КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Справа№ 910/10178/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Данилік Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 04.06.2015 року приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року

у справі №910/10178/15 (суддя - Отрош І.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС»

про стягнення 46 288,35 грн

представники сторін у судове засідання не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (позивач у справі) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 46 288,35 грн. (а.с. 5-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що, виплативши страхувальнику відповідно до договору страхування наземного транспорту №CVHMA! від 30.08.2012 року страхове відшкодування у розмірі 46 288,35 грн, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» відповідно до ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» набуло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, якою, на думку позивача, є відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/10178/15 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» грошові кошти у розмірі 46288, 35 грн та судовий збір у розмірі 1827,00 грн. (а.с. 118-123).

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» є правомірними, доведеними належними і допустимими доказами та відповідачем належним чином не спростованими.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС», 04.06.2015 року надіслав апеляційну скаргу б/н від 04.06.2015 року, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року в частині стягнення з приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» 46 288,35 грн матеріальної шкоди та ухвалити нове рішення, яким відмовити приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Інгосстрах» у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, оскільки, на думку скаржника, в порушення приписів ст. ст. 35 - 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем не було подано заяву про страхове відшкодування впродовж одного року після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а тому відсутні підстави для виплати відповідачем страхового відшкодування, а відтак і для задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 року апеляційну скаргу б/н від 04.06.2015 року приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/10178/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 20.07.2015 року.

У судове засідання 20.07.2015 року представники сторін не з'явилися, про причини неявки сторони не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направили.

Згідно ст. 98 ГПК України про прийняття апеляційної скарги до провадження апеляційний господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Ухвала надсилається сторонам та прокурору, який брав участь у розгляді справи або вступив у розгляд справи.

Ухвала Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 року про прийняття апеляційної скарги до провадження та про призначення розгляду справи на 20.07.2015 року була направлена сторонам 02.07.2015 року (згідно відмітки на звороті останнього аркуша ухвали) з дотриманням вимог ст. ст. 64, 98 ГПК України та була вручена апелянту та позивачу у справі 06.07.2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень №671 та №663.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, неподання витребуваних доказів.

У випадку нез'явлення в засідання представників позивача, відповідача або ж обох сторін, інших учасників господарського процесу, якщо суддя вважає, що без них неможливо вирішити справу, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, розгляд справи. Тобто, можливість розгляду справи за відсутності будь-кого із учасників процесу, якщо присутні учасники не заперечують, вирішується суддею.

Беручи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, строки розгляду апеляційної скарги, встановлені ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників апелянта та позивача за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

30.08.2012 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» (страховик за договором, позивач у справі), товариством з обмеженою відповідальністю «Автоприват» (страхувальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Автоприват» (вигодонабувач) укладено Договір страхування наземного транспорту № CVHMA! (а.с. 9-11), предметом якого згідно п.4.1. договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Хюндай, державний номер АА5663МН 2007 року випуску.

Пунктом 7.1.1. договору визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок ДТП.

Відповідно до п. 9 договору, його строк встановлено з 30.08.2012 по 29.08.2013 рік.

21.11.2012 року у м. Чернівці, по вул. Вінниченка 132 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Volkswagen державний номер СЕ0059ВА, керуванням власника автомобіля Кирки В.Л., застрахованого автомобіля марки Хюндай, державний номер АА5663МН, під керуванням водія Ватамана А.М. та автомобіля марки «Mersedes-benz 300» державний номер СЕ3913АЕ, під керуванням Бережнюка В.М.

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9110707, виданої ВДАІ м. Чернівці вих. № 572 від 27.11.2012 (а.с.17-18), та постанови Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20.12.2012 року у справі №3-910/2012 (а.с.20), встановлено порушення Кирком В.Л. п. 12.1. Правил дорожнього руху, внаслідок чого він здійснив зіткнення з автомобілем Хюндай, державний номер АА5663МН, та автомобілем «Mersedes-benz 300», державний номер СЕ3813АІ, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до вказаної постанови Кирку В.Л. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

21.11.2012 року страхувальник, ТОВ «Автоприват», звернувся до позивача, приватної акціонерної компанії «Страхова компанія «Інгосстрах», із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 16).

