2012 року б/н (вх. №1233 від 23.01.2013 року), у яких Позивач просив визнати за Позивачем право власності на земельну ділянку площею 42,2642 га, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Рожнівська сільська рада, кадастровий номер № :05:001:0016.

Рішенням господарського суду Київської області від 23.01.2013 року у справі № 10/110-12/14 (суддя Бацуца В.М.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2013 року у справі № 10/110-12/14 апеляційну скаргу компанії "АЇСІ КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" на рішення господарського суду Київської області від 23.01.2013 року у справі № 10/110-12/14 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2013 року у справі № 10/110-12/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.10.2013 року у справі № 10/110-12/14 касаційну скаргу компанії "АЇСІ КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" залишено без задоволення; постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2013 року та рішення господарського суду Київської області від 23.01.2013 року у справі № 10/110-12/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 29.04.2014 року у справі № 10/110-12/14 заяву компанії SC SECURE CAPITAL LIMITED задоволено частково; постанову Вищого господарського суду України від 02.10.2013 року скасовано, а справу передано на новий касаційний розгляд до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.06.2014 року у справі № 10/110-12/14 касаційну скаргу компанії "АЇСІ КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" задоволено частково; рішення господарського суду Київської області від 23.01.2013 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2013 року у справі № 10/110-12/14 - скасовано; справу № 10/110-12/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.08.2014 року справу №10/110-12/14 прийнято подальшого провадження суддею Черногузом А.Ф.; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Держземагентства у Броварському районі Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.08.2014 року припинено провадження у справі № 10/110-12/14 за позовом компанії "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНАЙТЕД ГРОУВЕРС" (UNITED GROWERS), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Компанія "Ай-ЕФ-ОУ СВІС Джі-Ем-Бі-Ейч" (IFO SWISS GMBH), ОСОБА_7 та Управління Держземагентства у Броварському районі Київської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 42,2642 га з кадастровим номером :05:001:0016.

Постановою Київського апеляційного господарського суду України від 04.09.2014 року у справі № 10/110-12/14 апеляційну скаргу Компанії "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED) задоволено; ухвалу господарського суду Київської області від 05.08.2014 року у справі № 10/10-12/14 скасовано; справу № 10/110-12/14 передано на розгляд до Господарського суду Київської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.10.2014 року № 10/110-12/14 касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНАЙТЕД ГРОУВЕРС" залишено без задоволення; постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2014 року у справі № 10/110-12/14 залишено без змін.

19.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду Київської області від Позивача надійшла заява про заміну предмету позову від 19.12.2014 року б/№ (вх. №28606/14 від 19.12.2014 року), у якій Позивач просить суд змінити предмет позову наступним чином: визнати за Позивачем право власності на земельні ділянки, загальною площею 42,2642 га, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, Рожнівська сільська рада, в межах просторових координат земельної ділянки площею 42,2642 га з кадастровим номером :05:001:0016, що була передана в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 16.06.2007 року, що була без згоди іпотекодержателя розділена Відповідачем, внаслідок чого утворилися земельні ділянки з кадастровими номерами :05:002:0001 (площею 40,2787 га), :05:001:0019 (площею 0,25 га) :05:001:0020; (площею 0,25 га), :05:001:0021 (площею 0,9856 га), :05:001:0022 (площею 0,25 га), :05:001:0023 (площею 0,25 га), які в свою чергу, можуть бути в подальшому повторно незаконно розділені, об'єднані чи іншим чином модифіковані (т.7 а.с. 16-19).

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.04.2015р. у справі № 10/110-12/14 у задоволенні позову Компанії "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНАЙТЕД ГРОУВЕРС" про визнання права власності відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить вищезазначене рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для вирішення справи, а ткож на неправильне застосування норм матеріального права, а саме ст.ст. 36, 37 Зкону України «Про іпотеку» (в редакції від 23.02.2006року).

На думку апелята місцевий суд не звернув увагу на висновок Вищого господарського суду України у постанові від 25.06.2014 року у даній справі (том 5 а.с. 230), яким встановлено, що аналіз п.п. 6.2, 6.4 ст. 6 Іпотечного договору дає підстави для висновку, що іпотекодержатель та іпотекодавець уклали договір про перехід права власності на земельну ділянку від відповідача до позивача у разі невиконання умов договору позики третьою особою або в разі порушення справи про банкрутство відповідача.

