РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/9447/14
За позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Аркада"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК"

про стягнення 52 346 308,35 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Селіванова О.Г. за довіреністю № 03 від 05.01.2015

від відповідача: Ігнатенко О.В. за довіреністю № 01 від 12.01.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк "Аркада" (далі - Банк, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК" (далі - Забудовник, відповідач) про стягнення 52 346 308,35 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 17.05.2004 року укладено Генеральний договір, відповідно до умов якого Забудовник (відповідач) за замовленням Банку (позивача) зобов'язувався організувати спорудження об'єктів будівництва у встановлені строки та належної якості, у відповідності з документацією за угодою на об'єкт будівництва, а Банк (позивач) зобов'язувався здійснювати фінансування будівництва за рахунок фонду фінансування будівництва (далі - ФФБ). Генеральний договір укладено у відповідності з положеннями Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", статтею 21 якого передбачено, що за перерахування коштів на фінансування будівництва управитель (позивач) отримує винагороду. Позивач вказує, що між позивачем та відповідачем були укладені 23 угоди на об'єкт будівництва, які виконувалися сторонами. Позивач, як управитель ФФБ, надавав відповідачу послугу з перерахування залучених на фінансування будівництва коштів, не отримуючи винагороди управителя (позивача) за перерахування коштів на фінансування будівництва. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною вимогою до відповідача про стягнення з останнього 52 346 308,35 грн. за надані послуги з перерахування коштів на фінансування будівництва. Позивач також просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2014 було порушено провадження у справі № 910/9447/14 та призначено розгляд справи на 16.06.2014 об 11:40 год.

16.06.2014 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку із відсутністю предмету позову. На підтвердження відсутності предмету спору відповідач надав копії договорів банківського рахунку від 17.05.2004, від 30.03.20005, від 20.03.2007, від 18.02.2009 та копії платіжних доручень за різні періоди, відповідно до яких, на думку відповідача, Забудовник (відповідач) оплатив позивачу послуги з перерахування коштів на фінансування будівництва.

16.06.2014 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. На підтвердження правової позиції, викладеної у відзиві, відповідач надав суду копії договорів банківського рахунку від 17.05.2004, від 30.03.20005, від 20.03.2007, від 18.02.2009 та копії платіжних доручень за різні періоди, відповідно до яких, на думку відповідача, Забудовник оплатив позивачу послуги з перерахування коштів на фінансування будівництва.

16.06.2014 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист на виконання вимог ухвали суду від 21.05.2014 з документами для долучення до матеріалів справи, а саме: довідки про підтвердження зарахування надходжень від сплати судового збору; доказів направлення відповідачу копії відомостей про перерахування коштів на фінансування будівництва згідно Генерального договору від 17.05.2004 та власного підтвердження про відсутність аналогічного спору.

16.06.2014 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової експертизи у справі. Зазначеним клопотанням позивач просив суд призначити судову економічну експертизу у справі № 910/9447/14 та навів перелік питань, які, на його думку, мають бути поставлені на вирішення судовому експерту.

В судове засідання, призначене на 16.06.2014, представники позивача та відповідача з'явилися.

В судовому засіданні, призначеному на 16.06.2014, клопотання відповідача про припинення провадження у справі, подане 16.06.2014 через відділ діловодства суду, залучене судом до матеріалів справи та прийняте до розгляду.

Клопотання позивача про призначення судової експертизи, подане 16.06.2014 через відділ діловодства суду, також залучене судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 16.06.2014, представник відповідача подав клопотання про долучення заперечень на клопотання позивача про проведення судової експертизи до матеріалів справи. Зі змісту зазначених заперечень вбачається, що відповідач вважає клопотання позивача про призначення судової економічної експертизи незаконним та необгрунтованим.

Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 16.06.2014, надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог. Позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.06.2014 просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, поданому 16.06.2014 через відділ діловодства суду.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 16.06.2014, та оголосив перерву в судовому засіданні до 23.06.2014 о 10:50 год.

В судове засідання, призначене на 23.06.2014, представники позивача та відповідача з'явилися.

В судовому засіданні, призначеному на 23.06.2014, представник позивача надав пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 23.06.2014, заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, поданому 16.06.2014 в судовому засіданні, та просив суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

В судовому засіданні, призначеному на 23.06.2014, представники позивача та відповідача подали спільне клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2014 продовжено строк вирішення спору, відкладено розгляд справи на 21.07.2014 о 10:50 год.

