ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р. Справа № 922/2280/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Квіцінська А.І. - дов. № 01-42юр/3215 від 30.04.2015р., Мовчан О.О. - дов. № 01-42юр/3332 від 30.04.2015р.,

відповідача - Закаблуков А.С. - дов. № 1248 від 06.04.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3349 Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2015 р. у справі № 922/2280/15,

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків,

до Комунального підприємства "Лозоваводоканал" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова, Харківська обл.,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.05.2015 р. (суддя Буракова А.М.) в позові відмовлено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Лозоваводоканал" Лозівської міської ради Харківської області на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" пеню в розмірі 36 583,68 грн., індекс інфляції в розмірі 15378,72 грн., 3 % річних в розмірі 1874,63 грн. та судовий збір в розмірі 4 358,26 грн. В частині стягнення вартості електричної енергії в розмірі 157 856,52 грн. та плати з компенсації перетікання реактивної енергії у розмірі 6219,25 грн., провадження у справі припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України. Повернуто Акціонерній компанії "Харківобленерго" з Державного бюджету України суму сплаченого судового збору у розмірі 15 495,74 грн., сплаченого платіжним дорученням № 7590 від 02.04.2015 року, про що винесено відповідну ухвалу суду.

Відповідач, КП "Лозоваводоканал" Лозівської міської ради Харківської області, з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2015р. в частині стягнення пені в розмірі 36 583,68 грн., індексу інфляції в розмірі 15378,72 грн. та 3 % річних в розмірі 1874,63 грн. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Позивач, АК "Харківобленерго", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом Харківської області обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.08.2010 р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивачем, постачальник) та Комунальним підприємством "Лозоваводоканал" Лозівської міської ради Харківської області (відповідачем, споживачем) було укладено договір на постачання електричної енергії № 70517, відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

У відповідності до п.9.4. договору, він набирає законної сили з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2010 р. Також, умовами даного пункту передбачено, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік.

Таким чином, відповідно до пункту 9.4 договір пролонгований на 2015 рік.

Згідно з п. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору про постачання електричної енергії від 29.06.2006р., пунктом 2.2.2 якого передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини споживання" та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Пунктом 2.3.1 договору передбачено обов'язок відповідача виконувати його умови, та пунктом 2.3.3 обов'язок щодо своєчасної оплати позивачу вартості електричної енергії та інших нарахувань згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до пп. 2.3.4 договору відповідач повинен здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 4А "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії". При укладанні договору сторони дійшли згоди та підписали додаток № 4А ("Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії").

У суму заборгованості за вартість КРЕ включений податок на додану вартість. ПДВ нараховується відповідно до Розділу 5 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із наступними змінами та доповненнями.

За пунктом 5 додатка 2 до договору про постачання електричної енергії остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії протягом 3 днів з дня закінчення розрахункового періоду. Цей рахунок має бути оплачений протягом 10 банківських днів з дня його отримання.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, станом на 28.04.2015р. за період з лютого по березень 2015 року у відповідача перед позивачем склалася заборгованість у розмірі 157 856,52 грн. - вартість електричної енергії (тарифна складова - 131 547,10 грн. та ПДВ 20 % - 26309,42 грн.) - за період березень 2015 року станом на 28.04.2015 року; плата з компенсації перетікання реактивної енергії у розмірі 6219,25 грн. (тарифна складова за КРЕ - 5182,71 грн. та ПДВ 20 % - 1036,54 грн.).

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, вже після звернення позивача з даним позовом до суду, були здійсненні оплати за використану електричну енергію та реактивну енергію, про що свідчить платіжне доручення № 19 від 07.05.2015р. та платіжне доручення № 515 від 15.05.2015р., тому, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в частині стягнення з відповідача вартості електричної енергії в розмірі 157856,52 грн. та плати з компенсації перетікання реактивної енергії у розмірі 6219,25 грн. на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Що стосується задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 36 583,68 грн., індексу інфляції в розмірі 15378,72 грн. та 3% річних в розмірі 1874,63 грн., яку і оскаржує відповідач в апеляційній скарзі, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 2.2.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", відповідач сплачує позивачу суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується відповідачу з дати остаточного розрахунку, зазначеної в додатку № 2 "Порядок розрахунків", до дня ліквідації заборгованості включно та зазначається з рахунку окремим рядком.

Судова колегія, перевіривши наданий розрахунок пені, вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що пеня з урахуванням шестимісячного строку за березень 2015 року в сумі 36 583,68 грн. нарахована відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тому, позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції перерахувавши інфляційні та 3% річних, дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних, що становить суму у розмірі 1874,63 грн. та інфляційні у сумі 15378,72 грн., підтверджуються матеріалами справи та відповідають діючому законодавству, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції при вирішенні справи відносно нарахованих позивачем штрафних санкцій, інфляційних витрат та 3% річних повинен був врахувати оплату, зроблену на підставі протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015р. № 20.

Проте, судова колегія вважає такі посилання відповідача помилковими, оскільки наявність протокольних рішень не припинає зобов'язальних правовідносин сторін за договором № 70517 від 05.08.2010р. та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України.

Судова колегія бере до уваги те, що виходячи з положень норми ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних - це не санкції, а спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора внаслідок знецінення грошових коштів у зв'язку з інфляційними процесами та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (дана позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 15.11.2010 р. у справі № 4/720д).

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2015 р. у справі № 922/2280/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2015 р. у справі № 922/2280/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15.07.2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.