ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа № 911/2275/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «ЖЛК-Україна», Київська обл., Білоцерківський район, смт. Терезине

про стягнення 113881,95 грн.

за участю представників:

від позивача: Дарда С.С. (дов. № 25 від 13.02.2015р.);

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

товариство з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «ЖЛК-Україна» (далі-відповідач) про стягнення 225904,54 грн., з яких 212022,59 грн. заборгованості за договором № 54 від 01.12.2014р., 13213,24 грн. пені та 668,71 грн. 3% річних.

Сума позову відповідно до ст. 55 ГПК України визначена судом, оскільки позивачем в позовній заяві зазначена неправильна сума позову.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 54 від 01.12.2014р. в частині зобов'язання з оплати вартості поставленого товару, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 212022,59 грн. У зв'язку з наявністю вказаної заборгованості позивачем на підставі п. 7.2 договору було нараховано відповідачу 13213,24 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України - 668,71 грн. 3% річних.

У судовому засіданні 16.06.2015р. представником відповідача було надано суду відзив від 12.06.2015р. на позовну заяву, у якому відповідач визнає борг частково та просить задовольнити позовні вимоги в частині суми основного боргу 130000,00 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що станом на день подання до суду - 28.05.2015р. позовної заяви від 27.04.2015р. сума основного боргу складала 150000,00 грн., а станом на день розгляду позовної заяви - 16.06.2015р. складає 130000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, доданими відповідачем до відзиву.

У судовому засіданні 16.06.2015р. було оголошено перерву до 14.07.2015р.

14.07.2015р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання № 338 від 13.07.2015р. про приєднання до матеріалів справи платіжного доручення № 9702 від 03.07.2015р. на суму 10000,00 грн., платіжного доручення № 9854 від 07.07.2015р. на суму 20000,00 грн. про сплату ТОВ «Санвіт-Холдінг» заборгованості за договором № 54 від 01.12.2014р.

14.07.2015р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання № 337 від 13.07.2015р. про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відрядженням.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що господарський суд Київської області оголошував перерву у розгляді даної справи й представник відповідача був присутній у судовому засіданні 16.06.2015р., а отже належним чином був проінформований про дату наступного судового засідання і мав достатньо часу для того, щоб забезпечити у судовому засіданні 14.07.2015р. участь іншого представника, а також той факт, що відповідачем не надано суду жодних доказів в підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, суд дійшов висновку, що клопотання про відкладення задоволенню не підлягає. Крім того, явка представника відповідача в судове засідання не визнавалась обов'язковою.

14.07.2015р. до господарського суду Київської області надійшла заява про зменшення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача 100000,00 грн. основного боргу, 668,71 грн. 3 % річних та 13213,24 грн. пені.

Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення 113881,95 грн., з яких 100000,00 грн. заборгованості за договором № 54 від 01.12.2014р., 13213,24 грн. пені та 668,71 грн. 3% річних.

У судовому засіданні 16.06.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, а у судовому засіданні 14.07.2015р. з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.06.2015р. заперечував проти позовних вимог частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у судове засідання 14.07.2015р. не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується клопотанням про відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (надалі-постачальник) та приватним акціонерним товариством «ЖЛК-Україна» (надалі-покупець) було укладено договір № 54, згідно з яким постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити в порядку передбаченому договором гофрокартонну продукцію (надалі-товар), асортимент та кількість якого визначена в специфікаціях або видаткових накладних (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору ціна договору зазначається в специфікаціях або в накладних, що видаються на підставі асортименту замовленого покупцем, сума яких складає загальну суму договору. В будь-якому випадку підписання видаткової накладної є підтвердженням погодженої ціни на замовлений товар.

Згідно з п. 6.2 договору ціна договору не може бути меншою 100 гривень.

Відповідно до п. 6.3 договору ціна товару може бути змінена за попереднім письмовим погодженням сторін, та фіксується у відповідній специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору. Постачальник повинен повідомити про зміну ціни на товар, шляхом направлення листа покупцю за 10 (десять) календарних днів до проведення вказаних змін.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що покупець зобов'язується провести розрахунок за отриманий товар протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання товару. Датою отримання товару вважати дату підписання видаткових накладних.

Відповідно до п. 6.5 договору розрахунки за отриманий товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з п. 10.1 договору він вступає в силу з моменту підписання його постачальником і покупцем і діє до 31 грудня 2016 року.

01.12.2014р. сторонами підписано специфікацію № 1 до договору № 54 від 01.12.2014р., у якій визначено найменування та внутрішній розмір товару, марку, автомобільну норму замовлення та ціну з ПДВ з доставкою в м. Біла Церква.

Сторонами підписано специфікацію № 2 до договору № 54 від 01.12.2014р., у якій визначено найменування та внутрішній розмір товару, марку, автомобільну норму замовлення та ціну з ПДВ з доставкою в м. Біла Церква.

18.02.2015р. сторонами підписано специфікацію № 3 до договору № 54 від 01.12.2014р., у якій визначено найменування та внутрішній розмір товару, марку, автомобільну норму замовлення та ціну з ПДВ з доставкою в м. Біла Церква.

На виконання умов договору 09.12.2014р позивачем було поставлено товар на суму 69100,20 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № РН-0001300 від 09.12.2014р., а відповідачем було прийнято товар на суму 69100,20 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0001300 від 09.12.2014р. на суму 69100,20 грн., на якій міститься підпис та печатка уповноваженої особи відповідача.

На виконання умов договору 16.12.2014р. позивачем було поставлено товар на суму 106805,52 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № РН-0001335 від 16.12.2014р., а відповідачем було прийнято товар на суму 106805,52 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0001335 від 16.12.2014р. на суму 106805,52 грн., на якій міститься підпис та печатка уповноваженої особи відповідача.

На виконання умов договору 19.12.2014р. позивачем було поставлено товар на суму 63586,80 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № РН-0001357 від 19.12.2014р., а відповідачем було прийнято товар на суму 63586,80 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0001357 від 19.12.2014р. на суму 63586,80 грн., на якій міститься підпис та печатка уповноваженої особи відповідача.

На виконання умов договору 20.01.2015р. позивачем було поставлено товар на суму 105611,70 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною від 20.01.2015р., а відповідачем було прийнято товар на суму 105611,70 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0021 від 20.01.2015р. на суму 105611,70 грн., на якій міститься підпис та печатка уповноваженої особи відповідача.

На виконання умов договору 27.02.2015р. позивачем було поставлено товар на суму 50163,76 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною від 27.02.2015р., а відповідачем було прийнято товар на суму 50163,76 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0173 від 27.02.2015р. на суму 50163,76 грн., на якій міститься підпис та печатка уповноваженої особи відповідача.

На виконання умов договору 27.02.2015р. позивачем було поставлено товар на суму 58743,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № РН-0175 від 27.02.2015р., а відповідачем було прийнято товар на суму 58743,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0175 від 27.02.2015р. на суму 58743,00 грн., на якій міститься підпис та печатка уповноваженої особи відповідача.

Отже, позивачем на виконання умов договору було поставлено товар на загальну суму 454010,98 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2015р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 22 від 10.02.2015р. на суму 303115,83грн.

Позивачу від відповідача надійшов лист від 18.03.2015р., у якому відповідач гарантує погасити заборгованість у розмірі 262022,59 грн.

Позивачу від відповідача надійшов гарантійний лист № 133 від 26.03.2015р., у якому відповідач станом на 01.12.2014р. підтверджує заборгованість перед позивачем в сумі 262000,00 грн.

Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви відповідачем було частково здійснено розрахунок за поставлений товар у розмірі 241988,39 грн., а сума боргу відповідача перед позивачем на день подання позову становить 212022,59 грн.

Як вже зазначалося, у відзиві від 12.06.2015р., наданого представником відповідача суду 16.06.2015р., відповідач посилається на той факт, що станом на день подання до суду - 28.05.2015р. позовної заяви від 27.04.2015р. сума основного боргу складала 150000,00 грн., а станом на день розгляду позовної заяви - 16.06.2015р. складає 130000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, доданими до відзиву.

Судом встановлено, що, крім зазначених в позовній заяві 241988,39 грн., до порушення провадження у справі - 02.06.2015р. відповідачем було сплачено позивачу борг у сумі 62022,59 грн. за договором № 54 від 01.12.2014р., що підтверджується платіжним дорученням № 8026 від 06.05.2015р. на суму 12022,59 грн., платіжним дорученням № 8047 від 07.05.2015р. на суму 30000,00 грн. та платіжним дорученням № 408 від 18.05.2015р. на суму 20000,00 грн.

Отже, станом на час звернення з даним позовом до суду заборгованість відповідача складала 150000,00 грн. (454010,98 - 241988,39 - 62022,59).

Після порушення провадження у справі відповідачем було сплачено позивачу борг у сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9119 від 12.06.2015р. на суму 20000,00 грн., платіжним дорученням № 9702 від 03.07.2015р. на суму 10000,00 грн. та платіжним дорученням № 9854 від 07.07.2015р. на суму 20000,00 грн.

Таким чином, станом на час прийняття рішення несплаченою залишилась заборгованість у сумі 100000,00 грн.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 100000,00 грн. за товар, отриманий на підставі договору № 54 від 01.12.2014 р., на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 100000,00 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 13213,24 грн. пені за прострочення оплати поставленого товару.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору встановлено, що у випадку порушення покупцем строків оплати за товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожний день такого прострочення.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 13213,24 грн. пені, нарахованої за загальний період з 04.03.2015р. по 27.04.2015р.

Господарським судом встановлено, що позивач помилково зазначив період нарахування пені, що починається з 04.03.2015р.

Позивач розраховував суму пені за 38 календарних днів прострочки, з урахуванням дати поставки за останніми накладними від 27.02.2015р. за період з 21.03.2015р. по 27.04.2015р., отже початковою датою нарахування згідно розрахунків позивача є 21.03.2015р., про що ним зазначено в позовній заяві.

Згідно з вірним арифметичним розрахунком пеня, нарахована за загальний період з 21.03.2015р. по 27.04.2015р. на заборгованість у сумі 212022,59 грн. становить 13244,15 грн. Проте з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 13213,24 грн., в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 668,71 грн. 3% річних, нарахованих за період з 21.03.2015р. по 27.04.2015р. на борг у сумі 212022,59 грн., який існував станом на 27.04.2015р.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого за загальний період з 21.03.2015р. по 27.04.2015р., сума 3% річних становить 662,21 грн., що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ЖЛК-Україна» (09133, Київська обл., Білоцерківський район, смт. Терезине, вул. Першотравнева, буд. 2, код 00445794) на користь на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 5-Б, код 32304939) 100000,00 грн. (сто тисяч грн.) заборгованості, 13213,24 грн. (тринадцять тисяч двісті тринадцять грн. 24 коп.) пені, 662,21 грн. (шістсот шістдесят дві грн. 21 коп.) 3 % річних та 2277,51 грн. (дві тисячі двісті сімдесят сім грн. 51 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 27.07.2015р.