Крім того, апелянт вважає, що місцевий суд неправомірно відмовив позивачеві у захисті його прав шляхом визнання права власності на земельну ділянку, оскільки право власності на нерухомість виникає з правовстановлюючих документів (якими зокрема у цій справі слід вважати застереження про задоволення прав іпотекодержателя в іпотечному договорі, а також посвідчена нотаріально заява від 25.03.2008 р. про задоволення забезпечених вимог за Іпотечним договором шляхом передачі права власності на предмет іпотеки), на підставі яких державний реєстратор вносить запис до державного реєстру прав на нерухоме майно (ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Стверджуючи, що у позивача немає правових підстав звернутись із позовом про визнання права зласності (за умов, коли це право не було зареєстроване) суд першої інстанції ігнорує комплекс дій позивача щодо реалізації звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Апелянт вважає, що зазначена позиція суду першої інстанції фактично позбавляє власників земельних ділянок або об»єктів нерухомості права на звернення до суду за визнанням їхнього права власності.

В обгрунування доводів апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального прва, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачеві у вжитті заходів щодо забезпечення позову (про накладення арешту на земельну ділянку) з мотивів відсутності ризику позбавлення позивача прав на земельну ділянку або утруднення чи неможливості виконання рішення Господарського суду по вказаній справі внаслідок дій відповідача щодо земельної ділянки.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що позивачем не додано належних та допустимих доказів, які б свідчили про відчуження чи намір відчуження відповідачем земельної ділянки. Однак в матеріалах справи міститься рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 року (том 3 а.с. 41-45, том 2 а.с. 86-90), яке вказує на незаконне виділення зі складу іпотечної земельної ділянки чотирьох земельних ділянок (загальною площею 1,9856 га) та їхнє відчуження на користь третьої особи (гр-на ОСОБА_9.). Зустрічним позовом компанії Ес-Сі Секюр Кепітал Лімітед вдалося досягнути визнання недійсними державних актів на новостворені земельні ділянки та скасування мирової угоди, на підставі якої їх було відчужено.

Апелянт завертає увагу суду на те, що відповідач у 2014 році, скориставшись тимчасовою дією судового рішення у справі, що згодом було скасоване, ініціював вилучення запису про іпотеку з відповідного реєстру. Незважаючи на численні порушення при знятті іпотеки та спроби позивача поновити реєстрацію обмеження щодо земельної ділянки, іпотека щодо земельної ділянки так і не була поновлена. Однак незважаючи на вищевикладене,суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у вжитті заходів щодо забезпечення позову.

В судове засідання представники третіх осіб не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку представників позивача та відповідача, колегія вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників третіх осіб, які не скористались своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 14.07.2015 року у відсутності представників третіх осіб.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія встановила наступне.

14.06.2007року між Компанією «Аїсі Кепітал Лімітед», назву якої в подальшому змінено на "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED) (Позикодавець за договором) та Компанією "Ай-ЕФ-ОУ СВІС Джі-Ем-Бі-Ейч" (IFO SWISS GMBH) (Позичальник за договором) було укладено договір позики (далі за текстом Договір позики), згідно умов п. 2.1. якого позикодавець погоджується надати під забезпечення позичальникові позику, а позичальник погоджується отримати від позикодавця, належним чином використати і повернути позику, а також сплатити проценти за користування позикою, здійснити інші пов'язані з нею платежі, згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 2.2. Договору позики зобов'язання позичальника щодо повернення позики, сплати відсотків та здійснення інших платежів згідно з умовами цього договору забезпечується забезпеченням на підставі договору іпотеки.

Відповідно до п. 2.3. Договору позики позика використовується позичальником для поповнення обігових коштів.

Пунктом 2.4. Договору позики передбачено, що позика надається у розмірі 10 000 000, 00 доларів США.

Згідно п. 4.1. Договору позики в дату погашення (по спливу 183 днів з дати набрання чинності) позичальник погашає позику у повному обсязі разом з нарахованими процентами та усіма іншими сумами, що залишаються на той момент несплаченими за цим договором. Незважаючи на це положення, позичальник може сплатити, без сплати комісійних та штрафних санкцій, всю суму або будь-яку частину позики достроково у будь-який час разом з процентами, нарахованими на достроково сплачену суму.

Пунктом 4.2. Договору позики сторонами договору визначено, що незважаючи на вищевикладене, у випадку якщо до 1 жовтня 2007 року (якщо сторони не погодять іншої дати у письмовій формі), позичальник не набув і не передав у власність позикодавцеві або вказаній позикодавцем іншій особі всю частку участі, позичальник негайно погашає позику у повному обсязі разом з нарахованими процентами та усіма іншими сумами, що залишаються на той момент несплаченими за цим договором.

