РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015Справа №910/9326/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний трест "Південенергомонтаж", третя особа: Державна фінансова інспекція України про стягнення 596 949,10 грн., за участю представників позивача - Пашинського А.А., довіреність № б/н від 20.03.2015 року, відповідача - Шкарбанова В.Г., довіреність №б/н від 12.01.2015 року, третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення з відповідача зайво сплачених коштів у сумі 596 949,10 грн. у зв'язку із завищенням відповідачем вартості робіт за договором від 15.05.2008 року №4108 на виконання контрольно-профілактичних робіт, посилаючись на ст. 224 ГК України, щодо відшкодування збитків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 20.05.2015 року.

14.05.2015 року представником відповідача через канцелярію суду надано заперечення проти позову, в яких відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що договір від 15.05.2008 року, технічне завдання, локальний кошторис, календарний план з ремонту обладнання енергоблоку № 1 ХАЕС, протокол погодження договірної ціни, тощо були підписані Генеральним директором ВП «Хмельницька АЕС» Панащенко Н.С.; будь яких зауважень, доповнень, змін (в тому числі на загальну вартість, тарифи, ціни, тощо) за період дії договору та до теперішнього часу на адресу відповідача не надходило; всі роботи, обумовлені договором, були виконані в повному обсязі, перевірені керівниками відповідальних служб та відділів, про що свідчать їхні підписи на акті приймання-передачі виконаних робіт, наявному в матеріалах справи; договір від 15.05.2008р., який діяв з 15.05.2008 по 24.04.2008 року, відповідачем виконаний добросовісно та у повному обсязі, а тому звернення до суду через 8 років після закінчення дії договору є порушенням норм чинного законодавства України. Просив застосувати строк позовної давності до даних вимог.

08.07.2015 року представник третьої особи через відділ діловодства господарського суду подав письмові пояснення до позову, в яких третя особа просила задовольнити позовні вимоги з огляду на те, що відповідно до акту ревізії від 27.10.2010 року №05-21/168 за договором від 15.05.2008 року на виконання відповідачем контрольно-профілактичних робіт відбулося необґрунтоване збільшення нормативної трудомісткості робіт, що призвело до завищення вартості виконаних робіт на суму 596 949,10 грн.

Представник третьої особи у судове засідання 08.07.2015 року не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ДП «НАЕК «Енергоатом» (замовник) та ТОВ «БМТ «Південенергомонтаж» (виконавець) було укладено договір від 15.05.2008, за умовами якого замовник доручає виконавцю, а виконавець бере на себе зобов'язання з виконання контрольно-профілактичних робіт на системи переднапруги захисної оболонки (СПЗО) (візуальний огляд 54 армоканатів, контроль попереднього напруження в 47 армоканатах та заміна 4-х армоканатів енергоблоку №1 в період проведення ППР-2008 (пункт 1.1 договору).

Загальна вартість робіт за договором - 884 959,20 грн., з яких вартість робіт - 736 658,00 грн., матеріали - 808,00 грн., ПДВ 20% - 147 493,20 грн. (пункт 2.1 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за договором (пункт 3.1 договору).

Розрахунки з виконавцем за виконані роботи здійснюються замовником за підставі акта приймання-передачі виконаних робіт, затверджених сторонами та технічних актів приймання-передачі виконаних робіт (пункт 4.1 договору).

Приймання-передача виконаних робіт оформлюється актом приймання-передачі виконаних робіт в 2 (двох) примірниках, які підписуються обома сторонами. Такі акти є підставою для взаємних розрахунків (пункт 5.1 договору).

Замовник протягом 10 (десяти) робочих днів від дня отримання акта приймання-передачі виконаних робіт та звітної документації зобов'язаний направити виконавцю 2 (два) примірники підписаних актів приймання-передачі виконаних робіт або мотивовану відмову від приймання виконаних робіт (пункт 5.2 договору).

Сторонами було укладено протокол узгодження договірної ціни, відповідно до якого вартість виконання контрольно-профілактичних робіт СПЗО (візуальний огляд 54 армоканатів, контроль зусиль переднапруження в 47 армоканатів та заміна 4 армоканатів) енергоблока №1 в ППР-2008 у сумі 884 959,20 грн., в тому числі ПДВ.

На виконання умов договору сторонами було укладено акти приймання-передачі виконаних робіт від 24.06.2008 № 1 на суму 48 601,20 грн. та від 25.07.2008 №2 на суму 836 358,00 грн.

Судом встановлено, що вказані акти підписано та скріплено печатками сторін, що свідчить про те, що позивачем прийнято роботи без будь-яких зауважень.

ТОВ «БМТ «Південенергомонтаж» було належним чином виконано умови договору, у зв'язку з чим ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснено оплату виконаних робіт, що підтверджується платіжними дорученнями: від 17.07.2008 №4189 на суму 48 601,20 грн.; від 21.08.2008 №5166 на суму 836 358,00 грн.

Разом з тим, сторонами було проведено взаємозалік розрахунків за договором, відповідно до якого заборгованість відповідача станом на 01.11.2014 перед позивачем відсутня.

Частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною четвертою статті 879 ЦК України встановлено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно з частиною четвертою статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до частини першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Пунктами 98, 99, 100 загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668, встановлено, що оплата за виконані роботи проводиться у порядку, визначеному договором підряду. Договором підряду може бути передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться після прийняття замовником закінчених робіт (об'єкта будівництва) або поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт. У договорі підряду сторони можуть передбачати надання замовником авансу з визначенням порядку його використання.

Розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх.

Після підписання документів замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи. Порядок подання підрядником документів про обсяги і вартість виконаних робіт, проведення перевірки їх достовірності, підписання та оплати замовником визначається у договорі підряду.

У разі виявлення невідповідності робіт, пред'явлених до оплати, встановленим вимогам, завищення їх обсягів або неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін, розцінок та інших помилок, що вплинули на ціну виконаних робіт, замовник має право за участю підрядника скоригувати суму, що підлягає сплаті.

Головним контрольно-ревізійним управлінням України було проведено ревізію фінансової-господарської діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом» та його відокремлених підрозділів за період з 01.07.2008 по 30.06.2010 і складено акт ревізії від 27.10.2010 №05-21/168, яким, в свою чергу, було встановлено завищення вартості робіт за договором від 15.05.2008 №4108 на загальну суму 596 949,10 грн.

01.12.2010 Головне контрольно-ревізійне управління України звернулося до ДП «НАЕК «Енергоатом» з вимогою №32-14/403 про усунення порушень шляхом стягнення з відповідача зайво сплачених коштів у сумі 596 949,10 грн.

Не погоджуючись з висновками, викладеними у вказаній вимозі, ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ДФІ про визнання нечинною вимоги від 01.12.10 №32-14/403, мотивуючи тим, що оскаржувана вимога прийнята відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки під час проведення ревізії ДП «НАЕК «Енергоатом» були наданні всі первинні документи, які були витребувані, а тому всі господарські відносини між ДП «НАЕК «Енергоатом» та його контрагентами є законними.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2013 №2а-19526/10/2670 у задоволенні позовних вимог ДП «НАЕК «Енергоатом» було відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014 №2а-19526/10/2670 апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» задоволено частково; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2013 №2а-19526/10/2670 скасовано в частині відмови у задоволенні адміністративного позову ДП «НАЕК «Енергоатом» до ДФІ в частині визнання протиправним та скасування пункту 7 вимоги від 01.12.210 №32-14/403 Головного контрольно-ревізійного управління України та визнано протиправними та скасування пунктів вказаної вимоги, а саме: 8, 10, 12, 18, 20, 24, 25 і 29; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2013 залишено без змін.

Постановою від 07.10.2014 №К800/28602/14 Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» залишено без задоволення; касаційну скаргу ДФІ задоволено; постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014 №2а-19526/10/2670 скасовано; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2013№ 2а залишено в силі.

Позивач звернувся до відповідача із претензією від 11.09.2014 №45-1122/8432 про повернення зайво сплачених коштів, зокрема, за договором від 15.05.2008 року на загальну суму 596 949,10 грн.

Однак, ТОВ «БМТ «Південенергомонтаж» відповіді на вказану претензію не надало, зайво сплачені кошти за договором від 15.05.2008 року на рахунок ДП «НАЕК «Енергоатом» не перерахувало.

Згідно з частиною першою статті 877 ЦК України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 1 Порядку проведення перевірки дотримання вимог нормативних документів і нормативів обчислення вартості будівництва об'єктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, а також коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, кредитів, наданих під державні гарантії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №1210, визначено, що цей Порядок визначає механізм проведення Мінрегіоном перевірки дотримання вимог нормативних документів і нормативів обчислення вартості будівництва об'єктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, а також коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, кредитів, наданих під державні гарантії.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

За змістом пунктів 1, 7, 10 частини першої статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 №21-63а14.

Частиною другою статті 224 ГК України передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами частини першої статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді реальних збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Також судом встановлено, що ні позивачем, ані Головним контрольно-ревізійним управлінням України не висувалися вимоги до відповідача про внесення змін чи корегування розробленої проектно-кошторисної документації, і така документація на даний час є чинною.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволеню саме з цих підстав.

Окрім того, слід зазначити, що статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як було встановлено судом, Головне контрольно-ревізійного управління України зверталося до ДП «НАЕК «Енергоатом» з вимогою від 01.12.2010 №32-14/403, на підставі якої позивач довідався про порушення свого права, а тому строк позовної давності у нашому випадку сплинув ще 02.12.2013; крім того, позивач не навів причин зволікання із поданням даної позовної заяви та відповідного клопотання щодо поновлення строку позовної давності не подав.

Оскільки право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду не порушено відповідачем, то в позові слід відмовити не з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, а з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.07.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна