номер провадження справи 30/84/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 Справа № 908/2662/15

за позовом: ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, пр. Перемоги, 41)

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмаш" (87400, Донецька обл., Першотравневий р-н, смт. Мангуш, вул. Мурзи, 16, кв. 6)

про визнання змін до договору недійсними;

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність серія НАН № 458167 від 30.05.2015 р.;

від відповідача-1 - Ніценко О.С., довіреність №150/03 від 05.06.2015 р.;

від відповідача-2 - Єна С.О., довіреність від 23.03.2015 р.;

До господарського суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмаш" про визнання недійсними договорів про внесення змін до кредитного договору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 10, 62 Закону України «Про господарські товариства», ст. 3, 92, 98, 116, 159, 203, 207, 215 Цивільного кодексу України». При цьому вказує, що договір від 28.07.2008 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., договір № 1 від 16.09.2008 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., договір № 2 від 01.07.2009 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., договір від 01.07.2011 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №36-П-07 від 04.07.2007 р., договір № 01-01/11/11 від 16.2007 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., є такими, що не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 116 ЦК України, пунктів 8.13, 8.14 Статуту відповідача-2, що є порушенням корпоративних прав позивача, як учасника Товариства, який володіє 24,50% статутного капіталу товариства. За доводами позивача, директор підприємства, укладаючи від імені відповідача-2 зміни до кредитного договору, якими було змінено строк кредитного договору та підвищено відсотки за користування кредитом, діяв з перевищенням своїх повноважень, оскільки відповідних рішень загальних зборів учасників не приймалось. Наведене, на думку позивача, є підставою для визнання спірних договорів недійсними.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.04.2015 р. порушено провадження у справі № 908/2662/15, присвоєно справі номер провадження № 30/84/15, розгляд якої призначено на 15.05.2015 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті.

Ухвалою суду від 15.05.2015 розгляд справи відкладено до 18.06.2015 р. За клопотанням позивача у відповідача-1 та відповідача-2 витребувано оригінал кредитного договору з усіма додатками та оригінали договорів про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р.

В судовому засіданні 18.06.2015 р. розгляд справи продовжено.

За письмовим клопотанням представників сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Наголошує, що рішень загальних зборів учасників відповідача-2 про продовження терміну користування кредитом до 03 липня 2011 року (Договір від 28.07.2009р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007р.) та до 04 липня 2012 року (Договір від 01.07.2011р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007р.) не приймалась, як не приймалися загальними зборами учасників рішення щодо підвищення відсоткової ставки. Вважає, що директор Відповідача-2 діяв в порушення рішення № 10 загальних зборів учасників від 14.06.2007р. та з перевищенням повноважень, що, в зв'язку з підвищенням відсоткової ставки за користування кредитом та продовженням строку користування кредитом, призвело до порушення корпоративних прав позивача внаслідок значного збільшення сум виплат за користування кредитом, та відповідно не отримання позивачем відповідних доходів з чистого прибутку з діяльності Товариства за період 2009 2010, 2011 років внаслідок підвищення відсоткової ставки та продовження строку Договору.

Представник відповідача-1 підтримав доводи, викладені у відзиві на позов та надав усні пояснення по суті спору. За доводами відповідача-1, можливість захисту прав товариства його учасником може мати місце лише в рамках представницьких відносин, тобто, коли учасник уповноважений товариством на вчинення відповідних дій, у зв'язку з чим ОСОБА_1 не належить до тих суб'єктів, котрі мають право оспорити зазначені додаткові угоди до Кредитного договору, укладені між Банком та ТОВ «Укрспецмаш». Вважає, що факт порушення корпоративних прав позивача є не доведеним, не обґрунтованим та надуманим, у зв'язку з чим, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. При цьому зазначає, що оспорювані додаткові угоди до Кредитного договору були схвалені ТОВ «Укрспецмаш», що свідчить про їх чинність з моменту укладення і, відповідно, про поширення на нього усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту, та виключає можливість визнання їх недійсними. Також звертає увагу, що жодна норма статуту ТОВ «Укрспецмаш» не містить вимог (посилань) щодо обов'язкового затвердження зборами учасників товариства конкретно визначених правочинів, а також не містить посилання з конкретно визначеними сумами, на які вчиняються такого роду правочини. Крім цього вказує на пункт 8.15. статуту, що визначає перелік прав Директора товариства, зокрема, на укладення будь-яких угод (відповідно до його компетенції) та інші юридичні акти. Відзначає, що кредитний договір було укладено на підставі рішення загальних зборів від 14.06.2007 р., яким уповноважено на підписання вказаних договорів Директора Позичальника ОСОБА_1 та надання йому права самостійного визначення та прийняття рішення відносно всіх інших умов договору. Щодо укладення Директором товариства оспорюваних додаткових угод до Кредитного договору, вказує, що вони не передбачали збільшення ліміту кредитної лінії, тобто сума кредиту залишилася незмінною (2 500 000,00 грн.), що в свою чергу виключає застосування підпункту «и» пункту 8.4. статуту щодо обов'язкового затвердження таких договорів зборами учасників ТОВ «Укрспецмаш».

Представник відповідача-2 у судовому засіданні підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов. Як вказує відповідач-2, при підписанні кредитного договору та оскаржуваних договорів про внесення змін до кредитного договору директор ТОВ «Укрспецмаш» діяв у відповідності до повноважень, наданих йому Статутом товариства, а саме: п. 8.13 та 8.14, та протоколу № 10 зборів учасників Товариства.

В судовому засіданні 18.06.2015 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

04.07.2007 р. між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (Банком, відповідачем-1 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецмаш» (Позичальником, відповідачем-2 у справі) було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №36-П-07 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Позичальнику було надано кредит у розмірі 2 500 000,00 (два мільйони п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. (п. 1.1 Договору) строком з 04.07.2007р. по 03.07.2009р. зі сплатою 18% (вісімнадцять відсотків) річних за користування кредитом.

Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено, що дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - не пізніше 03.07.2009 р., або 10 днів з моменту отримання письмової вимоги Банку про повернення кредиту та сплату відсотків у випадках, вказаних в п. 3.3.4 цього договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору відсотки за користування кредитом нараховуються Банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються Позичальником виходячи із встановленої Банком відсоткової ставки в розмірі 18% (вісімнадцять) відсотків річних.

Згідно з п. 5.1 та п. 5.5 Кредитного договору цей договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представника сторін і діє до повного повернення Позичальником отриманих сум кредитних коштів.

Відповідно до п. 5.6 Кредитного договору всі зміни та доповнення до цього Договору вносяться за згодою сторін у письмові формі та є невід'ємними частинами цього Договору.

За період користування кредитом між Банком та Позичальником було укладено ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до умов Кредитного договору.

Так, 28.07.2008 р. між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору (надалі - Додаткова угода від 28.07.2008р.), яким сторонами строк користування кредитними коштами продовжено до 03.07.2011 р.

16.09.2008 р. між Банком та Позичальником укладено Договір №1 про внесення змін до Кредитного договору (надалі - Додаткова угода від 16.09.2008р.), згідно якого відсоткова ставка за користування кредитом була збільшена до 22% (двадцять два відсотки) річних.

01.07.2009 р. між Банком та Позичальником було укладено Договір № 2 про внесення змін до Кредитного договору (надалі - Додаткова угода від 01.07.2009р.), яким передбачено збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами до 24 (двадцять чотири відсотки) річних.

01.07.2011 р. між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору (надалі - Додаткова угода від 01.07.2011р.), яким термін користування кредитом продовжено до 04.07.2012 р.

16.11.2011 р. між Банком та Позичальником укладено Договір №01-01/11/11 про внесення змін до Кредитного договору (надалі - Додаткова угода віл 16.11.2011р.), відповідно до якого відсоткову ставку за користування кредитом зменшено до 20% (двадцять відсотків) річних.

За доводами позивача, директор підприємства, укладаючи від імені відповідача-2 зміни до кредитного договору, якими було змінено строк кредитного договору та підвищено відсотки за користування кредитом, діяв з перевищенням своїх повноважень, оскільки відповідних рішень загальних зборів учасників не приймалось, що є підставою для визнання наведених договорів недійсними.

Позовні вимоги про визнання недійсними - договору від 28.07.2008 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., договору № 1 від 16.09.2008 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., договору № 2 від 01.07.2009 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., договору від 01.07.2011 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №36-П-07 від 04.07.2007 р., договору № 01-01/11/11 від 16.2007 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., укладених між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецмаш», є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

За приписами статей 1, 2 Господарського процесуального кодексу України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту порушеного права (охоронюваного законом інтересу), який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України (ст.215 ЦК України). Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року, при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суд має враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК України (ст. ст. 1048-1052, 1054), так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, це: досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч.1 статті 627 ЦК України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч.1 ст.628 ЦК України.

В частині 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вказує відповідач-1, Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав кредит Позичальнику, що підтверджується випискою по особовому рахунку, позивачем по справі на теперішній час заборгованість за кредитним договором не погашена.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Обставини справи свідчать, що укладаючи Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р. сторони дотрималися вимог статті 203 Цивільного Кодексу України та мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що сторони приступили до виконання договору, а відтак, відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Зі змісту оспорюваного договору про відкриття кредитної лінії вбачається, що сторони у цьому договорі узгодили всі істотні умови. В подальшому, до даного Кредитного договору були внесені зміни шляхом підписання Договорів про внесення змін до Кредитного договору. Позивач, який вимагає визнання вказаних право чинів недійсними, повинен довести що з боку директор підприємства відповідача-1 при підписання Договорів про внесення змін до Кредитного договору не мав на то достатніх повноважень.

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що в даному випадку йому було відомо, що повноваження керівника ТОВ «Укрсиецмаш» встановлюються Статутом товариства та затвердженим протоколом загальних зборів засновників №8 від 11.08.2006 року та протоколу зборів учасників №10 від 14.06.2007 року, оскільки саме такі дані на підтвердження повноважень керівника, зазначено в Кредитному договорі про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 року. На зборах учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмаш» було прийнято рішення про укладення договору про відкриття кредитної лінії в Донецькій філії АБ «Брокбізнесбанк» на суму 2 500 000 (два мільйони п'ятсот тисяч) гривень на строк два роки, отже в даному рішенні суттєвими умовами щодо укладення договору кредиту являються саме сума 2 500 000, 00 гри. та строк 2 (два) роки, саме ці умови і являються основними, щодо отримання кредиту. Посилаючись на п. 8.13 статуту Товариства, згідно з яким директор є підзвітним Зборам Учасників і не вправі приймати рішення, обов'язкові для Учасників Товариства, позивач наголошує на тому, що укладаючи перелічені вище Договори про внесення змін до кредитного договору, якими було подовжено строк користування кредитом, директор діяв в супереч рішенню Зборів Учасників від 14 червня 2007 року, та статуту товариства, чим вийшов за межі своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Таким чином, в силу ст. 241 ЦК України оспорювані Договори про внесення змін до Кредитного договору є дійсними, оскільки були схвалені ТОВ «Укрспецмаш», що свідчить про їх чинність з моменту укладення і, відповідно, про поширення на нього усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту, та виключає можливість визнання їх недійсними.

Відповідно до пункту «і» частини п'ятої статті 41 і статті 59 Закону України «Про господарські товариства» до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства. Підпунктом «и» пункту 8.4. статуту ТОВ «Укрспецмаш» встановлено, що до компетенції зборів учасників товариства належить затвердження договорів (угод), укладених на суму вище встановленої загальними зборами учасників. При цьому, жодна норма статуту ТОВ «Укрспецмаш» не містить вимог (посилань) щодо обов'язкового затвердження зборами учасників товариства конкретно визначених правочинів, а також не містить посилання з конкретно визначеними сумами, на які вчиняються такого роду правочини

Як встановлено статутом ТОВ «Укрспецмаш», виконавчим органом Товариства є Директор, що призначається зборами участиників. Відповідно до пункту 8.12. статуту ТОВ «Укрспецмаш» Директор вирішує всі питання діяльності товариства за винятком тих, що входять до виключної компетенції зборів учасників. Збори учасників можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції Директора.

Крім цього, пункт 8.15. статуту визначає перелік прав Директора товариства, зокрема, останній може укладати будь-які угоди (відповідно до його компетенції) та інші юридичні акти, видавати довіреності, відкривати рахунки в банківських установах.

Судом встановлено, що зборами учасників ТОВ «Укрспецмаш» від 14.06.2007р. (протокол №10) прийнято рішення про укладення з Банком договору про відкриття кредитної лінії на суму 2 500 000,00 (два мільйони п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. на строк два роки, уповноважено на підписання вказаних договорів Директора Позичальника ОСОБА_1 та надання йому права самостійного визначення та прийняття рішення відносно всіх інших умов договору.

Щодо укладення Директором товариства оспорюваних додаткових угод до Кредитного договору суд відзначає, то вони не передбачали збільшення ліміту кредитної лінії, тобто сума кредиту залишилася незмінною (2 500 000,00 грн.), що в свою чергу виключає застосування підпункту «и» пункту 8.4. статуту щодо обов'язкового затвердження таких договорів зборами учасників ТОВ «Укрспецмаш».

Таким чином, укладення Кредитного договору Директором підприємства, що діяв від імені ТОВ «Укрспецмаш», з АТ «Брокбінсенбанк» було погоджено (затверджено) зборами учасників та надано право останньому на власний розсуд приймати рішення відносно всіх інших умов договору.

У зв'язку з цим, дії Директора щодо укладення від імені ТОВ «Укрспецмаш» оспорюваних додаткових угод до Кредитного договору були вчинені в межах повноважень, у відповідності до вимог пунктів 8.4., 8.15. статуту, адже він не містить жодних обмежень щодо укладення таких угод виконавчим органом, у зв'язку з чим відсутня потреба у їх затвердженні зборами учасників товариства.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, який у абзаці другому пункту 3.5 постанови Пленуму від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначає, що у випадку, коли «...господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт не затвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним...».

Крім того, доводи позивача щодо відсутності повноважень директора Товариства на укладання оспорених Договорів про внесення змін до кредитного договору спростовуються наданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями протоколів рішень зборів учасників Товариства, якими підтверджується, що укладенню кожного з оспорених позивачем Договорів про внесення змін до кредитного договору передувало прийняття відповідних рішень зборів учасників ТОВ «Укрспецмаш», на яких був присутній і Позивач.

Перед укладенням оспорюваних Договору від 28.07.2008р. (пролонгація строку повернення кредиту) та Договору від 16.09.2008р. (підвищення відсоткової ставки за користування кредитом до 22 % річних) зборами учасників Товариства прийнято рішення від 20.08.2008р., оформлене протоколом №10, який також був підписаний позивачем, щодо пролонгації кредитного договору, уповноваження директора на підписання цієї угоди та надання йому права на самостійне визначення (без додаткових погоджень) інших умов доповнення до договору. Перед укладенням Договору від 01.07.2009р. (підвищення відсоткової ставки за користування кредитом до 24 % річних) проведено збори учасників Товариства та прийнято рішення від 10.06.2009р., оформлене протоколом №1, який також був підписаний позивачем, щодо уповноваження директора на підписання цієї угоди та надання йому права на самостійне визначення (без додаткових погоджень) інших умов доповнення до договору. Перед укладенням оспорюваних Договору від 01.07.2011р. (пролонгація строку повернення кредиту) та Договору від 16.11.2011р. (зменшення відсоткової ставки за користування кредитом до 20 % річних), зборами учасників Товариства прийнято рішення від 29.06.2011р., оформлене протоколом №1, який також був підписаний позивачем, щодо пролонгації кредитного договору, уповноваження директора на підписання цієї угоди та надання йому права на самостійне визначення (без додаткових погоджень) інших умов доповнення до договору. Вказані рішення зборів учасників ТОВ «Укрспецмаш», оформлені відповідними протоколами, не оскаржувалися, що дає підстави вважати їх правомірними, дійсними та чинними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обґрунтування ОСОБА_1 щодо заявлених позовних вимог є безпідставними, оскільки, як підтверджується матеріалами справи, Директор ТОВ «Укрспецмаш» при укладенні оспорюваних додаткових договір до Кредитного договору діяв в межах повноважень, передбачених статутом товариства, жодні обмеження яким на таке укладення не передбачені. Крім того, укладенню цих Договорів про внесення змін до Кредитного договору передувало прийняття відповідних рішень зборів учасників Товариства, на яких був присутній позивач, що виключає можливість про його необізнаність щодо наявності таких рішень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Позивачем не надано до суду документальних доказів того, що в даному випадку директор підприємства відповідача-2 укладаючи від імені ТОВ «Укрспецмаш» оспорювані право чини діяв поза межами своїх повноважень. Посилання позивача на недійсність правочину внаслідок неузгодження змін до Кредитного договорами зборами учасників Товариства відхиляє як необґрунтовані.

Необхідною умовою для визнання недійсним правочину на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України, і настання відповідних наслідків є наявність обумовлених статтею 203 ЦК обставин.

Жодний з пунктів договорів не суперечить вимогами чинного законодавства, будь-які обставини, які могли б бути підставою для визнання їх недійсним, відсутні. Позивачем протилежного не доведено. Договір укладений у формі, встановленій законом, всі суттєві умови договору сторонами узгоджено, правоздатність сторін підтверджено.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, приписами даної правової норми встановлено, що договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнаний судом недійсним.

Матеріалами справи підтверджено, що оспорювані Договори про внесення змін до кредитного договору були укладені у відповідності із вимогами чинного на момент його укладення законодавства і будь-які обставини, які могли б бути підставою для визнання їх недійсними, відсутні.

Крім того, суд приймає до уваги роз'яснення, викладені в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду корпоративних спорів», згідно з якими акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших акціонерів (учасників) товариства.