Відповідно до Висновку № 161Е/12 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Хюндай, державний номер АА5663МН, від 11.12.2012 (а.с. 21-30), складеного судовим експертом Юзвою С.Г. (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 12276/11 від 01.08.2011; свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 3200 від 17.06.2005) на підставі калькуляції №43-106 від 11.12.2012 (складеної за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex а.с. 31-33), вартість відновлювального ремонту автомобіля Хюндай, державний номер АА5663МН, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (дорівнює нулю), становила 46728 грн. 35 коп.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно зі страховим актом №И-128 від 11.01.2013 (а.с. 46-47), складеним позивачем, загальний розмір страхового відшкодування за Договором страхування наземного транспорту № CVHMA! від 30.08.2012 становить 46288,35 грн. Позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 46288,35 грн Ватаману А.М., що підтверджується платіжними дорученнями №92 від 14.01.2015 та № 1 від 15.01.2013 (а.с. 48-49).

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen державний номер СЕ0059ВА, особи винної у скоєні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/7411173 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 00 грн. 00 коп. (а.с. 50).

04.03.2015 року позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» із претензією вих. №04-03/02-01 від 04.03.2015 року про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 46288,35 грн, яка була отримана відповідачем 10.03.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 036 (а.с. 51-54).

Листом вих. №1998 від 03.04.2015 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з неподанням позивачем заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП (а.с. 55-56).

Відмова відповідача у виплаті 46 288,35 грн страхового відшкодування і стала підставою для звернення приватного акціонерного товариства «Інгосстрах» з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП автомобілю «Хюндай», державний номер АА5663МН, до позивача перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, якою, є відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», як страховик цивільно-правової відповідальності винного у вчиненні ДТП водія Кирки В.Л.

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/7411173 розмір франшизи складає 0 грн. 00 коп., розмір страхової суми (ліміту відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної особи є відповідальним за завдану останнім внаслідок ДТП шкоду власнику автомобіля «Хюндай», державний номер АА5663МН, в межах лімітів, передбачених Полісом АВ/7411173, оскільки відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу відповідач взяв на себе відповідальність за свого страхувальника. Відтак, задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 46288,35 грн виплаченого страхового відшкодування є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє твердження апелянта про неправомірність стягнення з нього 46 288,35 грн страхового відшкодування, оскільки у передбачений ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк після настання ДТП позивач не звернувся до нього з відповідною заявою, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В даному випадку спірні регресні правовідносини між страховими компаніями не регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною статтею встановлено підстави для відмови страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у виплаті страхового відшкодування в разі невиконання потерпілою особою своїх обов'язків, що не слід ототожнювати з обов'язками страховика у правовідносинах регресного відшкодування, які регулюються Законом України «Про страхування» (ст.. 27 Закону) та ст. 993 ЦК України.

Суд апеляційної інстанція відхиляє помилкові твердження скаржника про обов'язковість звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, так як враховуючи висновок, наведений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002, позивач може реалізувати своє право, передбачене ст.993 ЦК України, шляхом безпосереднього подання позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 07.11.2011 № 48/562; від 30.01.2012 №23/106; від 12.03.2012 №53/128; від 28.08.2012р. № 3-38гс12 у справі № 23/279, від 26.09.2012 року №4/17-3520-2011, від 04.11.2014 року № 3-165гс14 та постановах Вищого господарського суду України від 18.11.2014 року у справі №910/5802/14, від 29.04.2014 року у справі №910/21529/13, від 31.03.2014 року у справі №922/4544/13.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, яке він може реалізувати протягом трьох років від дня виконання основного зобов'язання, а саме з дня виплати страхового відшкодування. Даний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 25.02.2015 року у справі №910/177/14.

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/10178/15 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/10178/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/10178/15 залишити без змін.

3. Справу №910/10178/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий