РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015Справа №910/1883/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 7 297,09 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Парапан Л.П. - представник, довіреність №3882/18 від 02.12.14 р.;

від відповідача: Мельниченко І.О. - представник, довіреність №037-3/15 від 31.03.15 р.;

присутній громадянин Назаренко В.В., паспорт серії НЕ №595193, виданий 05.01.14 р. Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 7 297,09 грн., а також покласти на відповідача витрати з оплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору №1183а/12д від 13.06.12 р. добровільного страхування наземного транспорту страхувальнику страхове відшкодування в сумі 8 297,09 грн., Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» отримало згідно ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.15 р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/1883/15-г та призначено справу до розгляду на 03.03.15 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.15 р. розгляд справи відкладено на 07.04.15 р.

07.04.15 р. судове засідання з розгляду даної справи не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.15 р. розгляд справи було відкладено на 29.04.15 р.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 29.04.15 р. та від 20.05.15 р. розгляд справи відкладався на 20.05.15 р. та на 28.05.15 р. відповідно.

У судове засідання 28.05.15 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Також до початку судового засідання 28.04.2015р. відповідачем подано до Господарського суду міста Києва клопотання відповідача №2284 від 07.04.15 р., в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи витребувані судом документи, зокрема: Поліс №АЕ/2366532 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; та заяву №2283 від 07.04.15 р., в якому відповідач повідомив про те, що в провадженні господарського суду, іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, відсутні спори між тим ж сторонами з того самого предмету та з тих же підстав, а також відсутні рішення вищезазначених органів з такого спору. Крім того, відповідач додатково проінформував суд про відсутність у минулому та на даний час договірних відносин між сторонами. Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 28.04.2015р. відповідачем подано до Господарського суду міста Києва відзив №2282 від 07.04.15 р. на позовну заяву про відшкодування шкоди в порядку регресу, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив суд прийняти рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та покласти на позивача судові витрати, мотивувавши відсутністю в Постанові Калінінського районного суду м. Донецька про адміністративне правопорушення доказів участі в зазначеному ДТП застрахованого позивачем автомобіля та, відповідно, наявності пошкоджень саме з вини власника транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем. Відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 28.04.2015р. до Господарського суду міста Києва надійшли витребувані судом документи із супровідним листом позивача, в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи, зокрема: пояснення по справі б/н б/д щодо відсутності звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля застрахованого за договором добровільного страхування; довідку б/н б/д, в якій позивач підтвердив, що в провадженні Господарського суду міста Києва або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору. Викладене у листі клопотання судом задоволено, лист разом з доданими до нього документами долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 28.05.15 р. позивачем подано до Господарського суду міста Києва розширену довідку ДАІ з місця дорожньо-транспортної пригоди із супровідним листом б/н б/д . Документи судом долучено до матеріалів справи.

Документи, витребувані ухвалами суду від 02.02.15 р., від 03.03.15 р., від 17.04.15 р., від 29.04.15 р. та від 20.05.15 р., сторонами надано не в повному обсязі.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судових засідань сторонами суду не надано.

Заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання 28.05.15 р. від сторін до суду не надходило.

Відповідно до рекомендацій та роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених зокрема у пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова №18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

З огляду на вищевикладене, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи та здійснював розгляд справи виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні 28.05.15 р. представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні 28.05.15 р. повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та відповідача не заявлено.

В судовому засіданні 28.05.15 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, та просив суд у задоволені позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 6 ч. 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

13 червня 2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик за договором страхування, позивач у справі) та Бугарою Юлією Олександрівною (страхувальник за договором страхування) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" (надалі - Договір страхування), за умовами якого страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, які носять ознаки ймовірності та випадковості.

Забезпечений транспортний засіб: Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АН7268СВ, 2007 року випуску (п. 5 Договору страхування).

Дата закінчення дії Договору страхування: 12.06.14 р. (п. 14 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Як передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком, за визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки від 22.12.12 р. та відомості №9141974 про дорожньо-транспортну пригоду, сформовані відділом ДАІ м. Донецька, копії яких наявні в матеріалах справи, 22.12.12 р. в м. Донецьку, дорога Донецьк - Запоріжжя, база ФК «Шахтар», відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортного засобу марки Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177, під керуванням Лішенка Сергія Павловича, та транспортного засобу марки Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АН7268СВ, під керуванням Бугара Юлії Олександрівни, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Таким чином, в результаті ДТП було пошкоджено застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» автомобіль марки Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АН7268СВ.

Як вбачається з п. 7 та п. 20.2.2. Договору страхування дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком

21.12.12 р. страхувальник - Бугара Юлія Олександрівна звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ремонтного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Схід" (копію повідомлення - заяви залучено до матеріалів справи).

Відповідно до умов Договору страхування (п. 25.1) страхове відшкодування виплачується страховиком за договором на підставі письмової заяви страхувальника(його правонаступника, банку) і страхового акту, який складається страховиком.

При пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 25.11. договору. В окремих випадках, за згодою страховика та страхувальника (банка), розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин та деталей береться в розрахунок кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати ремонту на місці страхового випадку трудовитрати на відновлення відшкодовуються, виходячи з розцінок, що діють в Україні (п. 25.10. Договору страхування).

При пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в п. 10 договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче і зазначених у п. 15 договору умов, зокрема, "на базі СТО на вибір страховика" - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання матеріалів та ремонтних робіт, що визначається, виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на вибір страховика. При цьому страховик гарантує якість ремонту на вибраній ним СТО, а саме зобов'язується по обгрунтованим претензіям страхувальника відшкодувати витрати, пов'язані з усуненням дефектів внаслідок неякісного ремонту (підпункт 25.11.2. пункту 25.11. Договору страхування).

Так, в матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Схід" №1.001.12.05352 від 26.12.12 р., складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., згідно якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АН7268СВ, та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів становить 8 617,93 грн.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 10.2. Договору страхування розмір франшизи за ризиком "збитки внаслідок ДТП" становить 0,5% від страхової суми встановленої на відповідний рік дії договору.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», на підставі ремонтної калькуляції Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Схід" №1.001.12.05352 від 26.12.12 р., складено страхові акти №1.001.12.05352/VESKO36491 та №1.001.12.05352/VESKO36491 від 27.12.12 р., відповідно до яких вищевказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату на рахунок СТО страхового відшкодування в сумі 8 297,09 грн., що становить різницю між визначеною у рахунках-фактура №GNF0004553 від 25.12.12 р. та №GNF0004553 від 25.12.12 р. вартістю запчастин та відновлювального ремонту автомобіля - 8 617,09 грн. (5 786,09 грн. + 2 831,00 грн.) та франшизою за Договором страхування (0,5% від страхової суми 64 000,00 грн.) - 320,00 грн. (копії страхових актів та розрахунку страхового відшкодування залучено до матеріалів справи).

У відповідності до умов Договору страхування сума страхового відшкодування в сумі 8 297,09 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на розрахунковий рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Схід" та Фізичної особи-підприємця Горенної Юлії Олександрівни, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення №ДП00017447 від 28.12.12 р. на суму 2 831,00 грн. та платіжного доручення №ДП00017448 від 28.12.12 р. на суму 5 466,09 грн.

Будь-яких заперечень щодо повного та належного виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» умов Договору страхування матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в сумі 8 297,09 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - Бугара Юлії Олександрівні, шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АН7268СВ, безпосередньо на розрахунковий рахунок виконавців відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Схід" та Фізичної особи-підприємця Горенної Ю.О.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.11 р. у справі №42/92, від 07.08.12 р. у справі №2/22, від 01.03.11 р. у справі №47/372, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність ремонтної калькуляції №1.001.12.05352 від 26.12.12 р., складеної на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., а також платіжного доручення №ДП00017447 від 28.12.12 р. на суму 2 831,00 грн. та платіжного доручення №ДП00017448 від 28.12.12 р. на суму 5 466,09 грн., всього на загальну суму 8 297,09 грн. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Калінінського районного суду міста Донецька від 29.01.13 р. у справі №256/173/13-П громадянина Лішенко Сергія Павловича визнано винним у вчиненні правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 вищевказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За матеріалами справи судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 22.12.12 р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - Лишенко Ларисою Дмитрівною у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №2366532 (надалі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 1 000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177. Станом на 22.12.12 р., тобто на момент скоєння ДТП, вказаний Поліс був чинним.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002 р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.12 р. у справі №23/279).

