ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р.Справа № 922/3278/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "ПРОМЕНЕРГЕТИКА"
до Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7", м. Харків
про стягнення 13427,86 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Гаркунов Д.Ю., за довіреністю № 16/04-15 від 16.04.2015 року; Єлісєєв А.Ю. - директор, наказ № 03/01-2014 від 03.01.2014 року;

відповідача - Співакова Е.О., за довіреністю № б/н від 02.01.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Променергетика" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7" про стягнення 1342786,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 28-05/1 від 28.05.2012 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 червня року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 24 червня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 23.06.2015 року відповідач надав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 25646), у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника відповідача у судове засідання через його перебування у відпустці.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.06.2015 року клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено судом; розгляд справи відкладено на 13.07.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.07.2015 року представник позивача супровідним листом (вх. № 28020) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.07.2015 року розгляд справи було відкладено на 21.07.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.07.2015 року від представника позивача надійшли письмові пояснення (вх. № 39292), в яких позивач зазначає про те, що під час здійснення розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, який було надано до суду, було допущено технічну помилку у зв`язку зі збоєм у програмі бухгалтерського обліку. Враховуючи викладене, позивач у своїх поясненнях просить суд вважати вірними суми 3% річних та інфляційних втрат, зазначені в позовній заяві.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.07.2015 року представник відповідача надав заяву про долучення документів до матеріалів справи (вх. № 29270).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.07.2015 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 29310), в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що його не було повідомлено про укладення договору про відступлення права вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні 21.07.2015 року позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні 21.07.2015 року проти позову заперечували, з підстав, викладених у відзиві на позов, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи та надані представниками сторін докази в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень, вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

23.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбудзабезепечення» (первинний кредитор) та Приватним підприємством «Науково-виробниче підприємство «Променергетика» (відповідач) було укладено договір № 23/12, у відповідності до умов якого, первинний кредитор зобов`язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити гранітну продукцію, відповідно до специфікації на умовах, викладених у даному договорі.

Додатковою угодою № 1 до договору від 23.05.2012 року сторонами було визначено суму поставки, яка складає 229198,08 грн.

28.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбудзабезепечення» (первинний кредитор) та Приватним підприємством «Науково-виробниче підприємство «Променергетика» (відповідач) було укладено договір № 28-05/1, відповідно до умов якого первинний кредитор зобов`язується поставити та передати у власність відповідача, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити товар, за цінами, у кількості та якості на умовах даного договору, додатків та додаткових угод до нього.

Додатком № 1 до договору від 28.05.2012 року сторонами визначено якість товару, що постачається.

Додатком № 2 до договору від 28.05.2012 року визначено загальну вартість договору, що становить 909295,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, первинним кредитором було належним чином виконано свої зобов`язання за договорами та поставлено відповідачу товар на загальну суму 134290,92 грн., що підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Відповідачем товар був отриманий на підставі довіреностей.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, в порушення, укладених між сторонами договорів не здійснив повної оплати товару, а лише частково оплатив поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість, що складає 743290,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2012 року між первинним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Променергетика» (позивач, новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги № 28-05/1УС, у відповідності до умов якого первинний кредитор відступив, а новий кредитор прийняв право вимоги до відповідача, які належать первинному кредитору за договором № 28-05/1 від 28.05.2012 року предметом якого є купівля-продаж бітуму дорожнього та договору № 23/12 від 23.05.2012 року предметом кого є купівля-продаж суміші гранітної. У яких відповідач є покупцем (боржником), а первинний кредитор продавцем.

Права відступаються в повному обсязі, а саме (включаючи, але не обмежуються):

- право вимагати оплати повної вартості поставленого, але не оплаченого товару у відповідності та на підставах договору у сумі (на момент укладення даного договору): 743290, 00 грн.

Відповідно до п. 1.2 даного договору права первинного кредитора за договором вказаному у п. 1.1 переходять до нового кредитора на тих умовах, які існували у первинного кредитора до моменту переходу прав вимоги до нового кредитора, у тому числі, але не обмежуючись:

- право вимагати оплати повної вартості поставленого, але не оплаченого товару;

- право вимагати уплати відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами внаслідок прострочки по їх сплаті;

- всі інші права, які надані первинному кредитору в силу закону та інших нормативно-правових актів України, у повному обсязі.

Відповідно до п. 2.1 договору, у триденний строк з дня підписання даного договору первинний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору по акту приймання-передачі документів усі наявні у нього документи, які підтверджують права первинного кредитора. Разом із передачею документів первинний кредитор зобов`язаний сповістити новому кредитору всі відомості, які мають значення для здійснення новим кредитором своїх прав за договором № 28-05/1 від 28.05.2012 року предметом якого є купівля-продаж бітуму дорожнього та договору № 23/12 від 23.05.2012 року предметом кого є купівля-продаж суміші гранітної.

Відповідно до п. 3.1.1 договору первинний кредитор зобов`язується протягом 10 робочих днів з моменту переходу прав вимоги до нового кредитора письмово повідомити боржника за договором № 28-05/1 від 28.05.2012 року предметом якого є купівля-продаж бітуму дорожнього та договору № 23/12 від 23.05.2012 року предметом кого є купівля-продаж суміші гранітної про перехід права вимоги та надати новому кредиторові відповідні письмові докази.

Як свідчать матеріали справи, первинним кредитором було направлено на адресу відповідача лист за вих. № 10/09-5 від 10.09.2012 року (а.с. 68), в якому повідомлялось про заміну кредитора та зазначено, що сума боргу за договорами № 28-05/1 та № 23/12 складає 743290,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, окрім іншого, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач, неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо оплати боргу перед позивачем в сумі 743290,00 грн., що й стало підставою для звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази належного виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості перед позивачем, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги № 28-05/1УС від 05.09.2012 року в розмірі 743290,00 грн.

Також, позивачем було нараховано відповідачу 3% річних в сумі 61153,50 грн. та інфляційні втрати в сумі 538342,83 грн.

Відповідач у своєму відзиві вказує на те, що його не було повідомлено про укладення договору про відступлення права вимоги, проте дані твердження відповідача спростовуються матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи наявний лист, який 10.09.2012 року первинним кредитором було надіслано відповідачу та повідомлено про укладення договору та необхідність погасити заборгованість перед позивачем.

На підтвердження направлення даного листа, позивачем було надано до суду копію опису вкладення у цінний лист.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 61153,50 грн. 3% річних та 538342,83 грн. грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення інфляційних втрат в сумі 538342,83 грн. заявлена позивачем обґрунтовано, доведена матеріалами справи, вірно нарахована та підлягає задоволенню.

Стосовно нарахованих позивачем 61153,50 грн. 3% річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з листа, направлено первинним кредитором відповідачу щодо заміни кредитора у зобов`язанні, його було надіслано 10.09.2012 року та зазначено, що відповідач має погасити заборгованість протягом семи днів з моменту отримання даного повідомлення.

Також, суд враховує ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом перевірено нарахування позивачем 3% річних та встановлено, що позивачем не вірно визначено період нарахування 3% річних.

Здійснивши перерахунок нарахування 3% річних відповідно до вимог діючого законодавства, судом встановлено, що період нарахування 3% річних становить з 18.09.2012 року по 02.06.2015 року (з урахуванням листа первинного кредитора від 10.09.2012 року) та складає 60341,70 грн.

Стосовно стягнення з відповідача 3% річних в сумі 811,80 грн., суд відмовляє в їх задоволенні, як безпідставно нарахованих.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню 26839,49 грн. витрат зі слати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 512, 513, 514, 516, 530, 526, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Харківбудмеханізація-7" (61125, м. Харків, вул. Примакова, б. 46, літ. Г-6, код ЄДРПОУ 80) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Променергетика" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Червонозаводська, 14, оф. 8, ) 743290,00 грн. суми основного боргу, 60341,70 грн. суми 3% річних, 538342,83 грн. інфляційних втрат та 268339,49 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 3% річних в сумі 811,80 грн. в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 24.07.2015 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/3278/15