Згідно п. 5.1. Договору позики проценти: (а) позичальник сплачує проценти за користування коштами позики, які нараховуються на неповернену суму кожного траншу. (b) проценти: (і) нараховуються щодо кожного траншу з дати отримання траншу (включно) до дати погашення (не включаючи такий день); (іі) розраховуються на підставі року в 360 днів і фактичної кількості днів, протягом яких транш залишався неповерненим; і (ііі) сплачуються у дату погашення (по спливу 183 днів з дати набрання чинності).

Пунктом 5.2. Договору позики визначено, що процентна ставка становить LIBOR.

Відповідно до п. 7.1. Договору позики для цілей цього договору подією дефолту є будь-яка з наступних обставин чи подій: (і) позичальник не сплачує будь-яку суму, яка належить до сплати позикодавцеві згідно з цим договором, у такий час, у такій валюті і у такому порядку, як визначено у цьому договорі; (іі) іпотекодавець не виконує будь-яке інше зобов'язання за цим договором чи будь-яке своє зобов'язання за договором іпотеки, попереднім договором чи договором кулівлі-продажу; (ііі) будь-яка подія або обставина, яка на власний розсуд позикодавця негативно впливає або може негативно вплинути на дійсність, чинність або примусову реалізацію цього договору, договору іпотеки та/або забезпечення, і/або попереднього договору чи договору купівлі-продажу; (іv) позичальник або іпотекодавець повідомляє про свою неспроможність виплатити свої борги будь-якій фізичній чи юридичній особі або виконати свої зобов'язання за цим договором та/або за договором іпотеки; та/або (v) проти позичальника або іпотекодавця розпочато будь-яку з процедур визнання неплатоспроможним, визнання банкрутом, ліквідації, реорганізації (злиття, поділ чи будь-яка інша реорганізація), інших подібних процедур.

Згідно п. 7.2. Договору позики у разі настання події дефолту позикодавець має право шляхом надання письмового повідомлення позичальникові: (і) вимагати негайної сплати будь-яких із несплачепих платіжних зобов'язань позичальника за цим договором (включаючи, але не обмежуючись цим, зобов'язання щодо повернення основної суми позики, сплати процентів за нею та інших платежів у зв'язку з нею), при цьому негайно настає строк сплати по всіх таких платіжних зобов'язаннях; або вимагати сплати будь-яких із зазначених платіжних зобов'язань позичальника у подальшому на першу вимогу позикодавця; та/або (іі) використовувати будь-які та всі засоби захисту своїх прав, передбачені чинним законодавством України.

Пунктом 9 Договору позики передбачено, що до цього договору та його тлумачення застосовується право України.

Відповідно до п. 10 Договору позики цей договір вступає в силу з дати набрання чинності та припиняє свою дію після повного погашення позичальником всієї позики, процентів за нею та всіх інших платежів, які підлягають сплаті позичальником позикодавцеві за цим договором.

Частиною 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Цивільним кодексом України у ч. 1 ст. 1049 визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, місцевим господарським судом правильно встановлено, що Компанією Аїсі Кепітал Лімітед належним чином виконано зобов'язання за Договором позики та перераховано на рахунок Компанії "Ай-ЕФ-ОУ СВІС Джі-Ем-Бі-Ейч" (IFO SWISS GMBH) грошові кошти у сумі 10 000 000,00 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема довідкою Банку Кіпру № МТ 103 від 18.06.2007 року, а також визнається позивачем та відповідачем у своїх письмових поясненнях.

16.06.2007 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНАЙТЕД ГРОУВЕРС" (Іпотекодавець за договором) та Компанією Аїсі Кепітал Лімітед, назву якої в подальшому змінено на "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED) (Іпотекодержатель за договором), та Компанією "Ай-ЕФ-ОУ СВІС Джі-Ем-Бі-Ейч" (IFO SWISS GMBH) (Боржник за договором) було укладено іпотечний договір (далі за текстом Іпотечний договір) згідно ст. 1 якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником його зобов'язань, визначених у статті 2 цього договору, іпотекодавець цим надає іпотекодержателеві в іпотеку предмет іпотеки, визначений у статті 3 цього договору.

Згідно ст. 2 Іпотечного договору іпотека забезпечує всі вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником кожного і всіх його платіжних зобов'язань за договором позики у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено у договорі позики, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії (надалі зазначені забезпечені вимоги і відповідні зобов'язання боржника поіменовані „забезпечені вимоги"). Зокрема (але не обмежуючись цим), іпотека забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо: (і) повернення основної суми позики, як це передбачено статтею 4 та іншими відповідними положеннями договору позики; та (іі) сплати процентів за користування позикою, як це передбачено статтею 5 та іншими відповідними положеннями договору позики. Кожна забезпечена вимога має строк, встановлений для неї у договорі позики. Відповідні положення договору позики вважаються включеними до цього договору шляхом посилання. Іпотека забезпечує забезпечені вимоги в розмірі їх повної вартості, незалежно від того, якою така вартість може бути в будь-який час протягом терміну дії цього договору. Не обмежуючи викладеного вище та положень статті 6.1 цього договору, сторони цим погоджуються, що на дату укладення договору розмір забезпечених вимог становить 10 000 000, 00 доларів США, плюс проценти, нараховані на позику та інші суми, що можуть підлягати сплаті боржником за договором позики та іпотекодавцем за цим договором.

Відповідно до ст. 3 Іпотечного договору предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, („об'єкт" або предмет іпотеки"), а саме: земельна ділянка: площа - 42, 2642 га. власник - СТОВ „Юнайтед Гроуверс". Підстава права власності - Державний Акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 691513, від 01.11.2006 р., виданий на підставі рішення десятої позачергової сесії 05 скликання Рожнівської сільської ради від 30.10.2006 р. № 208, зареєстрований Рожнівською сільською радою в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 25. Кадастровий номер: № :05:001:0016. Місце розташування об'єкта - Україна, Київська область, Броварський район, Рожнівська сільська рада. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для житлової та громадської забудови. Не обмежуючи прав іпотекодержателя за цим договором, сторони погоджуються, що станом на дату укладення договору вартість предмета іпотеки згідно незалежної експертної оцінки становить 104 838 884, 00 гривень, що є еквівалентом приблизно 20 760 175, 00 доларів США за офіційним курсом обміну, встановленим Національним банком України на дату укладення договору.

Пунктом 6.1. ст. 6. Іпотечного договору визначено, що після настання події дефолту (як вона визначена у статті 6.2. нижче), предмет іпотеки може бути використаний для задоволення, із його вартості, будь-яких та всіх забезпечених вимог на максимальну суму, визначену в цьому договорі, в обсязі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог, та, крім того, інших вимог іпотекодержателя, які згідно з чинним законодавством, можуть бути задоволені із вартості предмета іпотеки (включаючи, але не обмежуючись цим, всі вимоги щодо повного відшкодування всіх збитків та витрат, зазнаних іпотекодержателем внаслідок порушення боржником його зобов'язань за договором позики і/або у зв'язку із реалізацією чи примусовим виконанням прав іпотекодержателя за цим договором). Надалі, посилання на забезпечені вимоги включають всі вимоги іпотекодержателя, зазначені в цій статті 6.1.

Пунктом 6.2. ст. 6. Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі забезпечені вимоги після виникнення будь-якої із таких обставин (кожна з яких вважається „подією дефолту"): (a) несплати боржником іпотекодержателеві будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк та/або в такому порядку, як встановлено в договорі позики; (b) прийняття рішення іпотекодавцем, або судом, про припинення іпотекодавця шляхом реорганізації чи ліквідації; або порушення іпотекодавцем, або будь-якою третьою особою, справи про банкрутство іпотекодавця; (c) будь-якої іншої події дефолту, як це визначено у статті 7.1. договору позики і/або становить порушення зобов'язань, позичальника за договором позики; (d) настання інших подій та обставин чи подій, передбачених чинним законодавством як підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п. 6.3. ст. 6. Іпотечного договору передбачено, що настання події дефолту посвідчується письмовим повідомленням, яке надається іпотекодержателем іпотекодавцеві („повідомлення про дефолт"). Якщо чинне законодавство не вимагає іншого, у повідомленні про дефолт зазначається наступне: (1) повідомлення іпотекодержателя іпотекодавцю про настання події дефолту, (2) вимога іпотекодержателя до боржника про усунення події дефолту протягом 30-денного терміну та (3) попередження про примусову реалізацію всіх своїх прав стосовно предмету іпотеки у разі неусунення події дефолту, як передбачено далі.

Пунктом 6.4. ст. 6. Іпотечного договору передбачено, що сторони цим погоджуються, що іпотекодержатель не зобов'язаний звертатися до суду чи нотаріуса (надалі - „судові процедури") для задоволення забезпечених вимог із вартості предмета іпотеки після настання події дефолту. За вибором іпотекодержателя, і у максимальній мірі, прямо не забороненій законодавством України, предмет іпотеки може бути реалізований, або іншим чином використаний для задоволення забезпечених вимог, поза межами судових процедур (це, однак, не повинне тлумачитись як позбавлення іпотекодержателя права на звернення до судових процедур у разі, якщо, і у такий час, коли іпотекодержатель вважає за доцільне). Не вдаючись до застосування судових процедур, іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати порядок реалізації чи іншого використання предмета іпотеки для задоволення забезпечених вимог з-поміж наступних варіантів, якщо такі не будуть прямо заборонені законодавством України, чинним на момент їх здійснення: (а) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем третій особі покупцю у відповідності із чинним законодавством України, при цьому предмет іпотеки реалізується третій особі покупцю за ціною, яка визначається за згодою сторін, а за відсутності такої згоди - відомим незалежним експертом, призначеним іпотекодержателем; або (b) передача права власності на предмет іпотеки іпотекодавцем іпотекодержателеві для задоволення і погашення забезпечених вимог. В цьому випадку і якщо чинне законодавство не встановлює вимоги про інше, подання іпотекодержателем цього договору до компетентних органів для оформлення права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки буде вважатися вибором іпотекодержателем порядку звернення стягнення, передбаченого цією статтею 6.4. (b). Іпотекодержатель письмово повідомляє іпотекодавця про порядок задоволення забезпечених вимог із вартості предмета іпотеки, обраний іпотекодержателем. Визначений іпотекодержателем порядок реалізовується у максимальній мірі, прямо не забороненій законодавством України. Сторони цим прямо погоджуються, що пункти (а) і (b) цієї статті 6.4. становлять домовленість сторін - застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно статті 36 Закону України „Про іпотеку" від 05.06.2003 р., із змінами, та що не потребується іншого документу, що підтверджує таку угоду.

Згідно п. 6.7. ст. 6. Іпотечного договору додатково до інших прав іпотекодержателя за цим договором, іпотекодержатель має право, у разі настання події дефолту, звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотекодержатель подає нотаріусу такі документи, що підтверджують безспірність заборгованості іпотекодавця за забезпеченими вимогами внаслідок настання події дефолту (та/або такі інші документи, які вимагаються відповідно до вимог чинного законодавства України): (1) заяву іпотекодержателя про невиконання боржником платіжних зобов'язань за договором позики чи про настання іншої події дефолту, (2) розрахунок суми заборгованості, що підлягає сплаті боржником на дату такої заяви, і (3) свій примірник цього договору.

Відповідно до п. 7.1. ст. 7. Іпотечного договору до цього договору і його тлумачення застосовується право України.

Пунктом 7.2. ст. 7. Іпотечного договору визначено, що будь-які і всі спори, що виникають між сторонами за цим договором чи у зв'язку з ним вирішуються компетентним судом України у відповідності з встановленими правилами підсудності.

Згідно п. 8.1. ст. 8. Іпотечного договору цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до дати надання іпотекодержателем іпотекодавцеві письмового підтвердження про задоволення всіх забезпечених вимог.

Вищезазначений Іпотечний договір було посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В. та зареєстровано в реєстрі за №2406.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Крім того, відповідно до ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Позивач зазначає, що Компанія "Ай-ЕФ-ОУ СВІС Джі-Ем-Бі-Ейч" (IFO SWISS GMBH) належним чином не виконала зобов'язань за Договором позики, не повернула суму позики та не сплатила відсотки за користування позики, не передала у власність позивачу на виконання п. 4.2. Договору позики 100% статутного капіталу товариства, яке є власником активів, передбачених на сторінці 1 Договору позики, а саме приміщення, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 20; м. Київ, вул. Ввєденська, 21; м. Київ, вул. Константинівська, 21; м. Київ, вул. Волошська, 5/14; м. Київ, вул. Верхній Вал, 32.

Факт неналежного виконання Компанією "Ай-ЕФ-ОУ СВІС Джі-Ем-Бі-Ейч" (IFO SWISS GMBH) зобов'язань за Договором позики щодо повернення позики також встановлено постановою Верховного Суду України від 29.04.2014 року у справі №10/110-12/14.