08.07.2014 позивач через відділ діловодства суду подав пояснення у справі, відповідно до яких вказав на безпідставність заперечень відповідача на позов та зазначив про необхідність призначення у справі судової експертизи.

15.07.2014 відповідач через відділ діловодства суду звернувся до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності.

В судове засідання, призначене на 21.07.2014, з'явилися представники позивача та відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник відповідача підтримав клопотання про застосування строку позовної давності. Клопотання відповідача залучено до матеріалів справи. Розгляд справи № 910/9447/14 буде здійснюватися з урахуванням клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні, призначеному на 21.07.2014, здійснювався розгляд клопотання позивача про призначення у справі судової економічної експертизи, поданого 16.06.2014.

Представник позивача клопотання про призначення судової експертизи підтримав.

Представник відповідача проти призначення у справі судової експертизи заперечував.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність призначити у справі судову експертизу та забезпечити сторонам можливість надати суду питання, які, на їх думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта.

В судовому засіданні, призначеному на 21.07.2014, оголошено перерву до 23.07.2014 року о 12.00 год. та надано сторонам можливість запропонувати суду перелік питань, які, на їх думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта.

22.07.2014 через відділ діловодства суду відповідач звернувся з клопотанням про здійснення колегіального розгляду справи № 910/9447/14.

22.07.2014 через відділ діловодства суду відповідач звернувся з клопотанням про витребування доказів у справі.

22.07.2014 через відділ діловодства суду відповідач надав заперечення на клопотання позивача про проведення експертизи.

В судове засідання, призначене на 23.07.2014, з'явилися представники позивача і відповідача.

В судовому засіданні, призначеному на 23.07.2014 року, представник відповідача підтримав подане ним 22.07.2014 через відділ діловодства суду клопотання про здійснення колегіального розгляду справи № 910/9447/14. Клопотання відповідач обґрунтовує, зокрема, відсутністю усталеної та твердої судової практики навколо ФФБ, з огляду на специфічність правовідносин, що виникають на підставі Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю".

Представник позивача проти зазначеного клопотання заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2014 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК" про призначення колегіального розгляду справи № 910/9447/14 залишено без задоволення.

В судовому засіданні, призначеному на 23.07.2014, представник відповідача підтримав подане ним 22.07.2014 через відділ діловодства суду клопотання про витребування у позивача доказів у справі, а саме: відомостей про отримання Банком (позивачем) коштів, які відповідач перерахував за послуги з перерахування коштів на фінансування будівництва.

Представник позивача проти зазначеного клопотання заперечував.

Клопотання відповідача про витребування доказів судом задоволено.

В судовому засіданні, призначеному на 23.07.2014, представник відповідача підтримав подані ним 22.07.2014 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва заперечення, відповідно до яких відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні клопотання про призначення у справі економічної експертизи, а також відмовити в позові в повному обсязі.

Представник позивача підтримав перелік питань, які, на його думку, мають бути роз'яснені судовим експертом, зазначені в клопотанні, поданому 16.06.2014 через відділ діловодства суду.

Представники відповідача наданим їм правом не скористалися та не надали суду перелік питань, які, на їх думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта.

Остаточне коло питань, які повинні бути роз'яснені судовим експертом, визначається судом відповідно до ст. 41 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 ГПК України, проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2014 призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі № 910/9447/14 до закінчення проведення судової експертизи.

22.08.2014 через відділ діловодства суду від судового експерта надійшло клопотання про витребування додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи.

27.08.2014 Господарський суд міста Києва направив судовому експерту лист, яким просив судового експерта повернути матеріали господарської справи № 910/9447/14 для поновлення провадження у справі та розгляду клопотання, поданого судовим експертом 22.08.2014 через відділ діловодства суду, про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

03.09.2014 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист № 2758/12 від 01.09.2014 з документами на виконання клопотання судового експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи.

11.09.2014 через відділ діловодства суду судовий експерт повернув матеріали господарської справи 910/9447/14.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2014 поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.09.2014 об 11:00 год.

В судове засідання, призначене на 19.09.2014, з'явилися представники позивача і відповідача.

