КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа№ 910/233/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Мальченко А.О.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників:

від позивача: Денисенко В.Є. - керівник

від відповідача: Дубляк І.І.

від третіх осіб: не з'явилися.

розглянувши Товариства з обмеженою відповідальністю „459"

апеляційну скаргу

на рішення

господарського суду міста Києва

від 24.03.2015року

у справі № 910/233/15-г (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „459"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

„Асистанська компанія „Українська служба допомоги"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю

„Порше Лізинг Україна"

Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія

„Українська страхова група"

про визнання недійсним звіту

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „459" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Асистанська компанія „Українська служба допомоги" про визнання недійсним звіту.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2015 року у справі №910/233/15-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю „459" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2015 року у справі № 910/233/15-г та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/877/15 від 23.06.2015 року справу № 910/233/15-г за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „459" у зв'язку з перебуванням головуючого судді ( судді - доповідача) Новікова М.М. у роботі круглого столу Секції суддів АПУ, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/233/15-г.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/233/15-г за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „459" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М. судді: Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 р. у зв'язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, керуючись ст.ст. 4-6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п.2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 р. №25, рішенням зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2015 р., сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/233/15-г1 колегію суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М. судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

В судове засідання 14.07.2015 року представники третіх осіб не з'явилися.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників третіх осіб, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 24.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "459" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА", було укладено договір про фінансовий лізинг №4624. Відповідно згаданого договору про фінансовий лізинг, лізингодавець TOB "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" набув у власність автомобіль Volkswagen Polo Sedan і передав його у користування лізингоодержувачу TOB "459" на визначений договором строк за встановлену плату на умовах викупу згаданого автомобіля.

Відповідно акту прийому-передачі від 31.05.2012 року та видаткової накладної №003174 від 31.05.2012 року, лізингоодержувач TOB " 459" отримав від лізингодавця TOB "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" автомобіль Volkswagen Polo Sedan, державний реєстраційний номер АА6188МС, кузов XW8ZZZ61ZCG056273.

Відповідно до вимог договору про фінансовий лізинг, згаданий автомобіль був застрахований Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" відповідно до Генерального договору добровільного страхування наземних ТЗ №28-2828-0157 від 26.04.2011 року та Додатку №28-0199-0157/12/0255 від 30.05.2012 року до цього генерального договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 червня 2014 року сталася ДТП за участю зазначеного автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний реєстраційний номер АА6188МС.

Листом від 03.07.2014 року №03/4422 ПАТ "CK "УСГ" повідомила лізингоодержувача TOB "459", що за результатами звіту від 25.06.2014 року №2706 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний реєстраційний номер АА6188МС, огляд якого був проведений 23.06.2014 року, пошкодженого в наслідок ДТП, автомобіль є знищеним і ремонту не підлягає.

Згаданий звіт від 25.06.2014 року №2706 був виконаний ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АСИСТАНСЬКА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СЛУЖБА ДОПОМОГИ", оцінювач - Шатілов В.А.

Як стверджував позивач, відповідач виконав замовлення ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" здійснив штучну оцінку автомобіля, яку не мали права виконувати з наступних причин.

Відповідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, TOB "АСИСТАНСЬКА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СЛУЖБА ДОПОМОГИ" є власністю ПАТ "CK "УСГ" і згаданий звіт виконувався суб'єктом оціночної діяльності прямо залежним від замовника, оцінки майна, що є порушенням ст. 6, 8 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". В зв'язку з чим, посилаючись на ч. 4 ст. 6, ст.ст.8, 31 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" ч. 2 ст. 2, ст. 9 ЗУ "Про фінансовий лізинг" просить результати оцінки майна, викладених у звіті від 25.06.2014 року № 2706 про оцінку вартості: відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний реєстраційний номер АА6188МС визнати недійсними.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Викладене означає, що у разі, якщо спір виник із господарських правовідносин і суб'єктний склад спору відповідає ст.1 ГПК України (зокрема суб'єктом оціночної діяльності є юридична особа або фізична особа -підприємець), то такий спір про визнання недійсним звіту оцінки майна підлягає розгляду в господарському суді в порядку позовного провадження.

В даному разі, суд враховує, предметом оцінки є майно безпосередньо призначене для здійснення господарської діяльності (транспортні засоби спеціального призначення), а не для задоволення особистих споживчих потреб.

З урахуванням викладеного, звіт про оцінку майна може бути предметом судового оскарження і такі позови відносяться до підвідомчості господарського суду.

У відповідності до частини 1 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності (ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Стаття 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлює, що суб'єктами оціночної діяльності є: - суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов'язки та відповідальність суб'єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "АСИСТАНСЬКА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СЛУЖБА ДОПОМОГИ" та ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" було укладено Договір про співпрацю зі страховою організацією № 03/04 від 03.04.2006 р.

Згідно ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні": Оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди.

Стаття 10 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачає, що: "Оцінка майна проводиться па підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки ."

Згідно вище вказаного договору 18.06.2014 року згідно Заяви № 11396 ПАТ "СК "УСТ" звернулось до Відповідача про надання послуг, в частині проведення експертизи, виїзд на місце огляду транспортного засобу, встановлення вартості відновлювального ремонту - та розцінок спеціалізованого СТО. Згідно цієї заяви досліджувався транспортний засіб Volkswagen Polo Sedan, державний номер АА 6188 МС, 2012 року випуску, власником якого є TОB "Порше Лізинг Україна" про що і складений Звіт № 2706 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний помер АА 6188 МС.

Повноваження оцінювача Шатілова В.А., що склав Звіт № 2706 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN POLO державний номер АА 6188 МС складений 25.06.2014 р., підтверджується свідоцтвом Міністерства юстиції України №481 від 22.06.2001 р., свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 334 від 27.02.2002 p., посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 060-ПК від 21.06.2013 p.

Згідно листа від 02.02.2015 року ПАТ "СК "УСТ" не має жодних і претензій з приводу невиконання або неналежне виконання умов договору до Відповідача, зокрема, за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, законності та не коректного складання Звіту № 2706 від 25.06.2014 року.

В позовній заяві позивач зазначає, що TOB "АСИСТАНСЬКА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СЛУЖБА ДОПОМОГИ" з метою одержання неправомірної вигоди для ПАТ "CK "УСГ" під час здійснення оціночної діяльності не дотрималась вимог закону та нормативно-правових актів з оцінки майна та не забезпечила об'єктивність оцінки майна.

Так, у Постанові Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009р. роз'яснено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів позивача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Таким чином, твердження Позивача, щодо діяльність Відповідача в частині здійснення виконання суб'єктом оціночної діяльності прямо залежить від замовника оцінки майна та те, що оцінювач проводить свою діяльність з метою одержання неправомірної вигоди ПАТ "СК "УСТ" є необгрунтованими.

Крім того, позивач стверджуючи, що звіт про оцінку майна від 25.06.2014 року № 2706 не відповідає вимогам законодавства, а також про заниження вартості об'єкту, який був предметом оцінки, позивач не навів нормативно-правові акти, яким не відповідає зазначений звіт та не навів інших підстав та доказів, крім звіту про оцінку від 10.06.2014 року, які б підтверджували факт визначення вартості об'єкта в розмірі меншому, ніж становить його фактична вартість.

Крім того, відмовляючи у позові суд першої інстанції враховав також наступне.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України ч. 2 ст.20 ГК України суд може захистити цивільне право або інтерес способами, що встановлені договором або законом. В даному разі предмет позову про визнання недійсним звіту суб'єктом оціночної діяльності про оцінку майна не відповідає способам захисту права, передбаченим законом. Такий спосіб захисту не міститься в переліках способів захисту права, що визначені в ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, не передбачений він й іншими нормами права. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що такий спосіб захисту був передбачений договором сторін. Це свідчить про відсутність у суду правових підстав для застосування обраного позивачем способу захисту права і унеможливлює задоволення позову в частині такого предмету.

Відсутність правових підстав для застосування такого способу захисту права випливає також з того, що у відповідності до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України способи захисту права по своїй суті - це правові заходи, за допомогою яких у встановленому законом порядку здійснюється відновлення порушеного суб'єктивного права. Натомість спосіб обраний позивачем до такого результату (відновлення права) привести не спроможний, оскільки він не здатний привести до відновлення порушеного права. По суті це є не способом захисту права, а заходом по встановленню фактів, які носять проміжний характер.

Застосування судом заходів, які не приводять до захисту права неприпустимо, оскільки це не відповідає завданням суду визначеним ст.ст. 2, 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України). Висновок суду про неможливість застосування способу захисту права, який не відповідає Закону, договору і не приводить до відновлення порушеного права узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п. 3 Інформаційного листа від 25.11.2005 р. № 01-8/2229, а також із правовою позицією ВСУ викладеною в його постановах від 13.07.2004 року у справі №10/732 та від 14.12.2004 у справі №6/11.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в п. 4.3. роз'яснено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2015 року у справі №910/233/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/233/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам та третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді А.О. Мальченко

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 14.07.2015 року.