В свою чергу матеріали справи містять копію регресної вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» №2391/26/ЦВ від 31.03.14 р. про відшкодування у порядку регресу шкоди, заподіяної в результаті ДТП, в якій останній просить Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в добровільному порядку та в термін, передбачений чинним законодавством України, сплатити суму страхового відшкодування в розмірі 8 297,09 грн. Проте доказів направлення та/або вручення (фіскальний чек відділення поштового зв'язку та/або опис вкладення у цінний лист та/або рекомендоване повідомлення про вручення) зазначеної вимоги відповідачем матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом, до якого правомірно заявлено позов.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Нормою ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Враховуючи те, що порядок здійснення відшкодування шкоди, визначений спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Полісом, які регламентують зобов'язання відповідача у спірних відносинах, та те що умовами Полісу франшиза визначена в розмірі 1 000,00 грн., то матеріальна шкода, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, становить 7 297,09 грн. (8 297,09 грн. - 1 000,00 грн.).

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АХА Страхування" в порядку регресу суми в розмірі 7 297,09 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку позивач просить стягнути в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Доказів визнання недійсним або розірвання Договору страхування та/або Полісу суду не надано.

Так, в обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначає, що для відшкодування шкоди є обов'язковою наявність завдання шкоди та потерпілої особи, проте з постанови Калінінського районного суду м. Донецька від 29.01.13 р. у справі №256/173/13-П вбачається, що гр. Лішенко С.П., керуючи транспортним засобом Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177, порушив правила дорожнього руху та здійснив зіткнення із самим собою, внаслідок чого автомобіль Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177, зазнав пошкодження. Таким чином, вказаною постановою не зазначено інших транспортних засобів та потерпілих осіб, яким завдано шкоди, окрім автомобіля Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177. За таких обставин, за твердженнями відповідача, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в позовній заяві тверджень, що автомобіль Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АН7268СВ був пошкоджений саме внаслідок ДТП, яка сталась 22.12.12 р. за участю та з вини автомобіля Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177, під керуванням Лішенко С.П..

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що при встановленні вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема, порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст. 124 КУпАП), а також встановлення вини особи, яка заподіла шкоду, зазначені питання мають вирішуватись господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи, у тому числі матеріалів підрозділів ДАІ УМВС, які підлягають оцінці поряд з іншими доказами у справі за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За матеріалами справи, а саме даними Довідки відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Донецька про ДТП, відомостей № 9141974 про дорожньо- транспортну пригоду, сформованих ПАІС ДТП станом на 20.05.15 р., судом встановлено, що 22.12.12 р. в м. Донецьк, дорога Донецьк - Запоріжжя, база ФК «Шахтар», громадянин Лішенко Сергій Павлович, керуючи транспортним засобом Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177, в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху України не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АН7268СВ, під керуванням громадянки Бугара Юлії Олександрівни, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

В свою чергу, оскільки відповідачем не надано суду жодних відомостей щодо наявності іншої дорожньо - транспортної пригоди за участю другого учасника ДТП, що сталася 22.12.14 р., а саме застрахованого позивачем транспортного засобу Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АН7268СВ, отже не може бути встановлений інший потерпілий внаслідок скоєння гр. Лішенко Сергєм Павловичем, який керував автомобілем марки Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177, дорожньо- транспортної пригоди 22.12.12 р., окрім зазначеного в справі.

За таких обставин судом встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що відповідальним за заподіяння шкоди, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження, зокрема, застрахований в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "АХА Страхування" автомобіль Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АН7268СВ, є саме громадянин Лішенко Сергій Павлович, який керував автомобілем марки Mazda 3, державний реєстраційний номер ВТ2177.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 р. №6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 7 297,09 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. №15-рп/2002, ст. ст. 1, 6, 8, 9, 16, 18, 20, 25, 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 3, 6, 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 11, 202, 512, 626, 993, 981, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (01032, м. Київ, Шевченківський район, вул. Саксаганського, буд. 119, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, Подільський район, вул. Іллінська, буд. 8, ) 7 297,09 грн. (сім тисяч двісті дев'яносто сім гривень дев'ять копійок) страхового відшкодування та 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 20 липня 2015 р.

Суддя А.М. Селівон