ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року Справа № 905/1460/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О. (доповідач),
суддівГоголь Т.Г., Данилової Т.Б.
розглянувши касаційну скаргу Селидівської міської ради
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 03.12.2014
у справі№ 905/1460/14 Господарського суду Донецької області
за позовомСелидівської міської ради
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
проусунення перешкод в користуванні земельною ділянкою
та за зустрічним позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до Селидівської міської ради
провизнання права на постійне користування земельною ділянкою

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Селидівська міська рада звернулася з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на обставини набуття відповідачем у 2012 році на праві власності нежитлової будівлі площею 859,4 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,4592 га. Позивач зазначав про те, що рішенням Селидівської міськради від 21.11.2012 №6/30-759 відповідачу було відмовлено у передачі земельної ділянки під вказаною будівлею на праві постійного користування та рекомендовано оформити право користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства.

Водночас, до суду першої інстанції із зустрічним позовом звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 до Селидівської міської ради про визнання права постійного користування спірною земельною ділянкою. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що попередній власник будівлі користувався земельною ділянкою на праві постійного користування. З огляду на що, на думку позивача за зустрічним позовом, останній в силу закону має право на користування земельною ділянкою в тому ж обсязі, що і у попереднього власника будівлі. При цьому, позивач за зустрічним позовом посилався на приписи статті 377 Цивільного кодексу України, статей 92, 120, 141 Земельного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 01.07.2014, ухваленим колегією суддів у складі: Бокова Ю.В. - головуючий, Риженко Т.М., Уханьова О.О., у первісному позові відмовлено, зустрічний позов задоволено. Вмотивовуючи рішення, місцевий господарський суд виходив з доведеності матеріалами справи наявності у відповідача права на користування спірною земельною ділянкою в обсягах та на умовах, що були чинні для попереднього власника нерухомого майна - Селидівського відділення Укрсоцбанку. Окрім цього, суд виходив із того, що зазначене право не обмежено суб'єктним складом у розумінні статті 92 Земельного кодексу України. При цьому суд керувався приписами статей 16, 377, 415 Цивільного кодексу України, статей 116 ,120, 152 Земельного кодексу України.

Харківський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Сіверін В.І. - головуючий, Терещенко О.І., Медуниця О.Є., постановою від 03.12.2014 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Селидівська міська рада звернулася з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у зустрічному відмовити. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник зазначає про неврахування судами обставин щодо відсутності у позивача в силу закону права на отримання у постійне користування спірної земельної ділянки. Окрім цього, зазначає скаржник про неврахування судами чинного рішення ради від 21.11.2012 № 6/30-752, яким попередньому землекористувачу - Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" було припинено право постійного користування спірною земельною ділянкою. При цьому, скаржник посилається на порушення судами приписів статей 377, 415 Цивільного кодексу України, статей 120, 122 Земельного кодексу України, статей 10, 26, 59, 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 16 Закону України "Про оренду землі".

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.04.2012 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежтлової будівлі, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та сплатити обумовлену грошову суму за таке нерухоме майно: нежитлова будівля - будівля відділення Укрсоцбанку, загальною площею 859,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,4592 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Земельна ділянка надана в постійне користування за Державним актом на право постійного користування землею серія НОМЕР_2, виданого 04.11.1995 Селидівською міською радою Донецької області (пункт 1.1. договору). Як встановлено судами, право власності відповідача на зазначений об'єкт нерухомого майна в порядку Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" оформлено свідоцтвом про право власності, що підтверджується витягом Селидівського бюро технічної інвентаризації про державну реєстрацію прав від 13.11.2012 №36218130. Судами також установлено, що 09.11.2012 підприємець ОСОБА_4 звернувся до Селидівської міськради з проханням передати в постійне користування земельну ділянку площею 0,4592 га, що знаходиться під належною відповідачу нежитловою будівлею, та перебуває в постійному користуванні ПАТ "Укрсоцбанк". Рішенням Селидівської міськради від 21.11.2012 №6/30-752 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ПАТ "Укрсоцбанк" вирішено припинити Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4595 га за вказаною адресою. Водночас, рішенням ради від 21.11.2012 №6/30-759 "Про розгляд заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 щодо передачі в постійне користування земельної ділянки" вирішено відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 в передачі зазначеної земельної ділянки на праві постійного користування для обслуговування нежитлової будівлі; рекомендовано в місячний термін замовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та оформити право користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства. Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду за первісним позовом є вимога Селидівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди спірної земельної ділянки. Підставою позову визначено невиконання відповідачем рекомендацій щодо оформлення права користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства, наданих у рішенні Селидівської міськради від 21.11.2012 №6/30-759. Предметом судового розгляду за зустрічним позовом є вимога Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Селидівської міської ради про визнання права постійного користування спірною земельною ділянкою. Підставою зустрічного позову визначено обставини набуття позивачем за зустрічним позовом в силу закону права на користування спірною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що і у попереднього власника будівлі. Відповідно до статей 3, 4 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Згідно з приписами статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331, статті 657 Цивільного кодексу України покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно. У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Приписами частини третьої статті 84 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у спорі про спонукання укласти договір у резолютивній частині рішення зазначаються умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. Проте, судами установлено, що позивачем не надавався, а у матеріалах справи відсутній проект договору оренди земельної ділянки, до укладання якого спонукає позивач за первісним позовом. За таких установлених обставин, висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову Селидівської міської ради щодо зобов'язання підприємця ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою шляхом укладення відповідного договору оренди земельної ділянки, визнається правомірним. Водночас, задовольняючи зустрічний позов з посиланням на норми статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо наявності у позивача за зустрічним позовом права постійного користування спірною земельною ділянкою. Відповідно до приписів статті 92 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент набуття відповідачем права власності на об'єкт нерухомості) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування. При цьому, колегія суддів визнає непереконливим посилання підприємця на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 N5-рп/2005 у справі №1-17/2005, оскільки воно стосується пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України та оформлення права постійного користування земельною ділянкою, яке виникло станом на 01.01.2002. Право власності на будівлю, а відтак і право на відповідну земельною ділянкою під нею, підприємцем набуто у 2012 році, а відтак оформлення такого права необхідно здійснювати з урахуванням приписів статті 92 Земельного кодексу України. Таким чином, судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статті 377 Цивільного кодексу України, статей 92, 120 Земельного кодексу України щодо наявності у позивача за зустрічним позовом права на постійне користування земельною ділянкою, під придбаним об'єктом нерухомості. Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом. Відповідно до приписів частини 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. За таких обставин, рішення та постанова у справі в частині зустрічного позову не відповідають вимогам чинного законодавства, тому підлягають скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову. Відтак, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження. Судові витрати за розгляд касаційної скарги відносяться на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Селидівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 у справі № 905/1460/14 Господарського суду Донецької області і рішення Господарського суду Донецької області від 01.07.2014 в частині зустрічного позову скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у зустрічному позові відмовити.

В решті рішення та постанову залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Селидівської міської ради 852,60 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду Донецької області.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: Т. Гоголь

Т. Данилова