В судовому засіданні, призначеному на 19.09.2014, відповідач підтримав пояснення щодо надання витребуваних доказів, подані ним 19.09.2014 через відділ діловодства суду. Пояснення залучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 19.09.2014, відповідач підтримав подане ним 19.09.2014 через відділ діловодства суду клопотання, відповідно до якого просив поставити для роз'яснення експертом наступні питання:

- Чи тотожний юридичний зміст понять "винагорода за надання послуг з перерахування коштів на фінансування будівництва" та "плата за надання послуг з перерахування коштів на фінансування будівництва"?

- Чи передбачалася оплата ТОВ "ДБК" послуг (винагороди) ПАТ АКБ "Аркада" за перерахування коштів на фінансування будівництва за Договорами банківського рахунку від 17.05.2004, від 30.03.2005, від 20.03.2007, від 18.02.2009 ?

Клопотання відповідача судом відхилено з огляду на те, що відповідно до ст. 41 ГПК України, господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, які виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Пунктом 2 Постанови пленуму Вищого Господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", також визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Разом з тим, запропоновані відповідачем питання є по своїй суті правовими та такими, що віднесені до компетенції суду.

В судовому засіданні, призначеному на 19.09.2014, представники позивача та відповідача повідомили суд, що ними надані всі наявні у них докази, які стосуються справи № 910/9447/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2014 провадження у справі № 910/9447/14 зупинено до закінчення проведення судової експертизи у справі № 910/9447/14, призначеної ухвалою суду від 23.07.2014.

Відповідно до супровідного листа від 23.09.2014, на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 19.09.2014, матеріали справи № 910/9447/14 надіслані судовому експерту Віхляєву Олексію Костянтиновичу для завершення проведення судової економічної експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2014.

29.12.2014 через відділ діловодства суду одержано супровідний лист судового експерта Віхляєва О.К., яким до суду направлені матеріали справи № 910/9447/14 (в 2-х томах) разом з Висновком експерта № 4-2-14 за результатами проведення судово-економічної експертизи за господарською справою № 910/9447/14 від 25.11.2014.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2014 поновлено провадження у справі № 910/9447/14, розгляд справи призначено на 26.01.2015 о 11:10 год.

20.01.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Заява судом задоволена.

26.01.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від 31.12.2014.

В судове засідання, призначене на 26.01.2015, з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням пояснень, поданих 26.01.2015 через відділ діловодства суду.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення щодо результатів судової експертизи, проти задоволення позовних вимог в судовому засіданні заперечував та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Враховуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 26.01.2015.

Суд оголосив перерву в судовому засіданні 26.01.2015 до 02.02.2015 об 11:40 год.

29.01.2015 через відділ діловодства суду відповідач надав додаткові пояснення у справі з додатками.

02.02.2015 позивач через відділ діловодства суду звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі товарознавчої експертизи та запропонував суду кандидатуру судового експерта, якому, на думку представника позивача, доцільно призначити проведення судової експертизи у зазначеній справі.

В судове засідання, призначене на 02.02.2015, з'явилися представники сторін.

Позивач позовні вимоги підтримав повністю та вказував на необхідність призначення у справі судової експертизи з огляду на ту обставину, що при проведенні судово-економічної експертизи у справі № 910/9447/14 судовий експерт не надав відповіді на друге запитання, поставлене перед судовим експертом ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2014, у зв'язку з тим, що дане питання не належить до предмету дослідження економічної експертизи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, зокрема, зазначав, що Генеральним договором від 17.05.2004 винагорода позивачу не передбачалася, а тому у позивача відсутні правові підстави вимагати та стягувати з відповідача будь-яку винагороду. В той же час, відповідач вказував, що сторони врегулювали строк, порядок і розмір оплати позивачу (Банку) послуг за перерахування коштів на фінансування будівництва, які були сплачені відповідачем позивачу в розмірі 3% від перерахованої суми.

На думку відповідача, проведення судової експертизи щодо встановлення розміру винагороди позивачу було зайвим та недоцільним, оскільки це питання повинно бути обумовлено виключно між позивачем та відповідачем при укладенні Генерального договору від 17.05.2004.

Відповідач також вказав на пропуск позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2014 у справі № 910/9447/14 призначено судову економічну експертизу. На вирішення судового експерта поставлено такі питання:

- В якому розмірі Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк "Аркада", як управителем ФФБ виду А за програмою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК", були перераховані кошти на фінансування спорудження об'єктів будівництва в рамках укладеного між Акціонерним комерційним банком "Аркада" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДБК" Генерального договору від 17.05.2004 за період з 17.05.2004 по 24.04.2014?

- Яка звичайна ціна (розмір винагороди) на аналогічні послуги Управителя ФФБ виду А за перерахування коштів на фінансування будівництва станом на 17.05.2004?

Здійснюючи експертне дослідження, судовий експерт надав відповідь на перше поставлене питання та зазначив, що поставлене на експертизу друге питання не входить до переліку питань економічної експертизи.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" зазначено про право господарського суду призначити додаткову або повторну судову експертизу відповідно до положень ст. 42 ГПК України.

Додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо.

Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об'єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання.

Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер.

В ухвалі про призначення додаткової експертизи необхідно чітко зазначити, які саме висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Така судова експертиза може призначатись як з ініціативи суду, так і за клопотанням учасників судового процесу, а її проведення може бути доручено тому ж або іншому експерту.

Якщо необхідно здійснити дослідження нових об'єктів або з інших обставин справи, призначається нова, а не повторна експертиза (п. 15.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 4 від 23.03.2012).

Як зазначалося, здійснюючи експертне дослідження, судовим експертом не надано відповідь на одне з поставлених питань, тоді як усунути неповноту висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо, а тому суд прийшов до висновку про необхідність призначення у справі додаткової судової експертизи, на вирішення якої необхідно поставити питання, на яке не було отримано висновок судового експерта.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 ГПК України, проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2015 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, та зупинено провадження у справі № 910/9447/14 до закінчення проведення судової експертизи.

25.02.2015 матеріали справи № 910/9447/14 скеровані до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення судової експертизи.

29.04.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшов лист з проханням надати інформацію про передачу матеріалів справи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, хід та строки проведення експертизи.

Листом від 06.05.2015 суд надав інформацію позивачу стосовно передачі матеріалів справи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, хід та строки проведення експертизи та повідомив про те, що станом на 06.05.2015 матеріали справи № 910/9447/14 до Господарського суду міста Києва не надходили.

26.06.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов лист № 2430-15 від 15.06.2015 р. за підписом Директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз О.Г.Рувін, яким до суду повернуті матеріали справи № 910/9447/14, у зв'язку із неможливістю провести судову експертизу, призначену ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2015.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 поновлено провадження у справі № 910/9447/14, розгляд справи призначено на 13.07.2015 о 14:20 год.

13.07.2015 через відділ діловодства суду позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі додаткової судової товарознавчої експертизи.

В судове засідання, призначене на 13.07.2015, з'явилися представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні, призначеному на 13.07.2015, представник позивача підтримав подане ним клопотання про призначення у справі додаткової судової товарознавчої експертизи та просив доручити проведення такої експертизи ДП «Київський науково-дослідний інститут незалежних експертиз».

Представник відповідача проти задоволення клопотання про призначення додаткової судової товарознавчої експертизи заперечував.

Клопотання позивача про призначення додаткової судової товарознавчої експертизи судом відхилено з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 ГПК України, проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Позивач не надав суду доказів, які б свідчили, що ДП «Київський науково-дослідний інститут незалежних експертиз» є державною спеціалізованою установою, якій можливо призначити проведення судової експертизи. Крім того, позивач не надав суду пропозицій щодо призначення судової експертизи безпосередньо судовим експертам, які мають відповідну кваліфікацію та компетенцію для проведення експертного дослідження у справі. Судом також враховано, що при призначенні проведення судових експертиз у справі сторонам надавалася можливість пропонувати суду кандидатури експертів, яким, на думку сторін, було можливо доручити проведення судової експертизи у справі.

З огляду на отримання судом відповіді Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15.16.2015, якою повідомлено про неможливість проведення вказаної експертизи, оскільки питання встановлення розміру винагороди за послуги Управителя ФФБ виду виходять за межі компетенції експертів Інституту, та враховуючи, що сторонами не запропоновано суду перелік експертів, яким можливо доручити проведення експертизи у справі, суд прийшов до висновку про необхідність розгляду справі по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

В судовому засіданні, призначеному на 13.07.2015, позивач позовні вимоги підтримав повністю, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.07.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.05.2004 між Акціонерним комерційним банком «Аркада», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк "Аркада" (Банк-управитель) (далі - позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК» (Забудовник) (далі - відповідач) був укладений Генеральний договір (далі-Договір), за яким відповідач (Забудовник) за замовленням позивача (Банку) зобов'язався організувати спорудження об'єктів будівництва у встановлені строки та належної якості, у відповідності з документацією за Угодою на об'єкт будівництва, а позивач зобов'язувався здійснити фінансування будівництва за рахунок ФФБ (фонду фінансування будівництва).

Сторони Генерального договору в п. 1.2. узгодили, що для виконання умов цього договору, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», позивач створює Фонд фінансування будівництва за програмою ТОВ «ДБК» (відповідача) виду А. За перерахування коштів на фінансування будівництва позивач отримує від відповідача винагороду у розмірі та порядку, визначених «Регламентом фінансування будівництва за рахунок ФФБ за програмою ТОВ «ДБК» (Додаток 2 до цього Договору, далі - Регламент фінансування).

Судом встановлено, що Регламент фінансування, який є Додатком 2 до Генерального договору, також не містить розміру та порядку отримання позивачем винагороди за перерахування ним відповідачу коштів на фінансування будівництва.

Отже, в Генеральному договорі від 17.05.2004 року та додатках до нього, вартість винагороди управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва сторонами погоджена не була, рівно як і не був встановлений порядок виплати такої винагороди.

В той же час, в. п.п. 4.6.9. п 4.6. Регламенту фінансування сторони погодили, що при підготовці кожної пачки платіжних доручень на перерахування коштів відповідач (Забудовник) також подає позивачу (Банку) платіжне доручення на перерахування коштів за касове обслуговування Банку в розмірі, обумовленому Договором на розрахунково-касове обслуговування.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що на виконання умов останнього сторони будуть укладати Угоди на об'єкт будівництва у порядку, визначеному в розділі 5 цього Договору.

На виконання умов Договору між сторонами були укладені окремі угоди на об'єкти будівництв, які також не містили погодженого розміру та порядку отримання позивачем винагороди за перерахування ним відповідачу коштів на фінансування будівництва. Зазначене не заперечується сторонами.

За твердженням позивача, не зважаючи на відсутність у Договорі та додатках до нього погодженого розміру винагороди банку-управителю за надання послуги з перерахування залучених на фінансування будівництва коштів, відповідач повинен був оплатити надану позивачем послугу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених Господарським процесуальним кодексом України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Позивач вказує, що відповідач за надану послугу з перерахування залучених на фінансування будівництва коштів винагороду позивачу не сплатив, а тому позивач, виходячи зі звичайної ціни винагороди управителя за перерахування коштів на фінансування будівництва, застосовуючи метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) визначив, що ціна послуги за перерахування коштів на фінансування будівництва об'єктів, наданої позивачем відповідачу, складає 52 346 308,35 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України). Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть також виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ч.1 статті 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Судом встановлено, що відносини, які виникли між сторонами на підставі Договору регулюються також Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю".

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", в редакції що діяла на момент укладення Договору, встановлено, що за перерахування коштів на фінансування будівництва управитель отримує винагороду, зокрема, для ФФБ виду А управителю таку винагороду сплачує забудовник у розмірі, строки та в порядку, погоджених із забудовником при укладанні угоди. Відповідно до положень ст. 21 цього закону, в редакції станом на момент прийняття рішення у справі, передбачено, що за перерахування коштів на фінансування будівництва управитель отримує винагороду, зокрема, для ФФБ виду А управителю таку винагороду сплачує забудовник у розмірі, строки та в порядку, погоджені із забудовником при укладанні договору. За погодженням управителя та забудовника, при перерахуванні коштів на фінансування будівництва із фонду фінансування будівництва, управитель може утримувати належну йому винагороду самостійно за рахунок коштів ФФБ.

Як було встановлено судом, ні в Генеральному договорі від 17.05.2004, ні в додатках до нього, вартість винагороди управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва сторонами та порядок її сплати погоджені не були.

Позивач також не надав суду жодних доказів, які б свідчили про будь-які дії позивача, направлені на внесення змін або доповнень до Генерального договору від 17.05.2004 та додатків до нього щодо визначення вартості винагороди управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва сторонами та порядок її сплати.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про укладення сторонами договору б/н на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 17.05.2004 з додатковою угодою та договорів банківського рахунку від 30.03.2005, 20.03.2007, 18.02.2009.

Додатковою угодою № 1 від 18.05.2004 до Договору б/н на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 17.05.2004 (п. 1.2.) доповнено розділ 4 наведеного Договору п. 4.4., відповідно до якого клієнт (відповідач) сплачує послуги банку (позивача) за здійснення електронних переказів, пов'язаних із фінансуванням житлового та нежитлового будівництва у розмірі трьох відсотків від загальної суми перерахованих платежів по рахунку № 0 у кожному випадку перерахування, за виключенням суми повернених коштів.

Відповідно до п. 4.4. договорів банківського рахунку від 30.03.2005, 20.03.2007, 18.02.2009 передбачено сплату відповідачем на користь позивача послуг за здійснення на підставі електронних, паперових розрахункових документів переказів у безготівковій формі, пов'язаних із фінансуванням будівництва житла та не житлових приміщень, за рахунок коштів ФФБ установників за індивідуальними договорами, тимчасового венчурного пулу в розмірі 3% від загальної суми перерахованих платежів.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про здійснення перерахування відповідачем позивачу грошових коштів на підставі зазначених договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 17.05.2004 та договорів банківського рахунку від 30.03.2005, 20.03.2007, 18.02.2009.

Суд критично оцінює твердження відповідача з приводу того, що оплата за здійснення електронних переказів на рахунок позивача на підставі зазначених договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування та договорів банківського рахунку повинна розцінюватися в якості винагороди управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва відповідно до Генерального договору від 17.05.2004.

При цьому суд виходив з такого.

Судом встановлено, що договір б/н на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 17.05.2004 та договори банківського рахунку від 30.03.2005, 20.03.2007, 18.02.2009 не містять жодних посилань на ту обставину, що вони укладені на виконання умов Генерального договору від 17.05.2004.

Більш того, реалізація кредитно-розрахункових відносин у безготівковій формі відбувається шляхом перерахування коштів з одного банківського рахунку на інший. Їй передує укладення договору банківського рахунку, на підставі якого відбувається відкриття рахунку, прийняття, зарахування, перерахування, видача грошових коштів, проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Відповідно до ч. 4 ст. 1068 ЦК України, клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Отже, сплата відповідачем послуг банку (позивача) на підставі договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 17.05.2004 та договорів банківського рахунку від 30.03.2005, 20.03.2007, 18.02.2009 є виконанням зобов'язань, які виникли в результаті укладення та виконання саме умов зазначених договорів, і не може розглядатися судом в якості виконання умов Генерального договору від 17.05.2004.

При цьому, як встановлено судом, в Генеральному договорі від 17.05.2004 та в додатках до нього вартість винагороди управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва сторонами та порядок її сплати погоджені не були.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою об'єктивного вирішення спору у справі № 910/9447/14, враховуючи клопотання позивача, судом відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Віхляєву Олексію Костянтиновичу .

На вирішення судового експерта поставлено такі питання:

- В якому розмірі Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк "Аркада", як управителем ФФБ виду А за програмою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК", були перераховані кошти на фінансування спорудження об'єктів будівництва в рамках укладеного між Акціонерним комерційним банком "Аркада" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДБК" Генерального договору від 17.05.2004 року за період з 17.05.2004 року по 24.04.2014 року?

- Яка звичайна ціна (розмір винагороди) на аналогічні послуги Управителя ФФБ виду А за перерахування коштів на фінансування будівництва станом на 17.05.2004 року?

Відповідно Висновку експерта № 4-2-14 за результатами проведення судово-економічної експертизи за господарською справою № 910/9447/14 від 25.11.2014 судовим експертом зроблені висновки, що позивачем, як управителем ФФБ виду А за програмою відповідача, перераховані кошти на фінансування спорудження об'єктів будівництва в рамках укладеного між позивачем та відповідачем Генерального договору від 17.05.2004 року за період з 17.05.2004 по 24.04.2014 на загальну суму ,00 грн. Також судовий експерт повідомив, що дослідити друге питання, поставлене на вирішення судового експерта, не видається за можливе.

Суд вважає, що Висновок експерта № 4-2-14 за результатами проведення судово-економічної експертизи за господарською справою № 910/9447/14 від 25.11.2014, складений кваліфікованим судовим експертом відповідно до вимог Закону України "Про судову експертизу", а тому приймається судом в якості належного та допустимого доказу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, врахувавши підстави позову, зазначені позивачем, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Водночас, розгляд справи №910/9447/14 відбувався з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Судом були враховані роз'яснення, надані господарським судам в п. 2.2 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", а саме: за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи по суті судом не встановлено порушення прав позивача, то підстави для застосування позовної давності в спірному випадку відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при відмові в задоволенні позову на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 41, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.07.2015 р.

Суддя Гумега О.В.