При розгляді будь-якого спору, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до вимог чинного законодавства України товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками та учасниками як внески, а з урахуванням статті 97 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку з позовом про визнання недійсними Договорів про внесення змін до Кредитного договору, укладених між Банком та ТОВ «Укрспецмаш», звернувся учасник товариства ОСОБА_1, який володіє 24,50 % статутного капіталу Позичальника.

Права учасників господарського товариства визначені статтею 10 Закону України «Про господарські товариства». Окрім цього, вичерпний перелік прав учасників ТОВ «Укрспецмаш» встановлений у п. 9.1. статуту Позичальника.

При цьому, ані Закон України «Про господарські товариства», ані статут Позичальника, не наділяють позивача, як учасника ТОВ «Укрспецмаш», суб'єктивним правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства, тобто останній позбавлений можливості втручатися в господарську діяльність товариства, зокрема шляхом оспорення договорів, які укладені цим товариством.

Зважаючи на викладене, можливість захисту прав товариства його учасником може мати місце лише в рамках представницьких відносин, тобто, коли учасник уповноважений товариством на вчинення відповідних дій. Проте, ОСОБА_1 не належить до тих суб'єктів, котрі мають право оспорити зазначені додаткові угоди до Кредитного договору, укладені між Банком та ТОВ «Укрспецмаш». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.04.2011р у справі №3-29гс1.

Разом з тим, пункт 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду корпоративних спорів» передбачає, що законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством.

Враховуючи викладене, відсутність у ОСОБА_1 виключного суб'єктивного права та представницьких повноважень на оспорювання Договорів по внесення змін до Кредитного договору, що укладені між АТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Укрспецмаш», є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також, суд приймає до уваги заяву відповідач-1, який у відзиві на позов вказує на пропущення позивачем строку позовної давності.

Так, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просить визнати Договори про внесення змін до Кредитного договору від 28.07.2008р., від 16.09.2008р., 01.07.2009р., 01.07.2011р., 16.11.2011 р.

Як встановлено статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 цього Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» надає чіткі роз'яснення з цього приводу, зокрема, у пункті 2.2. зазначено, що перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення»

Частина перша статті 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності

починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права

або про особу, яка його порушила.

Як вже зазначалося вище, перед укладенням оспорюваних Договорів про внесення змін до Кредитного договору проводилися відповідні збори учасників ТОВ «Укрспецмаш», оформлені протоколом №10 від 20.06.2008р., протоколом №1 від 10.06.2009р., протоколом №1 від 29.06.2011р., де були прийняті рішення щодо уповноваження директора Відповідача-2 на підписання вказаних договорів, а також надання йому права самостійно визначати всі інші умови договору. При цьому, позивач, як учасник ТОВ «Укрспецмаш», який володіє часткою у статутному фонді товариства у розмірі 24,5 %, був присутній на зазначених зборах учасників, де приймалися рішення щодо укладення оспорюваних додаткових угод до Кредитного договору, у зв'язку з чим ОСОБА_1 міг довідатися про порушення свого права внаслідок їх укладення.

Оте, враховуючи обізнаність позивача (безпосередня участь у зборах) про проведення зборів учасників ТОВ «Укрспецмаш» та прийняті рішення на них, з урахуванням статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності розпочався: щодо оскарження Договору від 28.07.2008р. - 28 липня 2008 року; щодо оскарження Договору від 16.09.2008р. - 16 вересня 2008 року; щодо оскарження Договору від 01.07.2009р. - 01 липня 2009 року; щодо оскарження Договору від 01.07.2011р. - 01 липня 2011 року; щодо оскарження Договору від 16.11.2011р. - 16 листопада 2011 року. Відповідно, встановлений Законом строк позовної давності за оскарженими Договорами закінчився 28 липня 2011 року, 16 вересня 2011 року, 01 липня 2012 року, 01 липня 2014 року, 16 листопада 2014 року.

Наведене також є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а позивачем не подано доказів на підтвердження своїх вимог.

В даному випадку, за наведених у позовній заяві підстав, позовні вимоги, не є обґрунтованими. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що на момент вчинення спірного правочину сторонами не було дотримано загальних вимог чинності правочину, а також не доведено суду підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, тому у задоволенны позовних вимог про визнання недійсними - договору від 28.07.2008 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., договору №1 від 16.09.2008 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №36-П-07 від 04.07.2007 р., договору № 2 від 01.07.2009 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., договору від 01.07.2011р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №36-П-07 від 04.07.2007 р., договору № 01-01/11/11 від 16.2007 р. про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 36-П-07 від 04.07.2007 р., укладених між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецмаш», слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (м. Київ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмаш" (Донецька обл., Першотравневий р-н, смт. Мангуш) відмовити повністю.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 23.06.2015 р.