ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.07.15р. Справа № 904/4705/15

За позовом Дочірнього підприємства "ПІВДЕНЬТЕПЛОЕНЕРГО" Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ

до Комунальної установи "Адміністративне управління Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 026 420,22 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Данильчук С.А. - представник (дов. № 064 від 29.05.2015)

від відповідача: Корнієнко О.Ю. - представник (дов. б/ №від 16.06.2015)

Василенко О.В. - представник (дов. № 08 від 22.06.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство "ПІВДЕНЬТЕПЛОЕНЕРГО" Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Комунальної установи "Адміністративне управління Дніпропетровської обласної ради" про стягнення заборгованості за договором про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 2100 від 16.01.2014 у розмірі 2 026 420,22 грн., з яких: 1 146 790,84 грн. основний борг, 342 281,89 грн. пеня, 33 287,82 грн. 3% річних, 504 059,67 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 2100 від 16.01.2014, в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію за період з січня по грудень 2014.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.06.2015.

Судом було оголошено перерву з 23.06.2015 на 13.07.2015 та з 13.07.2015 на 21.07.2015.

21.07.2015 представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд у зв'язку оплатою відповідачем суми основного боргу, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 879 629,38 грн., з яких: 342 281,89 грн. пеня, 33 287,82 грн. 3% річних, 504 059,67 грн. інфляційні втрати.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд прийняв заяву позивача до розгляду.

Відповідач відзив на позов не надав, тому відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 21.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2014 між Дочірнім підприємством "ПІВДЕНЬТЕПЛОЕНЕРГО" Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради (постачальник) та Комунальною установою "Адміністративне управління Дніпропетровської обласної ради" (споживач) було укладено договір про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 2100 (а.с.7).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник здійснює послуги з постачання пари та гарячої води по об'єктах споживача в 2014, а споживач приймає та зобов'язується оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу в обсязі до 2 940,00 Гкал за 2014 рік, в тому числі по місяцях: січень - 800,399 Гкал, лютий - 719,629 Гкал, березень - 597,200 Гкал, квітень - 61,66 Гкал, травень - 4,195 Гкал, червень - 4,195 Гкал, липень - 4,195 Гкал, серпень - 4,195 Гкал, вересень - 4,195 Гкал, жовтень - 185,262 Гкал, листопад - 540,785 Гкал, грудень - 14,084 Гкал.

Згідно з пунктом 1.3 договору, теплова енергія постачається споживачу на такі потреби:

- опалення - в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання - протягом року.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що відповідно до ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України цей договір набирає чинності 01 січня 2014 року і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків за спожиту теплову енергію - до їх повного здійснення.

Відповідно до пункту 5.3 договору, облік спожитої теплової енергії, проводиться за комерційними приладами обліку.

Пункт 5.5 договору, встановлено, що споживач, що має комерційні прилади обліку, щомісячно подає постачальнику звіт про фактичне споживання теплової енергії, дата зняття споживачем показань комерційних приладів останній робочий день поточного місяця, подання звіту постачальнику не пізніше 1-го числа наступного місяця.

На виконання умов договору, позивач за період з січня по грудень 2014 поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 3 478 154,70грн.

Пунктом 4.8 договору встановлено, що постачальник на протязі 5-ти днів з дня отримання від споживача документів, передбачених пунктами 5.3., 5.5. Договору, виставляє споживачу рахунки на сплату з коригуванням фактично спожитої теплової енергії. Зазначені рахунки повинні бути сплачені споживачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Обов'язок по отриманню рахунків покладається на Споживача (п. 4.9 договору).

В пункті 2 додатку 4 до договору "Порядок розрахунків за теплову енергію" зазначено, що остаточний розрахунок за поточний місяць здійснюється споживачем згідно рахунку, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідач до подачі позову частково оплатив поставлену теплову енергію на суму 2 331 363,86 грн.

13.07.2015 відповідач оплатив суму основного боргу у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 52 від 13.07.2015.

Відповідачем суму заборгованості було оплачено з прострочкою, що є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.3.7 договору за несвоєчасну сплату спожитої теплової енергії, передбачену п. 4.8 договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу на підставі Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" " 686-ХІУ.

У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано пеню за період з 16.02.2014 по 29.05.2015 у сумі 342 281,89 грн.

Щодо клопотання усного відповідача про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволенні усного клопотання відповідача про зменшення розміру пені, оскільки доказів на підтвердження своїх доводів не надав.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.52), судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 342 281,89 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем нараховано 3% річних за період з 16.02.2014 по 29.05.2015 у сумі 33 287,82 грн. та інфляційні втрати за період з березня 2014 по травень 2015 у сумі 504 059,67 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.12-13), судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 33 287,82 грн. та інфляційних втрат у сумі 504 059,67 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунальної установи "Адміністративне управління Дніпропетровської обласної ради" (49004, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 2; ідентифікаційний код 04011638) на користь Дочірнього підприємства "ПІВДЕНЬТЕПЛОЕНЕРГО" Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Федосіївська, буд. 7; ідентифікаційний код 38835123) - 342 281,89 грн. пеню, 33 287,82 грн. 3% річних, 504 059,67 грн. інфляційні втрати, 17 592,59 грн. судовий збір, про що видати наказ.

Повернути з Державного бюджету України Дочірньому підприємству "ПІВДЕНЬТЕПЛОЕНЕРГО" Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Федосіївська, буд. 7; ідентифікаційний код 38835123) - 22 935,82 грн. зайво сплачену суму судового збору, перераховану платіжним дорученням № 208 від 28.05.2015, яке знаходиться у матеріалах справи № 904/4705/15, про що видати ухвалу.

Наказ та ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 27.07.2015.

Суддя Я.С. Золотарьова