27.12.2007 року компанія "Аїсі Кепітал Лімітед" направила листом Компанії «IFO SWISS GMBH» та СТОВ "Юнайтед Гроуверс" повідомлення про дефолт (в значенні п. 6.3. Іпотечного договору) з вимогою про повернення суми позики (яка станом на 28.12.2007 року становила 10 280 882.19 доларів США). Повідомлення про дефолт містило попередження, що в разі не усунення боржником події дефолту протягом 30 календарних днів (відповідно до умов Договору позики), іпотекодавець буде змушений скористатись своїм правом на примусову реалізацію своїх прав стосовно предмету іпотеки, як передбачено Іпотечним договором з метою звернення стягнення на предмет іпотеки (том 1 а.с.155-156).

22.01.2008 року Компанія «IFO SWISS GMBH» у відповідь на вищезазначене повідомлення про дефолт надіслала лист, яким повідомила Компанію "Аїсі Кепітал Лімітед", що вона від імені афілійованої компанії ТОВ "Паливоекосервіс" негайно організувала роботу з відкриття кредитної лінії у одному з відомих західноєвропейських банків, що дозволить їй провести взаємний розрахунок за договором позики від 14.06.2007 року. Одночасно Комапія «IFO SWISS GMBH» просила надати можливість для оформлення кредитної лінії та враховуючи процедурні питання, існуючі у східноєвропейському банку, пролонгувати право користування позикою до 31.03.2008р. Також в зазначеному листі повідомлялось про напрямки використання суми позики у 10 000 000 США, а саме 5 800 000 доларів США були використані для придбання об'єктів нерухомості у м. Києві через компанію ТОВ "Укрспецконсалтгруп", а друга частина позики у розмірі 4 200 000 доларів США була використана для оформлення земельних ділянок (том 2 а.с.201).

23.01.2008 року Компанія "Аїсі Кепітал Лімітед" направила Компанії "IFO SWISS GMBH" та СТОВ "Юнайтед Гроуверс" зустрічну відповідь з відмовою у внесення змін до Договору позики та повторною вимогою виконати умови договору позики та повторним попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до законодавства України.

Незважаючи на вказане повідомлення ні відповідач, ні третя особа - 1 не погасали позику шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача.

25.03.2008 року Компанія "Аїсі Кепітал Лімітед" направила заяву на ім'я приватного нотаріуса Колейчика В.В. (що посвідчив Іпотечний договір), у якій просила повідомити СТОВ "Юнайтед Гроуверс" про те, що Іпотекодержатель цим повідомляє про задоволення забезпечених вимог за Іпотечним договором шляхом передачі права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателю на підставі ст. 6.4. «б» Іпотечного договору.

Вищезазначена заява була зареєстрована нотаріусом за № 800 та відправлена на адресу СТОВ "Юнайтед Гроуверс" та видане свідоцтво від 26.03.2008, у якому нотаріус Колейчик В.В. звертається до СТОВ "Юнайтед Гроуверс" з вимогою не пізніше року надати оригінали платіжних документів щодо усунення події дефолту. Відповідно повідомлення нотаріуса від 04.04.2008 року жодної відповіді на заяву від СТОВ "Юнайтед Гроуверс" до нього не надходило (т. 1 а.с. 44,46).

Заперечень зі сторони відповідача та третьої особи-1 на зазначене повідомлення позивача щодо передачі йому права власності на предмет іпотеки до позивача не надходило. Однак, позивачу стало відомо про те, що в матеріалах справи Господарського суду Київської області № Б24/081-12 про банкрутство СТОВ «Юнайтед Гроуверс» міститься довідка, подана відповідачем, про належність останньому предмета іпотеки, що свідчить про невизнання відповідачем прав власності позивача на предмет іпотеки.

Позивач зазначає, що відповідач не визнає право власності позивача на земельні ділянки загальною площею 42,2642 га, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, Рожнівська сільська рада, в межах просторових кординат земельної ділянки площею 42,2642 га з кадастровим номером :05:001:0016, у зв»язку із чим звернувся до суду за захистом своїх прав, просить суд згідно ст. 392 Цивільного кодексу України захистити його права шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки дійшов висновку про те, що примусове стягнення предмету іпотеки можливе лише на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, натомість, добровільні дії як іпотекодавця, так і іпотекодержателя, наслідком яких буде зміна власника обтяженого іпотекою майна, можливі на підставі договору про позасудове врегулювання спору, який буде належним чином виконаний обома сторонами.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд дішой висновку по те, що відповідно до положень Закону України "Про іпотеку" в ред., що набрала чинності 12.05.2006 року, передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов'язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але ніяк не на підставі застереження в іпотечному договорі. Таке застереження може тільки визначати умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя та спосіб задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, у позивача згідно положень ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та п. 6.4. ст. 6 Іпотечного договору виникло право на набути право власності на спірну земельну ділянку в рахунок задоволення вимог за Договором позики шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у разі добровільної передачі майна відповідачем шляхом вчинення окремого правочину.

Крім того, місцевий суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач, як іпотекодавець, прийняв пропозицію позивача про позасудове врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 42,2642 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Рожнівська сільська рада, кадастровий номер: № :05:001:0016, та надав свою згоду на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передачу у власність позивачу вказаної земельної ділянки. Зазначене підтверджується позивачем та відповідачем, зокрема, позивач зазначає, що відповідач не передав земельну ділянку за актом приймання-передачі та не вчинив інших дій для передачі земельної ділянки для задоволення пред'явлених вимог Позивача.

Місцевий суд прийшов до висновку про те, що позивач та відповідач у позасудовому порядку не врегулювали питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач добровільно не передав позивачу земельну ділянку площею 42,2642 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Рожнівська сільська рада, кадастровий номер: № :05:001:0016.

На підставі вищевикладеного місцевий суд дійшов висновку, що твердження позивача про те, що він у порядку встановленому п. "b" п. 6.4. Іпотечного договору, задовольнив свої вимоги щодо погашення позики за договором позики шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Однак, колегія не може погодитись з таким висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступних підстав.

На момент укладення Іпотечного договору від 16.06.2007 року була чинною редакція Закону України "Про іпотеку" від 23.02.2006 року (набрала чинності з 13.05.2006 року).

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент виникнення спріних правовідносин) у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержавтель може розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених 12 цього Закону.

У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право на стягення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов»язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції від 23.02.2006 року) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції від 23.02.2006 року) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З вищенаведених норм вбачається, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 25.06.2014 у справі № 110/10-12/14 (том 5 а.с. 230) встановлено, що аналіз п.п. 6.2, 6.4 ст. 6 Іпотечного договору дає підстави для висновку, що іпотекодержатель та іпотекодавець уклали договір про перехід права власності на земельну ділянку від відповідача до позивача у разі невиконання умов договору позики третьою особою або в разі порушення справи про банкрутство відповідача.

Наведена позиція підтверджується численною судовою практикою.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2011 року у справі № 21-131а11 зазначено наступне. У справі, що переглядається, Вищий адміністративний суд України, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про неправомірність дій суб'єкта владних повноважень реєстратора прав власності на нерухоме майно виходив із того, що відповідно до пункту 1 додатку № 1 до пункту 2.1 Положення (Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5) договір іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, може бути правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, лише у випадку коли такий договір укладений чи змінений після набрання чинності Законом України «Про запобігання впливу світової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (№ 800-УІ), тобто після 14 січня 2009 року.

Такий висновок суду касаційної інстанції ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

За правилами підпункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» ( Закон № 898-ІV) у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки (до набрання чинності Законом 800-УІ), передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог, а статтею 37 зазначеного Закону, в цій же редакції, передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого відповідно до частини другої статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Нова редакція статей 36, 37 Закону № 898-ІУ, викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу III Перехідних положень Закону № 800-УІ, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-УІ в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, висновок касаційного суду про протиправність рішення відповідача щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Банк" права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, з огляду на те, що такий договір укладений до набрання чинності Законом № 800-УІ, є помилковим.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України і в інших рішеннях, зокрема відповідно до ухвали Судової палати у цивільних справах від 27 травня та 28 січня 2009 року, також наведену позицію підтримує Вищий господарський суд своїх рішеннях, включаючи постанови від 8 квітня 2010 року (54/243-09), 15 листопада 2010 року (15/27), 9 березня 2011 року (45/299-10), 5 жовтня 2010 року (4/35- 10-1209).

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, не є підставою для примусового стягнення предмету іпотеки у позасудовому порядку, є твердження, що у позивача згідно положень ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та п. 6.4. ст. 6 Іпотечного договору виникло право набути право власності на спірну земельну ділянку в рахунок задоволення вимог за Договором позики шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у разі добровільної передачі майна відповідачеві шляхом вчинення окремого правочину.

У зв'язку з чим місцевий суд помилково вважає, що дії, які вчинив позивач для набуття права власності на земельну ділянку, як "вияв наміру щодо задоволення своїх вимог за Договором позики шляхом звернення стягнення на земельну ділянку", і приходить до висновку, що "відсутні докази того, що відповідач, як іпотекодавець прийняв пропозицію позивача про позасудове врегулювання питання" (стор. 16, 17 Рішення).

Як вбачається з умов укладеного договору іпотеки, сторони уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя (у вигляді застереження в іпотечному договорі), що обумовлює примусове (таке, що не залежить від волі боржника) звернення стягнення на предмет іпотеки. В свою чергу прив'язання позасудового врегулювання виключно до волі боржника (як це робить суд, стверджуючи, що відповідач добровільно не передав позивачу земельну ділянку»), що нівелює саме поняття забезпечення зобюов»язання та суперечить волевиявленню сторін, закріпленому в іпотечному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, державна реєстрація права власності є способом підтвердження державою юридичного факту виникнення такого права, яке відбулося на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

Разом з цим, право власності на нерухомість виникає з правовстановлюючих документів (якими зокрема у цій справі слід вважати застереження про задоволення прав іпотекодержателя в іпотечному договорі, а також посвідчена нотаріально заява від 25.03.2008 р. про задоволення забезпечених вимог за Іпотечним договором шляхом передачі права власності на предмет іпотеки), на підставі яких державний реєстратор вносить запис до державного реєстру прав на нерухоме майно (ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Стверджуючи, що у позивача відсутні правові підстави звертатись із позовом про визнання права власності (за умов, коли це право не було зареєстроване) суд першої інстанції не врахував дії позивача щодо реалізації звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Крім того, позиція суду першої інстанції фактично позбавляє власників земельних ділянок або об»єктів нерухомості права на звернення до суду за визнанням їхнього права власності. Оскільки, якщо право власності не було зареєстроване, то воно ніби не існує, і власник, не може звернутись за визнанням цього права. З іншого боку, якщо право власності на земельну ділянку або об'єкт нерухомості зареєстроване у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, то за його визнанням немає сенсу звертатись - право власності вже визнане і підтверджене на найвищому рівні і належними позовами проти третіх осіб будуть позови про витребування із незаконного володіння або про усунення перешкод у користування власним майном.

Відпвоідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Доводи відповідача про те, що він сплатив суму позики в розмірі 5 000 000, 00 грн. за листом позивача (копія якого надана під час розгляду справи) на рахунок компанії ТОВ «Паливоекосервіс» і в разі перерахування цих коштів позивач зобов»ячався протягом п»яти робочих днів зняти іпотеку з спірної земельної ділянки, не приймається до уваги, оскільки лист не має відповідних реквізитів і його неможливо оцінювати як належний та допустимий доказ.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведеного, колегія приходить до висновку, що місцевим судом не було повністю досліджено матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Київської області не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судові витрати позивача покладаються на відповідача згідно ст. 49 ГПК України в зв'язку із задоволенням апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Компанії "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED) на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2015р. у справі № 10/110-12/14 задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2015р. у справі № 10/110-12/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Компанії "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED) задовольнити повністю.

Визнати за Компанією "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED) право власності на земельні ділянки, загальною площею 42,2642 га, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, Рожнівська сільська рада, в межах просторових координат земельної ділянки площею 42,2642 га з кадастровим номером :05:001:0016, що була передана в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 16.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. за реєстровим № 2406, що була без згоди іпотекодержателя розділена Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ГРОУВЕРС», внаслідок чого утворилися земельні ділянки з кадастровими номерами :05:002:0001 (площею 40,2787 га), :05:001:0019 (площею 0,25 га) :05:001:0020; (площею 0,25 га), :05:001:0021 (площею 0,9856 га), :05:001:0022 (площею 0,25 га), :05:001:0023 (площею 0,25 га), які в свою чергу, можуть бути в подальшому повторно незаконно розділені, об'єднані чи іншим чином модифіковані.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ГРОУВЕРС» (07412, Київська обл., Броварський район, с. Рожни, вул. Щорса, 41-Г, ) на корись Компанії "ЕС-СІ СЕКЮР КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" (SC SECURE CAPITAL LIMITED/AISI CAPITAL LIMITED) (Республіка Кіпр, Нікосія, 1082, Ar.Омологітес, Кіряку Матсі 16, поштова адреса 04070, м. Київ, вул.. Притсько-Микільська, 5) витрати по сплаті судового збору у розмірі 64 380, 00 за подання позову та 36540, 00 грн. за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи № 10/110-12/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх