КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р. Справа№ 19/061-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СлаВа"

на рішення Господарського суду Київської області

від 26.05.2015

у справі №19/061-12 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СлаВа",

про стягнення 25 516 982,64 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

за участю представників сторін:

від позивача: Ігнатенко М.В. - представник (довіреність №б/н від 10.03.2015);

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі - ПАТ «ОТП Банк», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СлаВа» (надалі - ТОВ «СлаВа», відповідач) про стягнення 21 402 716,13 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зумовлених неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання кредитної лінії від 16.03.2007 №CR07-086/28-2.

Під час судового розгляду справи суд першої інстанції прийняв подану позивачем 24.04.2015 в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача 25 516 982,64 грн, з яких 17 473 484,32 грн заборгованості по кредиту, 7 293 133,97 грн заборгованості по відсотках та 749 364,35 грн пені.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.05.2015 у справі № 19/061-12 позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання кредитної лінії від 16.03.2007 №CR07-086/28-2 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СлаВа» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 17 473 484,32 грн заборгованості по кредиту, 7 293 133,97 грн заборгованості по відсоткам та 76 665,02 грн заборгованості по пені шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № РL 07-106/28-2 від 16.03.2007, а саме, на нерухоме майно загальною площею 22 657,9 кв. м, яке знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Гоголя, буд. 5, заставною вартістю 20 679 750,00 грн, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342645), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.03.07 (ЯЯЯ № 342677), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342654), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342653), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.03.07 (ЯЯЯ № 342675), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.03.07 (ЯЯЯ № 342674), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342646), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342648), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342650), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342649), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342652), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342651), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.07 (ЯЯЯ № 342647), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.03.07 (ЯЯЯ № 342709), шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», з початковою ціною реалізації, визначеною суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СлаВа» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 62 680,23 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «СлаВа» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2015 скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково, а саме, в частині стягнення заборгованості по відсоткам 4 113 266,51 грн, в частині стягнення 21 402 716,13 грн заборгованості провадження припинити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 13.07.2015.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідач свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вислухавши думку представника позивача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та за відсутності відповідача.

13.07.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.03.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СлаВа» (в тесті договору - позичальник) та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (в тексті договору - банк) був укладений договір про надання кредитної лінії № CR 07-086/28-2 (надалі - Кредитний договір).

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди та договори про зміни, відповідно до яких сторонами вносилися зміни та доповнення до Кредитного договору щодо продовження терміну користування кредитом, зміни відсоткової ставки тощо (т.1, а.с.28-46).

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору в редакції договору про внесення змін від 28.02.2011 №9, банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, а позичальник прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, встановлені у Кредитному договорі.

Згідно пункту 1.4. Кредитного договору відповідач зобов'язаний своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені в Кредитному договорі.

Пунктом 1.4.5. Кредитного договору встановлено, що проценти нараховуються 20 числа кожного календарного місяця та повинні сплачуватися відповідачем позивачу щомісячно протягом 3 банківських днів, наступних за таким 20 числом кожного календарного місяця.

Відповідно до пункту 1.6. Кредитного договору в редакції договору про внесення змін від 28.02.2011 №9 відповідач зобов'язаний виконати боргові зобов'язання в повному обсязі в строк до 24.01.2015, при цьому повернення кредиту здійснюється відповідно до пункту 1.6.1. Кредитного договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і залишатиметься чинним до моменту виконання кожною із сторін своїх зобов'язань за ним у повному обсязі та такий день вважатиметься днем припинення договору (пункт 8.2. договору).

Визначаючи правову природу відносин, що склались між сторонами в ході виконання договору, суд першої інстанції правильно зазначив, що такі мають ознаки кредитного договору, за яким, у відповідності до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Банк виконав зобов'язання, передбачені Кредитним договором, і надав Позичальнику кредит, що не перевищує ліміт фінансування - 17 474 162,92 грн або еквівалент цієї суми в іншій валюті, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами (т.1,а.с.17-19).

Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконав у зв'язку з чим в останнього наявна заборгованість з повернення кредитних коштів у розмірі 17 473 484,32 грн та заборгованість зі сплати процентів у розмірі 3 179 867,46 грн.

Пункт 1.10. Кредитного договору передбачає, що при виникненні випадку невиконання умов Кредитного договору позичальником банк вправі вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині.

Таким чином, на виконання умов Кредитного договору, позивачем 23.11.2011 була направлена відповідачеві досудова вимога за вих. № 08-73-12-4/9045 від 22.11.2011 про погашення заборгованості за Кредитним договором, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист з відміткою УДППЗ «Укрпошта» та отримана останнім 15.12.2011 у відділенні поштового зв'язку (т.1,а.с.58-60).

Однак, відповідач на вказану вимогу не відреагував, заборгованість у встановлені договором строки не погасив. У матеріалах справи відсутні докази протилежного.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між банком (в тексті договору - іпотекодержатель) та ТОВ «СлаВа» (в тексті договору - іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки від 23.12.2009 №РL07-106/28-12, зі змінами та доповненнями, посвідчений державним нотаріусом Васильківської міського державної нотаріальної контори Пясецькою Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1989 (надалі - договір іпотеки).

Відповідно до пункту 1.1. договору іпотеки для забезпечення повного, належного та своєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань по Кредитному договору ним було передано в іпотеку нерухоме майно загальною площею 22 657,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Гоголя, буд. 5. Заставна вартість предмету іпотеки - 20 679 750,00 грн.

Максимальна сума кредиту може становити 17 474 162,92 грн або еквівалент цієї суми в іншій валюті, якщо інше не буде передбачено Кредитним договором (пункт 2.1.1. статті 2 договору іпотеки в редакції договору про внесення змін від 04.03.2011 №4).

Згідно пункту 6.1. статті 6 договору іпотеки в редакції договору про внесення змін до договору від 04.12.2009 №2 іпотека за цим договором забезпечує наступні вимоги іпотекодержателя (фактичні вимоги): вимоги щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх боргових зобов'язань у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, включаючи також ті, що можуть бути укладені сторонами Кредитного договору в майбутньому, та всі інші вимоги, які можуть бути задоволені із вартості предмета іпотеки згідно з чинним законодавством України та/або цим договором, включаючи вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків та витрат, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов'язань за Кредитним договором та/або цим договором.

Невиконання відповідачем умов Кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитом відсотків, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань відповідно до пункту 6.2. договору іпотеки є іпотечним випадком.

У зв'язку з тим, що відповідачем зобов'язання щодо повернення кредитних коштів не були виконані, банк 07.12.2011 направив відповідачеві вимогу про усунення порушення (іпотечне повідомлення) вих. № 38-12-12-4/9457 від 06.12.2011, що підтверджується описом вкладення у цінний лист з відміткою УДППЗ «Укрпошта» (т.1,а.с.62).

Місцевим господарським судом встановлено, що в порушення умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства України, відповідач не здійснив погашення всієї суми заборгованості у встановлені строки.

Як визначено пунктом 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, господарські суди мають враховувати приписи статті 35 Закону України «Про іпотеку», якими передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Проте ненадіслання іпотекодержателем іпотекодавцю відповідної вимоги не виключає права іпотекодержателя на звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав.

Відсутність попереднього повідомлення іпотекодавця не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченою заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін).

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Заперечуючи проти задоволення позову, скаржник в апеляційній скарзі зазначав, що місцевий господарський суд в порушення вимог чинного законодавства України, приймаючи оскаржуване рішення припустився подвійного стягнення заборгованості, оскільки 26.03.2015 Шевченківським районним судом міста Києва було прийнято рішення про стягнення заборгованості за цим же Кредитним договором.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2015 у справі № 761/32509/14-ц вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СлаВа» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за Договором про надання кредитної лінії №СR07-086/28-2 від 16.03.2007: по кредиту - 17 473 484,32 грн, по відсотках - 3 179 867,46 грн, по пені - 76 665,02 грн. В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відмовлено.

Зокрема, в ході розгляду справи Шевченківським районним судом м. Києва було встановлено обґрунтованість вимог про стягнення кредитної заборгованості в сумі 17 473 484,32 грн та заявлених відсотків в сумі 3 179 867,46 грн, тобто позовні вимоги в цій частині задоволені в повному обсязі. В той же час, судом встановлено, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 76 665,02 грн, в задоволенні решти вимоги про стягнення пені було відмовлено у зв'язку з застосування строку давності.

Таким чином, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва встановлено дійсний розмір заборгованості за Кредитним договором та правомірність нарахування процентів.

Як визначено пунктом 4.4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 року № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», у разі якщо право звернення стягнення на майно пов'язане з невиконанням зобов'язання, забезпеченого іпотекою, судам слід встановлювати загальний розмір вимог кредитора та виходити з того, що обов'язковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є встановлення судом факту невиконання основного зобов'язання.

Невиконання зазначеної передумови відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Господарським судам слід також враховувати, що виконання основного зобов'язання виключає можливість задоволення вимог за рахунок забезпечувального зобов'язання.

Разом з тим, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання грошових сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у даному випадку підстав для припинення провадження в частині позовних вимог у розмірі 21 402 716,13 грн, про яке заявлено скаржником.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За несвоєчасне повернення кредиту за період з 23.09.2010 по 31.01.2012 позивечем нараховано пеню в сумі 749 364,35 грн.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частини 6 вказаної статті штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно пункту 4.2.1. Кредитного договору за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) взятих на себе зобов'язань по поверненню Кредиту, та/або сплаті процентів за Кредит, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені, від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язань Позичальником.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів встановила, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості по пені у розмірі 76 665,02 грн та часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що виходячи із встановленого судом розміру заборгованості, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню в сумі 17 473 484,32 грн заборгованості по кредиту, 293 133,97 грн заборгованості по відсоткам та 76 665,02 грн заборгованості по пені.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Київської області від 26.05.2015 у справі №19/061-12 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «СлаВа» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СлаВа» на рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2015 у справі №19/061-12 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2015 у справі №19/061-12 залишити без змін.

3. Матеріали справи №19/061-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий