РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2015Справа №910/6379/14

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»
доПриватного підприємства «Стерк»
про49536 грн. 38 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Ходько В.М. - представник за довіреністю № 408 від 15.06.2015;

від відповідача: Артеменко Я.М. - представник за довіреністю б/н від 14.04.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» з вимогами до Приватного підприємства «Стерк» про стягнення 49536 грн. 38 коп., з яких 40065 грн. 05 коп. пені та 9471 грн. 33 коп. 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2011 у справі № 35/423 стягнуто з Приватного підприємства «Стерк» на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» суму основного боргу у розмірі 112643 грн. 62 коп. та пеню у розмірі 6027 грн. 19 коп.; разом з тим, зважаючи на невиконання грошового зобов'язання зі сплати основного боргу та умову укладеного між сторонами Договору № 10433 на постачання електричної енергії від 18.01.2008 щодо періоду нарахування пені, а саме за кожний день прострочення по день фактичної оплати, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 40065 грн. 05 коп., яка нарахована за період по 03.04.2014. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 9471 грн. 33 коп. за період з 16.06.2011 по 03.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2014 (суддя Мельник В.І.) порушено провадження у справі № 910/6379/14 та справу призначено до розгляду на 16.05.2014.

16.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідача зазначив, що відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, позивач має право заявляти до стягнення пеню, нараховану за шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а саме за період з 16.06.2011 по 16.12.2011. Отже, з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2014 у справі № 35/423, відповідач вважає, що обґрунтованим для нарахування пені є період з 20.10.2011 по 16.12.2011.

02.06.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зауважив, що п. 4.2.1 Договору сторони погодили інший період нарахування пені, а саме, за весь період часу, протягом якого не виконане зобов'язання по сплаті, з огляду на що позивач не обмежений шестимісячним періодом нарахування пені (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 позов Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задоволено частково: стягнуто з Приватного підприємства «Стерк» на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» 8801 грн. 63 коп. пені та 9471 грн. 33 коп. 3% річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 15.04.2015 постанову Вищого господарського суду України від 13.11.2014 скасовано та справу № 910/6379/14 передано на новий розгляд до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.06.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 скасовано; справу № 910/6379/14 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В результаті повторного автоматичного розподілу справу № 910/6379/14 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 справу № 910/6379/14 прийнято до провадження суддею Отрош І.М., розгляд справи призначено на 10.07.2015.

10.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач, зокрема, вкотре зауважив, що п. 4.2.1 Договору сторони погодили інший період нарахування пені, а саме, за весь період часу, протягом якого не виконане зобов'язання по сплаті, з огляду на що позивач не обмежений шестимісячним періодом нарахування пені (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У судовому засіданні 10.07.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 17.07.2015.

У судовому засіданні 17.07.2015 представник позивача подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи; надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.07.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 17.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

18.01.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (постачальник електричної енергії) та Приватним підприємством «Стерк» (споживач) укладено Договір № 10433 на постачання електричної енергії, відповідно до умов якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 "обсяги постачання електричної енергії споживачу", а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 2.2.2 Договору сторони погодили, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток № 1 "обсяги постачання електричної енергії споживачу"); згідно з категорією струмоприймачів споживча відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 3 "категорії надійності електропостачання строму приймачів споживача"; із дотриманням на меж і балансової належності граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; із забезпеченням отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності, зазначеної у п. 6 додатку № 5 "графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до п. п. 2.3.4, 2.3.5 Договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 "Порядку розрахунків за активну електричну енергію" та додатка № 5 "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії" та здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника електричної енергії та електроустановками споживача згідно з додатком № 6 "порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії".

Положеннями п. п. 7.1, 7.2 Договору сторони погодили, що облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не використовуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником електричної енергії розрахунково згідно з вимогами додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та ПКЕЕ. Розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами та у відповідності до діючого законодавства.

Відповідно до п. п. 7.4, 7.5 Договору розрахунки за активну електроенергію здійснюються згідно додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" з урахуванням додатка № 7 "Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку". Розрахунки за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії обумовлюються додатком № 6 "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії".

Згідно п. 7.9. Договору передбачено, що на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов договору оформлюються та надаються такі документи: Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію; Акт звірки обсягу споживання електроенергії, відпущеної електричної енергії за тарифами, диференційованими за періодами часу; Акт прийому-передачі електричної енергії; Акт про обсяги перетікання реактивної енергії з мереж постачальника в мережі споживача протягом розрахункового періоду; Акт про обсяги перетікання реактивної енергії із мереж споживача в мережі постачальника протягом розрахункового періоду.

Відповідно до додатку № 5 "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії" для визначення обсягів споживання активної електричної енергії за розрахунковий період о 24-00 год., в останній день місяця споживач самостійно або у присутності представника постачальника (субспоживача) відповідно до точок розрахункового обліку, що наведені в п. 6, 7, 8 цього додатка, здійснює зняття показань розрахункових засобів обліку, що відповідають споживанню активної електричної енергії. Зафіксовані покази оформлюються "Актом про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію (Додаток № 5.1.) у 2-х примірниках".

Пунктами 1, 4, 7, 11, 12 додатку № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" сторони узгодили, що розрахунковим період вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Споживач не пізніше 14-00 годин 2-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим направляє свого представника до постачальника електричної енергії для подання у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою споживача та скріплених його печаткою: Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію та Акта звірки обсягу споживання електроенергії, відпущеної постачальником електричної енергії за тарифами, диференційованими за періодами часу. Споживач зобов'язаний не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим здійснити оплату.

Згідно п. п. 7, 11 додатку № 4 за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого споживачем "Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію". Споживач зобов'язаний здійснити оплату не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частини 2 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 10433 на постачання електричної енергії від 18.01.2008 в частині оплати за спожиту електричну енергію за травень 2011 року у розмірі 112643 грн. 62 коп., позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного підприємства «Стерк» про стягнення 112643 грн. 62 коп. основного боргу та 6027 грн. 29 коп. пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2014 у справі № 35/423, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2014, позов Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задоволено; стягнуто з Приватного підприємства «Стерк» на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» суму основного боргу у розмірі 112643 грн. 62 коп. та пеню у розмірі 6027 грн. 19 коп.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Таким чином, у рішенні Господарського суду міста Києва від 21.01.2014 у справі № 35/423 було встановлено факт заборгованості відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію за травень 2011 року у розмірі 112643 грн. 62 коп., у зв'язку з чим суд стягнув з Приватного підприємства «Стерк» на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» суму основного боргу у розмірі 112643 грн. 62 коп. та пеню у розмірі 6027 грн. 19 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 11 Додатку № 4 до Договору, споживач зобов'язаний здійснити оплату не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача 40065 грн. 05 коп. пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 10433 на постачання електричної енергії від 18.01.2008 та 9471 грн. 33 коп. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, позивач має право на стягнення пені та 3% річних за весь період невиконання грошового зобов'язання.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 1.1. додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію") та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії (п. 5. додатку № 6 "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії"), споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобов'язання по сплаті, в розмірі 0,5 % від суми платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Скасовуючи постанову Вищого господарського суду України від 13.11.2014 у справі № 910/6379/14 Верховний Суд України зазначив, що умовами Договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, який відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та наголосив на необґрунтованості висновку суду касаційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені за період прострочення понад шість місяців від дні, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014 у справі № 910/6379/14, Вищий господарський суд України у постанові від 03.06.2015 зазначив, що висновки судів попередній інстанцій щодо застосування положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені за період прострочення зобов'язання зі сплати вартості спожитої електричної енергії понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано, є необґрунтованим та помилковим, оскільки умовами Договору № 10433 на постачання електричної енергії від 18.01.2008 сторони передбачили інший період нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

З огляду на умови п. 4.2.1 Договору № 10433 на постачання електричної енергії від 18.01.2008, суд дійшов висновку, що сторони передбачили, що пеня стягується за весь період часу, протягом якого не виконане зобов'язання по сплаті, по день фактичної оплати.

Тобто, сторони передбачили інший період нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до розрахунку позовних вимог, долученого до позовної заяви, вбачається, що позивач нараховує пеню на суму боргу у розмірі 112643 грн. 62 коп. за період з 16.06.2011 по 03.04.2014.

Як зазначив позивач у позові, оскільки пеню за період з 16.06.2011 по 19.10.2011 у розмірі 6027 грн. 19 коп. стягнуто з відповідача рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2014 у справі № 35/423, залишок пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 40065 грн. 05 коп.

З огляду на незазначення у рішенні Господарського суду міста Києва від 21.01.2014 у справі № 35/423 періоду, за який нараховано та стягнуто пеню, суд зобов'язав позивача надати копію позовної заяви (та розрахунку до неї) у справі № 35/423, а також дослідив матеріали справи № 35/423.

При цьому, 17.07.2015 через відділ діловодства суду позивачем подана копія позовної заяви та копія розрахунку пені у справі № 35/423, з яких вбачається, що пеня у розмірі 6027 грн. 19 коп., присуджена до стягнення з відповідача рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2014 у справі № 35/423, нарахована за період з 16.06.2011 по 19.10.2011.

Вказана обставина підтверджується матеріалами справи № 35/423, які були досліджені судом.

З огляду на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2014 у справі № 35/423 з відповідача було стягнуто пеню за період з 16.06.2011 по 19.10.2011, враховуючи, що сторони погодили нарахування пені по день фактичної сплати боргу, та беручи до уваги сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 112643 грн. 62 коп. 25.06.2014 (відповідно до банківської виписки за 25.06.2014, належним чином засвідчена копія якої долучена позивачем до матеріалів справи 10.07.2015), суд здійснив власний розрахунок пені з 20.10.2011 по 03.04.2014 (в межах заявленого позивачем періоду нарахування):

Сума боргуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
112643 грн. 62 коп.20.10.2011 - 31.12.2011737,753491,95
112643 грн. 62 коп.01.01.2012 - 22.03.2012827,753911,75
112643 грн. 62 коп.23.03.2012 - 31.12.20122847,513110,98
112643 грн. 62 коп.01.01.2013 - 09.06.20131607,57406,70
112643 грн. 62 коп.10.06.2013 - 12.08.5,17
112643 грн. 62 коп.13.08.2013 - 03.04.20142346,59388,00
Всього:40074 грн. 55 коп.
Таким чином, обґрунтованою для стягнення з відповідача є пеня у розмірі 40074 грн. 55 коп. Однак, зважаючи на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в частині стягнення з Приватного підприємства «Стерк» пені підлягають задоволенню у розмірі, заявленому позивачем, - 40065 грн. 05 коп.

Таким чином, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в частині стягнення з Приватного підприємства «Стерк» пені у розмірі 40065 грн. 05 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9471 грн. 33 коп. за період з 16.06.2011 по 03.04.2014.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

З огляду на погоджений у п. 11 Додатку № 4 до Договору строк оплати, а саме, не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, прострочення грошового зобов'язання з оплати за спожиту електричну енергію за травень 2011 року виникло у відповідача з 16.06.2011.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано, що у 2012 році було 366 днів.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних в межах періоду, заявленого позивачем:

Сума боргу, грн.Період прострочення Кількість днів прострочення Сума 3% річних за період прострочення, грн.
112643,6216.06.201131.12.2,42
112643,6201.01.201231.12.9,31
112643,6201.01.201303.04.0,34
Всього:9462 грн. 07 коп.
Таким чином, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в частині стягнення з Приватного підприємства «Стерк» 3% річних у розмірі 9471 грн. 32 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 9462 грн. 07 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно з пунктом 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми; за подання касаційної скарги на рішення суду - 70 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми; за подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України - 70 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Судом встановлено, що при поданні апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 у справі № 910/6379/14 позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 913 грн. 50 коп. (платіжне доручення № 12434 від 13.06.2014 знаходиться в матеріалах справи); за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014 - судовий збір у розмірі 913 грн. 50 коп. (платіжне доручення № 21835 від 29.09.2014 знаходиться в матеріалах справи) та за подання заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 13.11.2014 - судовий збір у розмірі 913 грн. 50 коп. (платіжне доручення № 4018 від 12.02.2015 знаходиться в матеріалах справи).

З огляду на те, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задоволено частково на суму 49527 грн. 12 коп., суд вважає за необхідне стягнути з Приватного підприємства «Стерк» на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» судовий збір за подання апеляційної скарги, касаційної скарги та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір у розмірі 913 грн. 33 коп. за подання апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 913 грн. 33 коп. за подання касаційної скарги та судовий збір у розмірі 913 грн. 33 коп. за подання заяви про перегляд Верховним Судом України постанови касаційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Стерк» (04074, м. Київ, вул. Лугова, буд. 12; ідентифікаційний код: 32914733) на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ідентифікаційний код: 00130926) пеню у розмірі 40065 (сорок тисяч шістдесят п'ять) грн. 05 коп., 3% річних у розмірі 9462 (дев'ять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 07 коп., судовий збір у розмірі 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 66 коп. за подання позовної заяви, судовий збір у розмірі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 33 коп. за подання апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 33 коп. за подання касаційної скарги та судовий збір у розмірі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 33 коп. за подання заяви про перегляд Верховним Судом України постанови касаційної інстанції.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 27.07.2015

Суддя І.М. Отрош