ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р.Справа № 922/3326/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Приватне підприємство "Прогресфарм", с. В. Дальник (Одеська область)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа (Харківська область)
про стягнення 51727,32 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Прогресфарм", с. В. Дальник (Одеська область) (позивач) 08.06.2015 р. звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа (Харківська область) про стягнення 51727,32 грн. В обґрунтування своєї правової позиції, позивач посилається на норми приписів ст.ст. 232, 265, 321 ГК України, ст.ст. 625 ЦК України. З урахуванням вищенаведених обставин та норм закону, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором поставки № 70/13 від 13.03.2013 р. в розмірі 42921,25 грн. та 8806,07 грн. Також до стягнення заявлені понесені позивачем судові витрати по веденню даної справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 червня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3326/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 07 липня 2015 року о 10:40год.

06.07.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю уповноваженого представника (вх. № 27106).

Позивач в призначене судове засідання не з'явився.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у даній справі та в обґрунтування своєї правової позиції до матеріалів справи не надав. Разом з тим, ухвала про порушення провадження у справі від 10.06.2015 р., яка була направлена на адресу відповідача, вказану у позовній заяві, що співпадає з адресою вказаною у витягу з ЄДР: 62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кімната 8-8) отримана уповноваженою особою відповідача ще 26.06.2015 року. Проте вимоги вищевказаної ухвали з боку відповідача залишились невиконаними, відзив з документами в обґрунтування своєї правової позиції відповідачем до матеріалів справи також не подано.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим господарська справа № 922/3326/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Таким чином, дослідивши матеріали господарської справи № 922/3326/15, всебічно та повно дослідивши надані докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

13 березня 2013 року між позивачем - Приватним підприємством "Прогресфарм" (постачальник) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" (покупець) було укладено Договір поставки № 70/13 (далі - Договір), відповідно до умов п.1.1. якого позивач зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність покупцю визначений цим Договором товар (товар), а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються специфікацією, до є додатком № 1 до цього Договору, яка підписується сторонами та є невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 5.1 Покупець зобов'язується здійснити оплату в повному обсязі за поставлену продукцію, здійснюються Покупцем у нижчезазначеним порядку, якщо інше не обумовлено в Специфікаціях до цього Договору: протягом 2 календарних днів з моменту надання звіту про реалізацію партії Продукції. Покупець надає до 5-го числа місяця звіт з продажів Продукції за попередній місяць у письмовому вигляді, шляхом надсилання звіту поштовим зв'язком Укрпошти з описом вкладеного та повідомленням про отримання, або за допомогою електронного документообігу на е-mail Постачальника. У випадку не надсилання Покупцем звіту у визначений строк Продукція вважається реалізованою третім особам у повному обсязі. З моменту підписання даного договору Покупцем звіт надається зі сплином 60 днів з моменту отримання товару.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи видаткових накладних, позивач, на виконання своїх зобов'язань за вищевказаним Договором поставки № 70/13 від 13.03.2013р., у період з: 16.03.2013 року по 08.10.2013 року поставив, на відповідач прийняв товар на загальну суму 229243,56 грн. (а.с. 47-88, т.с. 1).

Так, позивачем наголошено, що відповідачем, в свою чергу за вищевказаний період було частково сплачено позивачу вартість отриманого товару в розмірі 22000 грн. Крім того, протягом 2013-2015 років відповідачем було повернуто товару на загальну суму 164321,88 грн.

Позивачем наголошено, що відповідачем свої зобов'язання передбачені договором в повному обсязі та своєчасно не виконані, а саме, вартість товару в повному обсязі позивач не здійснив, у зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за отриманий товар за вищевказаним Договором поставки № 70/13 від 13.03.2013 р. у розмірі 42921,25 грн.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні підписані з боку відповідача без будь - яких заперечень та зауважень, що свідчить про повне виконання з боку позивача взятих на себе зобов'язань перед відповідачем за спірним Договором.

Позивачем наголошено, що у зв'язку з наявною заборгованістю, на адресу відповідача було направлено Претензію за вих. № 1844/12 від 23.12.204 р., в якій повідомлено останнього про наявну заборгованість та вимогою про її негайну сплату. (а.с. 90-91, т.с. 1).

Проте відповідач відповіді на претензію не надав та суму боргу не сплатив, що й стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Біль того, наявна заборгованість підтверджена наявним в матеріалах справи актом звіряння взаєморозрахунків, який підписано між сторонами 31.08.2014 року (а.с. 99, т.с. 1).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а також те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на спростування наявної перед позивачем заборгованості, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї правової позиції по даній справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості за отриманий товар в сумі 42921,25 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню повністю.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8806,07 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань за договором поставки № 70/13 від 13.03.2013 р.

Згідно з п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Відповідно до п.7.2. Договору сторони передбачені та встановили, що у разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діє на момент виконання зобов'язання, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

В силу дії ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, з огляду на умови вищевказаного п. 7.2. Договору сторонами не погоджено, що прострочення виконання грошових зобов'язань за цим договором не обмежується шістьома місяцями, або здійснюється до моменту їх фактичного виконання (виключення з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2. ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Перевіривши надані позивачем нарахування пені в розмірі 8806,07 грн., суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки розрахований за період - 365 днів прострочки, тому, виходячи з вищевикладеного, задоволенню підлягає сума пені в розмірі 3000,00 грн., в частині стягнення 5806,07 грн. суд відмовляє, у зв'язку з невірним нарахуванням.

Таким чином, наведені вище обставини є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати за майновий характер спору покладаються в даному разі на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124,129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (62472, м. Мерефа, Харківський р-н, Харківської обл., вул. Дніпропетровська, 223, к.8-8; ) на користь Приватного підприємства "Прогресфарм" (67668, м. Одеська область, с. В. Дальник, вул. Південна, 59, р/р 260013385 в ПАТ "ПУМБ" в м. Київ, МФО 334851, ) - 42921,25 грн. заборгованості за договором поставки № 70/13 від 13.03.2013р., 3000,00 грн. пені, 1622,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 5806,07 грн. - відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 13.07.2015 р.

Суддя Є.М. Жиляєв