ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. Справа № 922/2099/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Бондаренко В.П.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Батовської Т.І. ,за довіреністю від 20.02.2015р. №140;

відповідача - Корнієнко А.І., за довіреністю від 02.06.2015р.№02/06-15.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі Відокремленого підрозділу "Дніпровська електроенергетична компанія "Укренерго", м. Запоріжжя (вх. № 3568Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р.

у справі № 922/2099/15

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі Відокремленого підрозділу "Дніпровська електроенергетична компанія "Укренерго", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВО "Укрспецкомплект", м. Харків

про стягнення 9612,71 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі №922/2099/15 (суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні позову Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі Відокремленого підрозділу "Дніпровська електроенергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВО "Укрспецкомплект", м. Харків про стягнення 9612,71 грн. відмовлено.

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі Відокремленого підрозділу "Дніпровська електроенергетична компанія "Укренерго", м. Запоріжжя з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р, у справі №922/2099/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з відповідача пеню у сумі 9 612,71 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Крім того, апелянт вказує на те, що місцевий господарський суд в порушення норм процесуального права не звернув уваги на ту обставину, що відповідач не заперечував проти передбаченої п.7.4 укладеного договору відповідальності за несвоєчасне виконання його гарантійних зобов'язань у вигляді пені та не заявляв зустрічних вимог про визнання п.7.4 договору таким, що не відповідає вимогам закону.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду (витяг з реєстру апеляційних скарг (справ), які пройшли автоматичний розподіл) апеляційну скаргу призначено до розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 03.07.2015р., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.07.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Россолов В.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на "21" липня 2015 року.

17.07.2015р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін. (вх.№10765).

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 20.07.2015р., у зв'язку з відпусткою судді Россолова В.В., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Бондаренко В.П.

У судовому засіданні 21.07.2015р. представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 листопада 2013 р. між ДП "НЕК "Укренерго" в особі Дніпровської ЕС (покупець) та ТОВ "ВО Укрспецкомплект" (постачальник) було укладено договір № 20-1/4883-13 про закупівлю товарів.

Відповідно до п.1.1 договору, відповідач зобов'язався у 2013 році поставити позивачу товар - прилади оптичні, інші та їх частини (код ДК 016:2010-26.70.2.), зазначений в пункті пункті 1.2. (вимірювач габаритів на повітряних лініях типу "Даль" в кількості 9 штук), а позивач - прийняти і оплатити такий товар.

Сторони погодили, що ціна договору становить 61619,94 грн. в т.ч. ПДВ. (п.3.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2013 року, на виконання договору, відповідачем по накладній № РН-0000341 від 11.12.2013р. було поставлено вимірювач габаритів на повітряних лініях типу - "Даль" в кількості 9 штук.

Розрахунки за виконані роботи проведені позивачем 17.01.2014р. згідно з платіжним дорученням № 728.

Договором у п. 2.2. передбачено обов'язок відповідача щодо гарантій надійності та якості Товару, що поставляється, на протязі 24 (двадцяти чотирьох) місяців з дати поставки Товару.

Тобто, гарантійний строк на поставлений відповідачем товар спливає 10.12.2015 році.

При виявленні, в межах гарантійного строку, дефектів товару (технологічні чи інші виробничі недоліки) відповідач за свій рахунок здійснює заміну неякісного товару на якісний на протязі 20 (двадцяти) календарних днів з дня отримання письмового повідомлення від позивача (п. 2.3. Договору).

При використанні поставлених відповідачем вимірювачів позивачем було виявлено, що два вимірювача (заводські номери 11481 та 11468) мають дефекти - на дисплеях не відображається значення вимірювань, про що був складений Дефектний акт від 08.10.2014 р.

Листом № 04/4119 від 09.10.2014 р. відповідача було повідомлено про виявлені недоліки з проханням замінити дефектний товар згідно гарантійних зобов'язань, передбачених договором.

Зазначений лист було отримано 22.10.2014р. (згідно повідомлення про вручення), отже кінцева дата заміни неякісного товару - 11 листопада 2014 року, але відповідач в строк передбачений договором свої гарантійні зобов'язання не виконав.

У зв'язку з цим позивач направив відповідачу претензію-досудове нагадування № 07/5077 від 14.11.2014 р.

28 листопада 2014 року, після направлення претензії, відповідач забрав дефектний товар по акту прийому-передачі для заміни, та виконав свої гарантійні зобов'язання 29.01.2015р. та повернув справний товар, що підтверджується актом прийому-передачі.

У зв'язку із простроченням відповідачем виконання своїх гарантійних зобов'язань на 78 календарних днів (з 12.11.2014р. по 28.01.2015р. включно) позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 9612,71 грн.

02.06.2015р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.4. договору передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання гарантійних зобов'язань згідно п. 2.3. договору у вигляді пені в розмірі 0,2 % від ціни договору за кожен день прострочення виконання гарантійних зобов'язань.

Відповідно п.2.3. договору сторони погодили, що при виявленні, в межах гарантійного строку, дефектів товару (технологічні чи інші виробничі недоліки) постачальник за свій рахунок здійснює заміну неякісного товару на якісний на протязі 20 календарних днів з дня отримання письмового повідомлення від покупця.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що пеня стягується у разі невиконання грошового зобов'язання, а у відповідача не виникло грошового зобов'язання перед позивачем.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

А отже, посилання апелянта на те, що умовами договору передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання гарантійних зобов'язань не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення, у зв'язку з тим, що нарахування та стягнення пені можливе за прострочення виконання лише грошового зобов'язання.

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення та є такими, що спростовуються матеріалами справи.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Натомість, доводи, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та матеріалами справи.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі Відокремленого підрозділу "Дніпровська електроенергетична компанія "Укренерго" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі Відокремленого підрозділу "Дніпровська електроенергетична компанія "Укренерго", м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі №922/2099/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 24.07.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Бондаренко В.П.