ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015 року Справа № 904/2958/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Малик С.О.

представники сторін:

від позивача: Семенюк С.О. представник, довіреність №2306/К від 23.06.15;

від відповідача: Ланчковський Ю.В. представник, довіреність №36 від 24.04.15;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року у справі № 904/2958/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чистий світ-Трейд", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року у справі №904/2958/15 (суддя Петрова В.І.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чистий світ-Трейд" основний борг за договором №273 від 02.02.2013року у розмірі 172 585,20грн., 3% річних у розмірі 3 990,88грн., інфляційні у розмірі 28 557,64 грн., 4 102,68грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору поставки №273 від 02.02.2013 року в частині оплати отриманого товару, порушення вимог ст.ст. 530, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, правом позивача стягнути 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача про стягнення пені відповідно до п.7.5 договору, суд зазначив про неузгодженість сторонами її розміру.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що за накладною №4945 від 26.05.2014 року поставка товару є позадоговірною, рахунки на оплату відповідач не отримував. Просить скасувати оскаржуване рішення, припинити провадження

У запереченні на апеляційну скаргу позивач вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, доводи апелянта безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чистий світ-Трейд" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (покупець) був укладений договір №273, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець - прийняти і сплатити продукцію матеріально - технічного призначення (далі - товар), найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови і строки постачання якої вказані в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до цього договору, що є його невідємною частиною.

Згідно п.2.4. договору сума договору складається з сум специфікацій, що є невід'ємною частиною договору.

За п.3.1. договору товар поставляється на умовах, вказаних у специфікаціях до договору, згідно Інкотермс 2000. Товар поставляється партіями в терміни, узгоджені сторонами у специфікаціях (п.3.2. договору).

Пунктом 3.4. договору передбачено, що разом з товаром постачальник передає покупцю рахунок-фактуру, товарну накладну, товарно-транспортну накладну (якщо товар поставляється залізничним або автомобільним транспортом), податкову накладну, сертифікат якості, документи, передбачені відповідною специфікацією до договору.

Згідно п.3.8. договору товар передається постачальником покупцю за підписаним сторонами актом приймання-передачі та/або товаросупровідним документом з відміткою покупця про приймання товару.

Відповідно до п.3.9. договору датою поставки товару та датою переходу права власності є дата підписання сторонами акту приймання-передачі або дата, вказана покупцем на товарно-транспортній накладній під час приймання товару.

Специфікацією №3 до договору сторони визначили, що загальна вартість поставленого товару складає 37 992,00грн. Крім того даною Специфікацією сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2014року.

Специфікацією №4 до договору сторони визначили, що загальна вартість поставленого товару складає 134 593,20грн.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору згідно специфікацій №№3-4 позивач поставив відповідачу товар за період з 14.05.2014 року по 26.05.2014року на загальну суму 172 585,20грн., що підтверджується видатковими накладними №4488 від 14.05.2014року на суму 37 992,00грн., №4484 від 14.05.2014року на суму 132 396,43грн., №4945 від 26.05.2014року на суму 2 196,77грн., які підписані сторонами без заперечень. Також матеріали справи містять довіреності відповідача на отримання товару та рахунки - фактурами (а.с.20-27).

При розгляді апеляційної скарги відповідач не довів, що за накладною

№4945 від 26.05.2014 року поставка товару є позадоговірною, оскільки вказаний в ній товар відповідає товару, що вказаний в п.4 Специфікації №4 (а.с.19). Аналогічний висновок зробив і місцевий суд, відхиляючи заперечення представника відповідача щодо отримання товару.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, у видатковій накладній більш докладно вказано найменування товару за його артикулом.

Таким чином, підстав для висновку про наявність позадоговірних відносин між сторонами не має.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно п.4.1. договору розрахунки проводяться покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії товару на рахунок постачальника в порядку і строки, передбачені відповідною специфікацією.

При проведенні розрахунків за договором сторони зобов'язуються під час заповнення платіжних документів вказувати номер та дату договору, номер специфікації, за якими здійснюється платіж (п.4.2. договору).

Пунктом 4.3. договору передбачено, що розрахунки за умови попередньої оплати здійснюються за умови надання постачальником до моменту оплати оригіналів рахунку, за умови оплати по факту поставки - оригіналів рахунку та податкової накладної. У випадку надання постачальником оригіналів вказаних документів таким чином, що робить неможливим здійснення оплати покупцем у строки, встановлені договором, покупець звільняється від відповідальності за несвоєчасне здійснення платежу.

Покупець має право збільшити строк оплати поставленого товару співрозмірно часу прострочки надання усіх документів (п.4.4. договору).

За Специфікацією №3 оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару та надання постачальником рахунку.

За Специфікацією №4 оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 календарних днів з моменту поставки товару та надання постачальником рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, підстави для оплати товару відповідачем наявні.

Відповідач повинен був сплатити товар за видатковою накладною №4488 від 14.05.2014року - 13.06.2014року, за видатковою накладною №4484 від 14.05.2014 року - 19.05.2014року, за видатковою накладною №4945 від 26.05.2014року - 31.05.2014року. Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем згідно договору №273 від 02.02.2013року за період поставки з 14.05.2014року по 26.05.2014року складає 172 585,20грн.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За відсутності доказів належного виконання відповідачем зобов'язання, рішення суду про стягнення заборгованості є правильним.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. ч. 4, 6 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом у даному випадку не передбачено розмір штрафних санкцій, то застосовуються санкції, передбачені договором.

Колегія суддів поділяє висновок суду про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення пені, оскільки за змістом п.7.5. договору сторони не погодили її розмір, лише обмежили граничний розмір пені - не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції правомірно зазначив на помилковість проведеного позивачем нарахування 3% річних, задовольнив ці вимоги частково.

Щодо розміру інфляційних, то вони стягнуті судом відповідно до заявленої позивачем суми, оскільки правильний їх розмір є більшим, а вихід суду за межі позовних вимог у даному випадку неможливий.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року у справі № 904/2958/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 21.07.2015 року.