ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Справа № 918/1931/14
Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий, судді Васищак І.М. і Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства "Правда", с.Підгайці, Млинівський район, Рівненська область

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.05.2015

зі справи № 918/1931/14

за позовом приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна", м.Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область (далі - Товариство)

до відповідача приватного сільськогосподарського підприємства "Правда", с.Підгайці, Млинівський район, Рівненська область (далі - Підприємство)

про стягнення 2 355 524,19 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство звернулося з позовом, згідно з яким, уточнивши свої вимоги, просило стягнути з Підприємства 636 487, 47 грн. основного боргу, 1 332 010, 24 грн. збитків від курсової різниці, 31 908,09 грн. пені за період з 09.09.2014 по 25.11.2014 та 30 % вартості неоплаченого товару у сумі 355 118, 39 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.02.2015 у справі № 918/1931/14 (суддя Пашкевич І.О.), яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 (колегія суддів у складі: суддя Бучинська Г.Б. - головуючий, судді Юрчук М.І. і Василишин А.Р.), позов задоволено. Стягнуто з відповідача 636 487, 47 грн. основного боргу, 1 332 010, 24 грн. збитків від курсової різниці, 31 908,09 грн. пені, 355 118, 39 грн. штрафу 30 % від суми заборгованості.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить скасувати частково рішення суду першої інстанції від 17.02.2015, постанову апеляційного суду від 12.05.2015 в частині стягнення пені у сумі 31 908,09 грн. та в цій же частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідного висновку суд дійшов на підставі такого.

Як встановлено судами, 11.10.2013 сторонами зі справи був укладений договір поставки № СХТ-037000004 (далі - Договір), згідно з умовами п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Товариство зобов'язалося передати у власність Підприємства на умовах DDP склад покупця (згідно з правилами ІНКОТЕРМС у редакції 2010 року) товари за номенклатурою та у строки відповідно до специфікацій, які є додатками до Договору та його невід'ємними частинами, а Підприємство зобов'язалося прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену у специфікаціях до Договору вартість у строки та в порядку, передбаченому Договором та специфікаціями до нього.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору передбачено, що ціни товарів визначаються сторонами як договірні. Кількість та ціни товарів вказуються у специфікаціях до Договору, які є його невід'ємними частинами. Загальна сума Договору визначається шляхом складання підсумкових сум по специфікаціям до Договору. Строки поставки товару погоджуються сторонами та відображаються в специфікаціях.

Згідно з розділом 4 Договору Підприємство купляє товар у кількості і по цінах згідно із специфікацією до Договору. Вартість товару, що поставляється за Договором ,складає 948 343,50 грн. у т.ч. ПДВ 20%. Вартість товару є еквівалентом 72 670,00 англ. фунтів стерлінгів згідно з курсом продажу англ. фунт стерлінга до гривні за даними публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" за 10.10.2013 року, що становить 13.05 грн./1 англ. фунт стерлінга. Сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за товар курс продажу іноземних валют до гривні, що встановлений ПАТ "ОТП Банк". У разі коливання курсів продажу англ. фунт стерлінга до гривні (збільшення або зменшення) при проведенні чергових платежів оплата здійснюється у гривні, яка є еквівалентом суми англ. фунт стерлінга, помноженої на курс продажу англ. фунт стерлінга до гривні на Міжвалютному ринку України за даними ПАТ "ОТП Банк" на дату здійснення платежу. Платежі за Договором Підприємство здійснює на умовах, визначених у специфікаціях.

Відповідно до п.6.2 Договору у випадку затримки оплати з вини Підприємства протягом десяти календарних днів з дня розрахунку передбаченого специфікацією, Підприємство сплачує Товариству пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення. У випадку затримки оплати вартості товару з вини Підприємства більше ніж на 10 календарних днів останнє сплачує Товариству 30 % від суми заборгованості.

Пунктом 11.3 Договору сторони передбачили, що останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Судами також встановлено, що на виконання умов Договору, 11.10.2013 сторонами була підписана специфікація №00001 до Договору, якою сторони погодили, зокрема, найменування товару - навантажувач телескопічний вартістю 948 343,50 грн., а також строк його оплати: 94 834,34 грн. - 17.10.2013, 189 668,70 грн. - 20.12.2013, 331 920,23 грн. - 31.07.2014, 331 920,23 грн. - 29.08.2014. Відповідно до видаткової накладної від 16.10.2013 № 1016014, довіреності від 14.10.2013 № 256, товарно-транспортної накладної від 16.10.2013 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 948 343,50 грн., яку останній оплатив частково, у сумі 311 856, 03 грн., у зв'язку з чим у Підприємства утворилася заборгованість у сумі 636 487, 47 грн.

У цьому зв'язку Товариство неодноразово зверталося до Підприємства з вимогами сплатити означену заборгованість, зокрема листами від 21.10.2014 № 898 та від 27.11.2014 № 989, але відповідач залишив їх без задоволення.

Наполягаючи на задоволенні позовних вимог, Товариство вказувало на те, що Підприємством було порушено договірне зобов'язання щодо відповідної та своєчасної оплати за отриманий товар, оскільки не здійснено оплату в обумовлений специфікацією строк, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню 636 487, 47 грн. основного боргу, 1 332 010, 24 грн. збитків від курсової різниці, 31 908,09 грн. пені та штрафу 30 % від суми заборгованості у розмірі 355 118, 39 грн.

Сукупності встановлених у справі обставин суди дали належну оцінку і, з урахуванням вимог ст.ст. 509, 524, 525, 526, 533, 549, 610, 611, 612, 692, 712 ЦК України, ст.ст.216, 218, 232 ГК України дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача 636 487, 47 грн. заборгованості, оскільки її існування підтверджувалося відповідними доказами зі справи. У цьому ж зв'язку суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, взявши до уваги відповідні положення Договору та чинне законодавство, правомірно стягнув з відповідача 1 332 010, 24 грн. збитків від курсової різниці та штрафу 30 % від суми неоплаченого товару у розмірі 355 118, 39 грн.

При цьому суди правильно виходили з того, що подані у справі докази свідчили про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, а, отже, давали позивачу правові підстави для стягнення з відповідача наведених грошових сум.

Прийняті за справою судові рішення щодо їх згаданої частини не суперечать вимогам чинного законодавства, відповідають фактичним обставинам справи і не оскаржуються жодною із сторін.

В іншій частині апеляційний суд також вірно врахував положення п.6.2 Договору, а також допущене відповідачем порушення договірного зобов'язання, та дійшов обґрунтованого висновку про правильність рішення, прийнятого судом першої інстанції, щодо стягнення з відповідача 31 908,09 грн. пені за означений період, оскільки це узгоджувалося зі ст.ст. 216, 218, 232 ГК України, ст.ст. 549, 611 ЦК України.

Твердження відповідача про те, що суд безпідставно стягнув заявлену позивачем суму пені, оскільки не врахував положення пунктів 4.3, 4.4 Договору, були перевірені апеляційним судом, який обґрунтовано не взяв їх до уваги з огляду на їх безпідставність.

Враховуючи зазначене, а також з огляду на те, що наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, суд не бере їх до уваги і вважає, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 зі справи № 918/1931/14 залишити без змін, а касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства "Правда" - без задоволення.

Суддя В.Селіваненко
Суддя І.Васищак
Суддя В.Харченко