ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року Справа № 915/757/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПЗКУ-МТС»

01024, м. Київ, вул. Лютеранська, 15 літ.А, н/п 17

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг»

54025, Миколаївська область, м. Миколаїв, пр. Героїв Сталінграду, 113

Про: зобов'язання вчинити дії.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Цимбровська Ю.О., за довіреністю;

Від відповідача: Махнова О.В., за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 05.05.15 р. звернувся до господарського суду з позовом зобов'язати відповідача повернути ТОВ «ДПЗКУ-МТС» 2 одиниці сільськогосподарської техніки, переданої за договором про надання послуг зберігання від 25.07.2014 року № 25/2014, а саме: жатка кукурудзяна восьмирядна OROS-8+HSA (Угорщина) серійний номер ; візок для перевезення жатки ЛАН-1А (Україна) серійний номер 10450.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов пункту 2.1.6 договору «Про надання послуг зберігання» № 25/2014 від 25.07.2014 року; акту приймання-передачі від 25.07.2014; листа від 17.03.15 р. № 130юр-19/2015 до відповідача; норм ст.ст. 629, 936, 16, 938, 949 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що на лист-вимогу відповідач не відреагував, станом на поточну дату майно позивачу не повернув. Крім того, відповідач постійно уникає спілкування з представниками позивача, а при розмовах, які вдалось провести - стверджував про відмову повертати майно позивача умисно.

Відповідач у відзиві повністю заперечує на позов, просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що до теперішнього часу позивач не передавав на зберігання відповідачу на підставі цього договору жодного майна. Акт приймання-передачі від 25.07.14 р. за договором зберігання від 25.07.14 р. жодним чином не стосується взаємовідносин сторін за договором про надання послуг зберігання № 25/2014 від 25.07.2014 р. Отже, відповідач вважає, що предмет спору відсутній.

20.07.2015р. за наслідками розгляду справи суд на підставі ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд -

встановив:

25 липня 2014 року між сторонами був укладений договір «Про надання послуг зберігання» № 25/2014 згідно з предметом якого відповідач, як зберігач, зобов'язався зберігати майно, яке передане йому позивачем, як поклажодавцем, по акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною до цього договору, та повернути його поклажодавцеві у схоронності. Право власності на майно до зберігача не переходить, він не має право користуватися майном, передавати його у заставу чи користування третім особам. За зберігання майна поклажодавець сплачує зберігачу щомісячну плату у розмірі 100,00 грн., у т.ч. ПДВ - 16,66 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок поклажодавця.

Відповідно до умов пунктів 2.1.1, 2.1.4, 2.1.6, 2.1.7, 2.1.8 зберігач зобов'язався: передати майно на підставі акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору; за першою вимогою поклажодавця надавати можливість доступу до майна і перевірки умов його зберігання; повернути майно поклажодавцю повністю або частково за першою вимогою останнього не пізніше 3 робочих днів з дня одержання такої вимоги; надати поклажодацю акт, що підтверджує повернення майна поклажодавцю; не перешкоджати поклажодавцю користуватись належним йому майном. За першою вимогою поклажодавця надавати можливість доступу до майна і перевірки умов зберігання.

Згідно з умовами п. 2.2.3 договору поклажодавець має право одержувати майно достроково, попередивши про це зберігача не менше ніж за 3 робочі дні.

Сторони дійшли згоди, що всі спори, що виникають у зв'язку з виконанням цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а в разі недосягнення згоди - відповідно до чинного законодавства України. Якщо спір не може бути вирішений шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору, визначеному відповідним чинним законодавством України; цей договір набирає сили з дати його підписання сторонами і дії протягом строку зберігання майна. Строк зберігання майна починається з дати підписання акту приймання-передачі про передачу майна від поклажодавця до зберігача і діє до першої вимоги поклажодавця про повернення майна (дата підписання акту приймання-передачі (повернення) (пункти 5.1, 6.1, 6.2 договору № 25/2014 від 25.07.14р.).

Матеріали справи свідчать, що згідно акту приймання-передачі від 25.07.14р. за договором зберігання від 25 липня 2014 року, позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання наступне майно:

1. Жатка кукурудзяна восьмирядна OROS-8+HSA (Угорщина) серійний номер вартістю 360 000,00 грн.

2. Візок для перевезення жатки ЛАН-1А (Україна) серійний номер 10450 вартістю 20 000,00 грн.

Згодом, 17.03.15 р., позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 130юр-19/2015 в якому, посилаючись на п. 2.1.6 договору № 25/2014 від 25.07.14 р., просив останнього повернути із відповідального зберігання наступну техніку:

1. Кукурудзяна жниварка OROS 8+HSA серійний номер .

2. Візок для перевезення жатки ЛАН-А № 10450.

Вказаний лист був відправлений 17.03.15 р. на юридичну адресу відповідача поштовим зв'язком з описом вкладення у цінний лист.

Твердження відповідача про неотримання вказаного листа-вимоги спростовується наданими позивачем доказами, а саме описом вкладення у цінний лист, квитанцією № 871 про направлення цінного листа відповідачу від 17.03.15 р., а також довідкою про вручення відправлення № 871 01.04.15 р. за довіреністю об'єктом поштового зв'язку Миколаїв 25.

Та як, вбачається з наданих суду позивачем доказів, відповідач не відреагував на вимогу поклажодавця повернути майно.

Предметом даного спору виступила немайнова вимога позивача про повернення зі зберігання відповідача відповідної техніки.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про зберігання.

Так, згідно приписам ч. 1 ст. 936, ст. 938, ст. 949 Цивільного кодексу України: за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк. Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов'язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків.

За правилами ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Таким чином, позивач у відповідності з наведеною нормою ст. 953 ЦКУ та умовами п. 2.1.6 договору від 25.07.14 р. фактично листом від 17.03.15р. реалізував своє право достроково забрати річ зі зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Правовідносини сторін щодо зберігання речі регулюються нормами зобов'язального права (глава 66 ЦК України). Доказовою базою поклажодавця є володіння річчю та передача її на зберігання.

Так, наданий позивачем акт від 24.09.2013 року свідчить про приймання останнім в користування за договором фінансового лізингу № 1934/09/13-В від 23.09.13р. OROS жниварки 8-ми рядної під кукурудзу 8+HSA, зокрема з серійним номером .

За твердженням позивача саме ця жатка кукурудзяна й була передана на відповідальне зберігання відповідачу.

Відповідач же ці твердження в розумінні ст.ст. 34, 36 ГПК України, шляхом надання суду належних доказів, не спростував.

За правилами ст.ст. 32,33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи ж відповідача про те, що позивач не передавав йому на зберігання майно за договором «Про надання послуг зберігання» № 25/2014 від 25.07.14р. не заслуговують на увагу, оскільки доказово не підтверджені та взагалі є такими, що вказують на ухилення зберігача від виконання взятих на себе господарських зобов'язань за договором.

Факт передачі відповідачу позивачем майна, а саме: жатка кукурудзяна восьмирядна OROS-8+HSA (Угорщина) серійний номер ; візок для перевезення жатки ЛАН-1А (Україна) серійний номер 10450, за договором «Про надання послуг зберігання» № 25/2014 від 25.07.14р. по акту приймання-передачі від 25.07.14р., судом по даній справі встановлено. В судовому засіданні 20.07.15р. судом були оглянуті оригінали наведеного договору № 25/2014 від 25.07.14р. та акту приймання-передачі від 25.07.14р., які скріплені підписами керівників та печатками обох підприємств. Відповідач всупереч процесуальним нормам ст.ст. 32, 33 ГПК України не спростував існування наведених доказів та не заперечив їх укладання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач фактично порушив взяті на себе зобов'язання за договором зберігання та не повернув поклажодавцю у встановлений п. 2.1.6 договору строк майно, яке йому було останнім передано на зберігання.

Отже, відповідач фактично ухилився від виконання господарських зобов'язань, покладених на нього за договором № 25/2014 від 25.07.14 р., а отже - порушив права та законні інтереси позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Таким чином, дослідивши надані позивачем документальні докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про законність заявлених позовних вимог, а отже - задоволенню їх в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 36, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ДПЗКУ-МТС» техніку, передану за договором «Про надання послуг зберігання» від 25.07.2014р. за № 25/2014, а саме:

- жатку кукурудзяну восьмирядну OROS-8+HSA (Угорщина) серійний номер - 1 од;

- візок для перевезення жатки ЛАН-1А (Україна) серійний номер 10450 - 1 од.

3. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1218 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 24 липня 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова