РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

15 липня 2015 року Справа № 906/418/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Саврій В.А.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка Оверчук О.М.(пост.дов-ть б/№ від 02.06.2015 р./

відповідача - під-ця ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Житомирсько області від 16.05.13 р.

у справі № 906/418/13 (суддя Давидюк В.К. )

за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта банк"

до відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (с.Лутівка, Радомишльський район, Житомирська область)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк"

про стягнення 424857,63 грн.

В судовому засіданні 14.07.2015 р. оголошувалась перерва для докладного ознайомлення представників сторін із висновком експерта.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Житомирської області від 16.05.2013 р. у справі № 906/418/13 задоволено позов публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" про стягнення 424857,63 грн., в т.ч. : 33572,04 швейцарських франків. заборгованості за кредитом, що становить в еквіваленті 289536,08 грн; 14206,25 шв.франків заборгованості за відсотками, що в еквіваленті становить 122519,27 грн.; 500,79 шв.франків пені за несвоєчасну сплату кредиту, що в еквіваленті становить 4318,97 грн.; 983,65 шв.франків пені за несвоєчасну сплату відсотків, що становить в еквіваленті 8483,31 грн., а також - 8497,16 грн. витрат на оплату судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права, а саме позбавлено відповідача права на судовий захист та участь у судових засіданнях.

Пояснює, що про рішення суду відповідач дізнався через сім місяців після прийняття оскаржуваного рішення, отримавши від місцевого відділу державної виконавчої служи повідомлення про примусове стягнення з підприємця на користь ПАТ «Дельта Банк» суми коштів, яку відповідач заборгував іншому банку - АКІБ "УкрСиббанк". Зазначає, що жодних договорів підприємцем ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» не укладалось.

Зазначає, що судові засідання суду першої інстанції 09 та 26 квітня 2013 року та 16 травня 2013 року у справі № 906/418/13 відбувались без участі відповідача, оскільки позивачем у позовній заяві було невірно зазначено адресу місця проживання підприємця ОСОБА_2 Вважає, що господарський суд Житомирської області неправомірно розпочав розгляд справи та прийняв рішення по суті спору на підставі доказів, наданих лише позивачем, без встановлення факту належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням також норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, оскільки розрахунки банку документально необґрунтовані, суд не перевірив відображення в обліку операцій з використання та погашення кредиту за кредитним договором № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р. та додатковими кредитними договорами.

Доводить, що заборгованість відповідача за пред'явленим позовом є значно меншою, в розрахунках банку не враховано факту щоденної зміни курсу валюти - швейцарського франку по відношенню до гривні, а також позивач безпідставно застосував відсоткову ставку 21,98 % річних при здійсненні розрахунків штрафних санкцій відповідно до умов договору. В обґрунтування своєї позиції подав зустрічний розрахунок заборгованості.

У доповненнях до апеляційної скарги, зауважує, що пунктом 2.1 кредитного договору сторони погодили умови погашення кредиту і встановили кінцеву дату погашення кредиту 28.12.2020 р. Умовою виникнення обов'язку достроково погашення кредиту позичальником є надіслання та отримання відповідної вимоги (претензії) на дострокове погашення кредиту, однак такої вимоги (претензії) на адресу відповідача надіслано не було, а тому, вважає, що у кредитора відсутнє право вимоги повного дострокового погашення усіх зобов'язань за кредитним договором № 42/2005/фм/тт261 0) від 28.12.2005 р.

Пояснює, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся до відповідача із позовом про стягнення заборгованості як новий кредитор після переуступки права вимоги, однак жодних документів про здійснення переуступки підприємцю надано не було.

Зазначає, що у матеріалах справи містять тільки копії документів, не завірені належним чином та для огляду суду не було надано жодних оригіналів документів, а тому надані позивачем копії не можуть вважатись належними доказами і бути підставою для прийняття рішення судами України.

Стверджує, що Радомишльським районним судом Житомирської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до АКІБ «УкрСиббанк», третя особа ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного та іпотечного договору недійсним в порядку захисту прав споживача.

За таких обставин вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 16.05.2013 р. у справі № 906/418/13 винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, а відтак, апеляційна скарга є безпідставною.

Посилаючись на ст.54 ГПК України, пояснює, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію, а також витягу з ЄДРПУО, який надано суду, значиться адреса місцезнаходження відповідача, а саме: АДРЕСА_1. Стверджує, що дана адреса була зазначена позивачем у позовній заяві та на вказану адресу судом направлялися процесуальні документи для належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, однак своїм правом участі в судовому засіданні відповідач не скористався.

У письмових поясненнях зазначає, що після переходу права вимоги від первісного кредитора АКІБ «УкрСиббанк» до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги, позичальнику було відправлено повідомлення про перехід права вимоги, однак впродовж тривалого періоду позичальник не виявив бажання з'ясувати питання щодо належного кредитора та порядку нарахування і сплати відсотків за кредитом.

Стверджує, що після переходу права вимоги, позичальником в період з грудня 2011 року по теперішній час продовжується невиконання умов договору, що спричинило збільшення розміру простроченої заборгованості, яка і надалі залишається несплаченою.

З огляду на викладене, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 16.05.2013 р. у справі № 906/418/13 без змін.

Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" не забезпечив участь свого представника в судовому засіданні, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду /а.с.137-142, 147-152 у т.2/, явка представника третьої особи в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника третьої особи за наявними у справі матеріалами відповідно до норм ст.ст.99,101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

28.12.2005 р. акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2/позичальником укладений кредитний договір № 42/2005/фм/тт261, відповідно до умов якого банк зобов'язується надавати позичальнику, а позичальник зобов'язаний прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 39300,00 швейцарських франків у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі /а.с.31-35 у т.1/. Сторони визначили, що під терміном «поновлювана кредитна лінія» розуміється форма надання кредиту, яка передбачає надання кредиту позичальнику в майбутньому одним траншем або декількома траншами, але в будь - якому випадку в межах встановленого ліміту кредитної лінії та в межах встановленого строку (терміну кредитування), як це встановлено договором.

Пунктом 1.2. сторони узгодили, що надання кредиту здійснюється у термін з 28.12.2005 р. Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 28.05.2012 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь якого з п.п.2.3., 5.3., 5.6., 5.10., 5.11., 7.4., 9.2. цього договору. Кредит вважається повернутим з моменту зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок банку.

Відповідно до п.п.1.3.1. договору, за користування кредитних коштів за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 8,99 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору. Не раніше ніж через 1 місяць з дня укладання цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки в порядку, визначеному в п.9.2 цього договору. В такому ж порядку може бути встановлений новий розмір процентної ставки у випадку невиконання позичальником умов п.4.8 цього договору (щодо забезпечення надходження на поточні рахунки позичальника щомісяця 2000 грн.).

Згідно з п.п.1.3.2 договору за користування кредитними коштами понад встановлений термін процентна ставка встановлюється в розмірі 13,5 % річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї заборгованості клієнта по основній сумі боргу незалежно від розміру простроченої заборгованості.

Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику згідно умов даного договору за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку (п.п.1.3.3. договору).

Нараховування процентів здійснюється щомісяця в останній робочій день поточного місяця. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання кредитних коштів в перший період, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються методом "факт/360", відповідно до постанови Правління НБУ від 18.06. 2003 р. № 255. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім відповідно до умов даного договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем (п.п.1.3.4. договору).

Підпунктом 1.3.5. договору, встановлено, що строк сплати процентів - с 01 по 05 число (включно) кожною місяця, наступною за тим, за який були нараховані проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту.

Позичальник сплачує банку комісію за надання кредитної лінії у розмірі 2,5 процентів від суми фактично виданих коштів (п.п.1.3.6. договору).

Згідно з п.1.4. договору, цільове призначення кредиту: на розвиток бізнесу.

Пунктом 1.6. договору сторони погодили наступну черговість погашення позичальником своїх грошових зобов'язань за даним договором: прострочені проценти (якщо буде місце прострочення); прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); строкові проценти; строкові комісії; прострочені сума основного боргу (якщо буде місце прострочення); строкова сума основного боргу; штрафні санкції за цим договором.

Згідно з п.4.1. договору позичальник зобов'язаний: використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договорі терміни.

Відповідно до п.5.5. договору банк має право у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту (основної суми) та/або термінів сплати плати за кредит строком більш ніж на 5 календарних дні, та/або у випадку порушення позичальником умов договору застави, вказаного в п.2 даного договору застави, вказаного в п.2 даного договору, банк має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит за цим договором в визначеному в розділі 11 цього договору.

Згідно з п.5.7. договору у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та плати за кредит банк має право стягнути з позичальника суму боргу в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення (застава, поручительство та інше).

Пунктом 5.9. договору встановлено, що у випадку невиконання позичальником умов цього договору про надання забезпечення належного виконання зобов'язань за цим договором, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язань за цим договором або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання), термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення в порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Пунктом 5.10. договору встановлено, що у випадку невиконання або прострочення виконання грошових зобов'язань, передбачених цим договором, а також будь-якими іншими угодами, що укладені в майбутньому між банком та позичальником, банк може змінити термін повернення кредиту в повному обсязі та плати за кредит, в сторону зменшення в порядку визначеному в цього договорі.

Позичальник має право ставити перед банком питання про перенесення термінів погашення заборгованості по цьому договору у випадку виникнення тимчасових фінансових чи інших ускладнень по незалежним від позичальника обставинам (п.6.1. договору).

Відповідно до п.7.1. договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2 відсотка від суми зазначеної заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості.

У пункті 7.3. договору, сторони узгодили, що відповідно до вимог ст. 611 ЦК України при порушенні позичальником вимог п.п.2.3.,5.3.,5.6.,5.9.,5.10.,5.11.,7.4., 9.2. цього договору банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим договором в порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку за порушення своїх зобов'язань (в тому рахунку і за порушення термінів виконання зобов'язань) встановлених п.п.4.3.,4.4.,4.5,4.7. цього договору. Розмір зазначеної в цьому пункті неустойки встановлюється рівним 5000,00 грн. (п.7.6. договору).

Пунктом 9.2. договору сторони погодили, що відповідно до вимог ст.651 ЦК України протягом дії цього договору процентна ставка підлягає зміні в сторону збільшення у разі настання будь-якого наступних випадків: І. порушення позичальником вимог п.4.8. цього договору, та/або ІІ. здійснення поточних коливань процентних ставок по вкладам та/або кредитам, або змін у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу національної валюти до курсу долара США більше чим на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара, установленого НБУ на момент укладення кредитної угоди чи останньою перегляду відсоткової ставки; підвищення ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 відсоткових пункту по бланкових кредитах "овернайт" НБУ з моменту укладення кредитної угоди чи останнього перегляду відсоткової ставки.

Збільшення розміру процентної ставки здійснюється в такому порядку: про встановлення іншого розміру процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення поштою рекомендованого листа за адресою, що вказана позичальником у цьому договорі, або іншу адресу, яку позичальник повідомить банку при зміні адреси.

Сторони погодили, що зміна розміру процентної ставки, що здійснюється за відповідно до цього пункту не потребує додаткового підписання сторонами угод про внесення змін, а новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана в повідомленні банку.

При незгоді позичальника з встановленим розміром процентної ставки, останній може повідомити про це банк письмово.

У разі незгоди позичальника з встановленим розміром процентної ставки, банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту та сплати відсотків та достроково витребувати суму кредиту у повному розмірі в порядку, вказаному в розділі 11 цього договору

Відповідно до п.9.5. договору, строк дії даного договору встановлюється з дня укладання цього договору і до повного погашення суми кредиту та плати за кредит.

Відповідно до п.11.1 договору та ст.ст.525,611 ЦК України сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п.п.2.3.,5.3.,5.5.,5.6.,5.9.,5.10.,5.11.,7.4.,9.2 цього договору та/або настання обставин, що передбачені вищевказаними пунктами банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно з п.1.2.2.цього договору. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. В цьому випадку позичальник зобов'язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін в повному обсязі. В будь-якому випадку, новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги банку не можуть перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення банком вказаної вимоги позичальнику (п.11.2. договору). Згідно з п.11.2. договору така вимога направляється на адресу позичальника листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром.

Додатком № 1 до договору про надання поновлювальної кредитної лінії № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р. сторонами узгоджено графік погашення кредиту /а.с.35-36 у т.1/.

Договір і додаток до нього підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

28.12.2005 р. акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк"/банк та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2/позичальник укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 42/2005/фм/тт261, відповідно до п.2.2 якої сторони передбачили, що позичальник зобов'язується сплачувати проценти за договором у строк з 01 по 05 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти /а.с.37 у т.1/.

Пунктом 2.4. додаткової угоди № 1 сторонами встановлено наступний порядок нарахування штрафних санкцій, пені у випадку порушення позичальником термінів погашення грошових зобов'язань за договором: за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або її частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Позичальник повинен сплатити пеню за першою вимогою банку.

Відповідно до п.4 додаткової угоди № 1, додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та припиняє свою дію з дня припинення дії договору.

Інші умови договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій додатковій угоді, залишаються без змін і сторони підтверджують свої зобов'язання за ними (п.5 додаткової угоди № 1).

Додатком № 1 до додаткової угоди № 1 сторонами узгоджено графік погашення кредиту /а.с.38-39 у т.1/.

Додаткова угода № 1 від 28.12.2005 р. та додаток № 1 до нього підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

19.03.2007 р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р., відповідно до п.1 якої на день підписання цієї додаткової угоди, сторони підтверджують наявність заборгованості позичальника по кредиту у формі поновлюваної кредитної лінії в розмірі 33157 швейцарських франків 00 сантимів /а.с.40 т.1/.

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 сторони домовились збільшити ліміт поновлюваної кредитної лінії, у зв'язку з чим банк у термін до 28.12.2012 р. збільшує позичальнику ліміт поновлюваної кредитної лінії до 48230 швейцарських франків 00 сантимів.

У зв'язку із збільшенням розміру заборгованості позичальника перед банком за умовами п.3. додаткової угоди № 1 сторони домовились змінити графік погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р.) шляхом викладення його у новій редакції як додаток № 1 до цієї додаткової угоди /а.с.41 у т.1/.

Всі інші умови кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р. залишаються без змін (п.4. додаткової угоди № 1).

Додаткова угода № 1 від 19.03.2007 р. та додаток № 1 до неї підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 18.02.2009 р., що є невід'ємною частиною кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р., сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту /а.с.42 т.1/.

Так, у п.2.1. додаткової угоди № 2 сторони погодили, що повернення кредиту здійснюватиметься щомісячно рівними частинами ануїтентним платежем в сумі 428,01 шв.франків до 18 числа кожного місяця.

Нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом « 30/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України (п.2.2. додаткової угоди № 2).

У пункті 3 додаткової угоди № 2 сторони дійшли згоди про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за договором (при цьому на вказане перенесення не розповсюджуються загальні правила черговості погашення зобов'язань, встановлені договором) а саме: сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів в період з 01.11.2008 р. по 30.11.2008 р., здійснюється позичальником в період з 01.10.2013 р. по 25.10.2013 р. згідно умов договору; сплата процентів, нарахованих згідно з умовами договору за використання кредитних коштів в період з 01.12.2008 р. по 31.12.2008 р., здійснюється позичальником в період з 01.11.2013 р. по 25.11.2013 р. згідно з умовами договору.

Відповідно до п.6. додаткова угода № 2 набирає чинності з дати її підписання сторонами та припиняє свою дію з дня припинення дії договору.

Інші умови договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій додатковій угоді, залишаються без змін і сторони підтверджують свої зобов'язання за ними (п.7 додаткової угоди № 2).

Додаткова угода № 2 від 18.02.2009 р. підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

31.03.2009 р. сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р., відповідно до якої сторони домовились про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за договором (при цьому на вказане перенесення не розповсюджуються загальні правила черговості погашення зобов'язань, встановлені договором), а саме: сплата процентів, нарахованих згідно з умовами договору за використання кредитних коштів в період з 01 по 17 лютого 2009 року, здійснюється позичальником в період з 01 по 05 січня 2011 року згідно з умовами договору /а.с.43 у т.1/.

Відповідно до п.3 додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та припиняє свою дію з дня припинення дії договору.

Додаткова угода № 2 від 31.03.2009 р. підписана представником банку та фізичною особою - підприємцем і скріплена їх печатками.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р. та додаткових угод до нього АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачеві кредит у сумі та на умовах, визначених договором, що підтверджується банківськими виписками та розпорядженнями відділу операційного супроводження /а.с.128-151, 49-52, 209-214 у т.1/.

Отже, на умовах кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р. та додаткових угод до нього між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем виникли правовідносини з кредитування, які врегульовані нормами ст.ст.345-348 ГК України та ст.ст.1054-1056-1 Цивільного кодексу України.

Договір № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р. та додаткові угоди в установленому порядку не визнані недійсними.

Згідно зі ст.345 ГК України та ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71"Позика".

Згідно зі ст.193 ГК України та ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору.

Матеріалами справи підтверджено, що у визначені договором строки відповідач не виконував свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними в обумовлені строки, у зв'язку з чим утворилась заборгованість як за тілом кредиту, так і за відсотками.

08.12.2011 р. публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк"/продавець погоджується продати/відступити права вимоги за кредитами та передати їх публічному акціонерному товариству "Дельта Банк"/покупцеві, а публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх і сплатити ціну купівлі /а.с.53 у т.1/.

Відповідно до п.2.3 вказаного договору права вимоги за кредитами переходять від третьої особи до позивача, та, з урахуванням інших зобов'язань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобов'язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття.

Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2949.

19.12.2011 р. третя особа та позивач підписали акт приймання-передачі, за яким продавець відступив покупцеві права вимоги за кредитами /а.с.58 у т.1/.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Згідно з нормами ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч.2 ст. 516 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Колегією суддів встановлено, що позивачем боржнику було направлено лист № 17.5/к-11846 від 12.01.2012 р. із повідомленням фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відступлення права вимоги, що підтверджується копією списку згрупованих рекомендованих відправлень №13 /а.с.60-61 у т.1/.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. При цьому відступлення права вимоги не призвело до жодної зміни обсягу прав та зобов'язань боржника за кредитним договором.

На підставі відступлення третьою особою права вимоги 19.07.2012 р. позивач направив відповідачеві письмову вимогу (претензію) № 02.1-4021 про сплату боргу, що підтверджується копією опису вкладень у цінний лист та квитанцією відділу поштового зв'язку /а.с.62-63 у т.1/.

Відповідач вказану вимогу залишив без реагування.

За розрахунками ПАТ «Дельта Банк» внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 17.10.2012 р. за розрахунками ПАТ «Дельта Банк» виникла заборгованість у розмірі у розмірі 49262,73 шв. франків (424857,63 грн.) в т.ч.: заборгованість за строковим кредитом у сумі 26543,22 шв.франків (228917,27 еквівалент у гривні), заборгованість за простроченим кредитом у сумі 7028,82 шв. франків (60618,81 еквівалент у гривні), заборгованість за строковими відсотками в сумі 371,70 шв.франків (3205,66 еквівалент у гривні), заборгованість за простроченими відсотками в сумі 13834,55 шв. франків (119313,61 еквівалент у гривні), пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 500,79 шв. франків (4318,97 еквівалент у гривні), пеня за несвоєчасне повернення відсотків 983,65 шв. франків (8483,31 еквівалент у гривні). Стягнення цих коштів є предметом спору у даній справі.

Колегія суддів звертає увагу, що суду не надані платіжні документи, які б підтверджували факт сплати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 платежів по кредиту та відсотках за період дії кредитного договору та додаткових угод до нього - як первісному кредитору, так і новому.

З метою повного та всебічного дослідження правильності розрахунків заборгованості за кредитом та відсотків, враховуючи періоди обрахування відповідно до умов кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р. зі змінами та доповненнями відповідно до укладених додаткових угод, у яких, зокрема, сторони змінювали ліміт поновлювальної кредитної лінії, погоджували інші періоди обрахування процентів та змінювали графіки погашення заборгованості, а також з урахуванням зміни курсу валюти (швейцарських франків) Рівненський апеляційний господарський суд призначив судово-економічну експертизу, виконання якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

У висновку експерта /а.с.120-128 у т.2/ зазначено, що дослідження проводилось методами документальної перевірки та співставлення, перевірялась відповідність записів в документах, співставлялись дані взаємопов'язаних документів.

Згідно з висновком експерта, враховуючи порядок утворення заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з повернення кредиту щомісячно, виходячи з умов кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р. зі змінами та доповненнями, внесеними відповідно до укладених додаткових угод, заборгованість позивача за кредитом, станом на 17.10.2012 р., становить 33572,5 шв.франків, еквівалент у гривнях становить 289540,05 грн. Такий висновок експерта відповідає іншим матеріалам справи, зокрема, даним про видачу кредитних коштів та про сплату тіла кредиту за випискою по рахунку за період з 28.12.2005 р. по 10.01.2012 р.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення 289536,08 грн. - еквівалент 33572,04 шв. франків - боргу за тілом кредиту.

Колегією суддів враховано, що згідно з п.п.5.7, 5.10, 11.1. договору відповідно до норм ст.611 ЦК України банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань. Так, позивачем були направлені відповідачу вимоги про дострокову сплату боргу.

Доводи скаржника про те, що кінцевою датою погашення кредиту визначено 28.12.2020 р., є безпідставними з огляду на погодженні сторонами умови кредитного договору, зазначені вище, відповідно до яких у випадку невиконання або прострочення виконання грошових зобов'язань, передбачених цим договором, а також будь-якими іншими угодами, що укладені в майбутньому між банком та позичальником, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п.1.2.2 цього договору.

Такі умови договору дострокового виконання боржником зобов'язань за договором кредиту відповідають нормам ст.1050 ЦК України, де визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Інші висновки суду ґрунтуються на розрахунках позивача. Перевіривши такі розрахунки відповідно до кредитного договору та додаткових угод до нього і з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків суду в решті.

Так, обґрунтовуючи розмір нарахованих відсотків, позивач у письмових та усних поясненнях зазначає, що відповідно до умов кредитного договору та додаткових угод до нього, відсоткова ставка за користування кредитними коштами визначена 10,99 %. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. договору. Зазначає, що нарахування вказаної процентної ставки 21,98 % на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу а саме, з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Пояснює, що проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості /а.с.206-207 т.1/.

Колегією суддів встановлено, що за умовами п.п.1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена процентна ставка в розмірі 8,99 % річних. Визначено також, що не раніше ніж через 1 місяць (днів, тижнів, років) з дня укладання цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки в порядку, визначеному в п.9.2 цього договору. В такому ж порядку може бути встановлений новий розмір процентної ставки у випадку невиконання позичальником умов п.4.8 цього договору (щодо забезпечення надходження на поточні рахунки позичальника щомісяця 2000 грн.).

Інший розмір процентної ставки 13,5 % річних встановлений за умовами п.п.1.3.2 договору за користування кредитними коштами понад встановлений термін. Разом з тим, така обставина (користування кредитними коштами понад встановлений термін) не має місця у даному випадку, оскільки позивач ставить вимогу про дострокове погашення кредиту, а застосований позивачем відсоток не відповідає ні умовам п.1.3.1, ні п.1.3.2.

Пунктом 9.2. договору сторони погодили, що збільшення розміру процентної ставки здійснюється в такому порядку: про встановлення іншого розміру процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення поштою рекомендованого листа за адресою, що вказана позичальником у цьому договорі, або іншу адресу, яку позичальник повідомить банку при зміні адреси.

Докази такого повідомлення про зміну/збільшення відсоткової ставки відсутні, отже - відсутні підстави для застосування процентної ставки 10,99 %, а також - для збільшеної вдвічі від такої ставки - 21,98 %.

В односторонньому порядку збільшення відсотків банком не допускається.

За таких обставин колегія суддів погоджується із запереченнями відповідача, що позовна вимога про стягнення боргу за відсотками у сумі 122519,27 грн., обрахованій з урахуванням відсоткової ставки 21,98 %, є необґрунтованою і при обрахуванні суми боргу підлягають застосуванню положення п.п.1.3.1.кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р., оскільки відсутні докази зміни відсоткової ствки.

З урахуванням наведеного колегія суддів встановила, що відповідно до умов п.1.3.1. кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р. та п.2.1. додаткової угоди № 2 від 18.02.2009 р., яка є невід'ємною частиною кредитного договору № 42/2005/фм/тт261 від 28.12.2005 р., та з урахуванням графіку погашення ануїтетного платежу, належною до стягнення є сума заборгованості 22321,56 грн. (еквівалент 2588,21 шв.франків), обрахована станом на 17.10.2012 р. У частині стягнення заборгованості за відсотками у сумі 100197,71 грн. (еквівалент 11618,04 шв.франків) позовна вимога задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції наведені умови договору на конкретні обставини спору не врахував, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні відповідно до п.3 ч.1 ст.104 ГПК України.

Оскільки має місце несвоєчасне виконання позичальником/відповідачем грошових зобов'язань з повернення кредитних платежів і оплати відсотків, є правомірними, такими, що ґрунтуються на умовах договору та нормах чинного законодавства, позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту та пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Нормами ч.1 ст.216, ст.ст.230-232 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за прострочення сплати суми кредиту та відсотків за період з 18.04.2012 р. по 18.10.2012 р. з урахуванням вищенаведених норм закону, умов розд.7 договору і п.2.4 додаткової угоди № 1 до нього та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково - в сумі 102,00 шв.франікв (еквівалент у гривнях 879,68) пені за несвоєчасне повернення кредиту та 123,00 шв.франків (еквівалент у гривнях 1060,79) пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Колегія суддів враховує, що розрахунок правомірно виконаний із застосування подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення грошового зобов'язання, що відповідає умовам п.2.4 додаткової угоди № 1, де визначено, що пеня нараховується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

В частині стягнення 398,79 шв.франків (3439,29 грн.) пені за несвоєчасну сплату кредиту та 860,65 шв.франків (7422,52 грн.) пені за несвоєчасну сплату відсотків позовні вимоги задоволенню не підлягають як обраховані з помилками та із застосуванням неправильної суми боргу за відсотками. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні відповідно до п.3 ч.1 ст.104 ГПК України.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зокрема, щодо процесуальних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів встановила, що ухвала господарського суду Житомирської області від 22.03.2013 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі № 906/418/13, відповідно до якої розгляд справи було призначено на 09.04.2013 р., направлена відповідачеві підприємцю ОСОБА_2 рекомендованим листом за адресою: АДРЕСА_2 та повернута господарському суду Житомирської області за закінченням терміну зберігання, що підтверджується конвертом та довідкою відділення поштового зв'язку /а.с.119-120 у т.1/.

Відповідно до ухвали господарського суду Житомирської області від 09.04.2013 р., враховуючи відсутність представника відповідача в судовому засіданні, відкладено розгляд справи № 906/418/13 на 26.04.2013 р./а.с.86 у т.1/.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.04.2013 р., враховуючи відсутність представника відповідача в судовому засіданні, розгляд справи відкладено. Судом встановлено іншу адресу відповідача і ухвала про відкладення розгляду справи на 16.05.2013 р. направлена судом відповідачеві підприємцю ОСОБА_2 рекомендованим листом за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.117 у т.1/. Така адреса підприємця ОСОБА_2 підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 18.04.2013 р. /а.с.89 у т.1/.

Ухвала від 26.04.2013 р. про відкладення розгляду справи та судова повістка повернуті господарському суду Житомирської області поштовим відділенням 15.05.2013 р. з відміткою: "за закінченням терміну зберігання"/а.с.125-126 у т.1/.

Відповідно до п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Громадянин визнається суб'єктом господарювання за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 Господарського кодексу України (частина першастатті 128 названого Кодексу). Таким чином, у випадках, передбачених статтею 56 ГПК України, місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

Колегія суддів звертає увагу, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження фізичної особи-підприємця - учасника судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом відповідно до відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що юридична адреса підприємця була перевірена судом першої інстнції, підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб, тоді як жодних відомостей про зміну фактичного місця проживання підприємця у суду не було.

У п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. роз'яснено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність процесуальних порушень при прийнятті судом оскаржуваного рішення - господарський суд Житомирської області повідомив відповідача про час і дату розгляду позовної заяви за адресою, підтвердженою даними ЄДР, тому невручення процесуального документа, направленого судом стороні за належною адресою, та повернення рекомендованої кореспонденції поштою по закінченню терміну зберігання не свідчить про невиконання судом обов'язку щодо повідомлення учасника процесу про вчинення процесуальних дій, оскільки матеріали справи містять докази вчинення судом необхідних дій, направлених на завчасне повідомлення сторін, зокрема, відповідача про час і місце розгляду справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення - підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог про стягнення 11618,04 шв.франків (еквівалент 100197,71 грн.) заборгованості за відсотками, 398,79 шв.франків (еквівалент 3439,29 грн.) пені за несвоєчасну сплату кредиту, 860,65 шв. франків (еквівалент 7422,52 грн.) пені за несвоєчасну сплату відсотків та розподілу витрат на судовий збір.

Судові витрати покладається на сторони згідно зі ст.44, ч.1 ст.49 ГПК України, в т.ч. витрати на судовий збір та витрати на оплату судової експертизи, призначеної судом, які поніс відповідач згідно з квитанцією № 4/7 від 01.09.2014 р. в сумі 8288 грн./а.с.53 у т.2/.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача підприємця ОСОБА_2 задоволити частково. Рішення господарського суду Житомирської області від 16.05.2013 р. у справі № 906/418/13 змінити в частині стягнення процентів за користування кредитом та пені, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б; код ЄДРПУО 34047020)

- 33572,04 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 289536,08 грн. заборгованості за кредитом;

- 2588,21 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 22321,56 грн. заборгованості за відсотками;

- 102,00 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 879,68 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту;

- 123,00 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 1060,79 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків;

- 6275,96 грн. - витрат на оплату судового збору.

Відмовити у задоволені позову в частині стягнення:

- 11618,04 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 100197,71 грн. заборгованості за відсотками;

- 398,79 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 3439,29 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту;

- 860,65 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 7422,52 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Видати наказ."

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б; код ЄДРПУО 34047020) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1110,6 грн. витрат на судовий збір за подання апеляційної скарги та 2162,35 грн. витрат на оплату за проведення судової експертизи..

Доручити господарському суду Житомирської області видати накази на виконання цієї постанови.

Матеріали справи № 906/418/13 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Саврій В.А.