РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/13865/15

За позовом Комунального підприємства "Фармація"

до Республіканського вищого училища фізичної культури

про стягнення 13230,82 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Нескей І.Г. за довіреністю № 483 від 05.01.2015

від відповідача: Карпухін М.В. за довіреністю № 24 від 26.01.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Фармація" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Республіканського вищого училища фізичної культури (відповідач) про стягнення 13230,82 грн. на підставі Договору постачання № 1/63 від 11.02.2013, з яких: 7900,03 грн. основного боргу, 606,46 грн. пені, 324,01 3% річних та 4400,32 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 порушено провадження у справі № 910/13865/15 та призначено розгляд справи на 22.06.2015 о 12:30 год.

15.06.2015 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із перебуванням представника в черговій щорічній відпустці. На підтвердження зазначеного у клопотанні відповідач надав суду копію наказу № 68/4-в від 15.05.2015.

22.06.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшов супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 04.06.2015, а саме: довідки про відсутність аналогічного спору; копії опису, списку та фіскального чеку про відправлення на адресу відповідача акту звірки взаєморозрахунків; відомостей з ЄДРПОУ стосовно позивача та відповідача станом на 04.06.2015 та копії виписки по рахунках за період з 26.12.2013 по 26.12.2013.

В судове засідання, призначене на 22.06.2015, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 22.06.2015, представник відповідача не з'явився, але повідомив суд про причини неявки в судове засідання, подавши 15.06.2015 через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні, призначеному на 22.06.2015, судом розглянуте клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із перебуванням представника в черговій щорічній відпустці. Клопотання судом задоволене.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи у разі нез'явлення представників сторін в судове засідання та неподання витребуваних доказів.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 22.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2015 відкладено розгляд справи на 13.07.2015 об 11:20 год.

В судове засідання, призначене на 13.07.2015, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.07.2015 подав відзив на позов, відповідно до якого позов визнав, а також просив зменшити стягнення в межах повноважень суду.

Представник позивача в судовому засіданні 13.07.2015 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.07.2015 надав усні пояснення по суті спору, згідно з якими позов визнав повністю та просив зменшити суму стягнення в межах повноважень суду

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.07.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.02.2013 між Комунальним підприємством "Фармація" (постачальник, позивач) та Республіканським вищим училищем фізичної культури (покупець, відповідач) був укладений Договір постачання № 1/63 (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник (позивач) зобов'язується у 2013 році поставляти покупцеві (відповідачеві) препарати фармацевтичні різні (код 24.42.2) (надалі - товар) в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (додаток № 1), що додається до Договору і є його невід'ємною частиною.

Згідно п. 3.4 Договору приймання - передача товару по кількості проводиться відповідно до видаткової накладної, по якості - відповідно до ст. 5 Договору.

Пунктом 4.1 сторони узгодили, що розрахунки за поставлений товар здійснюються на умовах відтермінування платежу до 15 календарних днів.

Відповідно до п. 7.2 Договору передбачено, що за порушення умов оплати, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Позивач вказав, що ним на виконання умов Договору було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 21987,85 грн. за наступними видатковими накладними:

№ 66 від 17.12.2013 на суму 18448,27 грн.;

№ 67 від 17.12.2013 на суму 3539,58 грн.

У відповідності до п. 4.1 Додатку № 1 відповідач повинен був розрахуватись за поставлений товар з відтермінуванням платежу до 15 календарних днів.

Втім, як зазначив позивач, відповідач порушив зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, оскільки розрахувався за поставлений товар лише частково в сумі 14087,82 грн. (оплата підтверджується банківською випискою по рахунку за 26.12.2013), а тому, станом на час звернення позивача з позовом заборгованість відповідача склала 7900,03 грн.

За наведених обставин позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 7900,03 грн. (основний борг), а також про стягнення 606,46 грн. пені, 324,01 3% річних та 4400,32 грн. інфляційних нарахувань з огляду на порушення відповідачем зобов'язання за Договором.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач визнав позов відповідно до поданого в судовому засіданні 13.03.2015 відзиву на позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що вищезазначені дії відповідача щодо визнання позову не суперечать законодавству, а також не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

При цьому наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором, здійснивши поставку товару відповідачу згідно видаткових накладних № 66 від 17.12.2013 на суму 18448,27 грн. та № 67 від 17.12.2013 на суму 3539,58 грн., а всього на загальну суму 21987,85 грн. (надалі - видаткові накладні).

Наведені видаткові накладні, які містять підпис уповноваженої особи відповідача на підставі довіреності серія 12 ААГ № 285310, приймаються судом у якості належних доказів по справі, що підтверджують факт поставки позивачем товару на загальну суму 21987,85 грн. та прийняття цього товару відповідачем без зауважень по кількості та якості.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки за поставлений товар мали бути здійснені відповідачем на умовах відтермінування платежу до 15 календарних днів, а отже в спірному випадку відповідач повинен був здійснити розрахунки за товар, поставлений на підставі видаткових накладних від 17.12.2013, до 31.12.2013 включно.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Натомість, матеріалами справи, а саме банківською випискою по рахунку за 26.12.2013, підтверджується, що відповідач в порушення умов Договору здійснив лише часткові розрахунки за поставлений на підставі видаткових накладних товар в сумі 14087,82 грн., у зв'язку з чим заборгованість відповідача за спірний товар станом на час розгляду спору по суті становить 7900,03 грн. (21987,85 грн. - 14087,82 грн. = 7900,03 грн.) та яку визнав відповідач відповідно до відзиву на позов.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та фактичне визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Комунального підприємства "Фармація" до Республіканського вищого училища фізичної культури в частині стягнення 7900,03 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на прострочення відповідачем оплати за товар, поставлений згідно видаткових накладних № 66 від 17.12.2013 та № 67 від 17.12.2013 позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача 606,46 грн. пені, 324,01 грн. 3% річних та 4400,32 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом п. 7.2 Договору передбачено, що за порушення умов оплати, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Як вище було встановлено судом, відповідач відповідно до п. 4.1 Договору повинен був здійснити розрахунок за товар, поставлений за видатковими накладними від 17.12.2013 - до 31.12.2013, а отже з 01.01.2014 почався період прострочення спірного грошового зобов'язання.

За таких обставин, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені (доданий до позовної заяви), суд прийшов до висновку, що в наведеному розрахунку позивач вірно визначив початок періоду прострочення спірного грошового зобов'язання згідно з п. 4.1 Договору, позивач мав підстави для нарахування пені відповідно умов п. 7.2 Договору, а розрахунок пені виконаний відповідно до встановлених обставин справи та приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Водночас, при перевірці розрахунку пені за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга", судом було встановлено, що розмір пені за період з 01.01.2014 по 01.07.2014 фактично становить 613,39 грн. та є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення з відповідача (606,46 грн.):

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
7900.0301.01.2014 - 14.04.20141046.5000 %0.036 %*292.63
7900.0315.04.2014 - 01.07.2014789.5000 %0.052 %*320.76

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи той факт, що фактично позивачем заявлена до стягнення сума пені в розмірі 606,46 грн., а клопотання в порядку п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України до позовної заяви не додано, в судовому засіданні та через відділ діловодства суду позивачем не подано, а також беручи до уваги п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", суд дійшов висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення суми пені. Тому вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 606,46 грн. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в наведеній сумі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, здійснивши перевірку (за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга") наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних нарахувань (додані до позовної заяви) суд дійшов, що всі розрахунки виконані позивачем арифметично вірно та у відповідності до встановлених обставин справи та приписів статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 324,01 грн. 3% річних за період з 01.01.2014 по 15.05.2015 та 4400,32 грн. інфляційних нарахувань за період з січня 2014 по квітень 2015 є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми: 7900,03 грн. основного боргу, 606,46 грн. пені, 324,01 грн. 3% річних та 4400,32 грн. інфляційних нарахувань.

При цьому суд розглянув клопотання, викладене у відзиві на позов, згідно якого відповідач при визнанні позову просив зменшити стягнення суми заборгованості в межах повноважень суду.

Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, господарський суд, приймаючи рішення, має право лише у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Зменшення розміру суми боргу, а також сум 3% річних та інфляційних нарахувань за прострочення грошового зобов'язання в порядку ст. 625 ЦК України нормами наведеної статті 83 Господарського процесуального кодексу України не передбачено.

При цьому винятковість обставин, які б являлись підставою для зменшення сум стягнення зі сторони, що порушила зобов'язання, підлягає доведенню цією стороною належними і допустимими доказами в розумінні статей 33, 34 ГПК України, згідно приписів яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з відзиву на позов та доданих до нього документів, відповідач не вказав, а рівно не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності виняткових обставин, які б являлись підставою для зменшення, зокрема, розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на наведене, клопотання відповідача щодо зменшення стягнення суми заборгованості в межах повноважень суду суд відхиляє як необґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення позову на відповідача покладається судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 78, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Республіканського вищого училища фізичної культури (02156, м. Київ, вул. Миколи Матеюка, 4; ідентифікаційний код 02125315) на користь Комунального підприємства "Фармація" (01030, м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 38-Б; ідентифікаційний код 05415852) 7900,03 грн. (сім тисяч дев'ятсот гривень 03 коп.) основного боргу, 324,01 грн. (триста двадцять чотири гривні 01 коп.) 3% річних, 4400,32 грн. (чотири тисячі чотириста гривень 32 коп.) інфляційних нарахувань, 606,46 грн. (шістсот шість гривень 46 коп.) пені, 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.07.2015.

Суддя Гумега О.В.