ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

21 липня 2015 р. Справа № 902/761/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21100)

до: Обласної асоціації "Вінницька громадська телерадіокомпанія "Вінниччина" (вул. Театральна, 15, м. Вінниця, 21100)

про стягнення 174418,61 грн.

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В..

за участю представників сторін:

позивача : Клімішина О.М. за довіреністю № 02/271 від 17.02.2015 р.,

відповідача : Панасюк Г.П. за довіреністю б/н. від 14.05.2015 р..

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Обласної асоціації "Вінницька громадська телерадіокомпанія "Вінниччина" заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 5847 від 01.01.2010 року в загальному розмірі 174 418,61 грн., з яких: 82 367,11 грн. - заборгованість за надані послуги з теплопостачання, 27 169,56 грн. - інфляційні, 1 233,05 грн. - 3% річних, 63 648,89 грн. - пеня.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.01.2010 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 5847, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання продавати та постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач зобов'язався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію. На виконання умов договору в період з січня 2014 року по квітень 2015 року позивачем здійснювалось постачання теплової енергії в приміщення відповідача на загальну суму 82 367,11 грн.. Однак відповідачем за вказаний період жодних платежів не проведено, в результаті чого за ним рахується заборгованість в розмірі 82 367,11 грн..

Ухвалою суду від 04.06.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/761/14 з призначенням до розгляду на 23.06.2015 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

Ухвалою суду від 23.06.2015 року розгляд справи відкладено на 14.07.2015 року з підстав невиконання сторонами вимог ухвали суду в частині надання доказів.

13.07.2015 року від відповідача надійшов відзив № 13/07/15-1 від 13.07.2015 року в якому останній зазначає, що наразі висловити свою позицію щодо позову не є можливим у зв'язку з відсутністю доступу до бухгалтерських документів та угод.

В судовому засіданні 14.07.2015 року, за клопотанням учасників процесу, судом оголошено перерву до 21.07.2015 року.

На визначену судом дату з'явилися представники сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача визнав суму основного боргу в повному обсязі. Водночас заперечував щодо заявлених до стягнення сум пені, інфляційних та відсотків річних, посилаючись на скрутне фінансове становище телерадіокомпанії.

Враховуючи визнання відповідачем суми основного боргу, суд зважає на наступне.

Частиною четвертою статті 78 ГПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Представнику відповідача роз'яснено правові наслідки визнання позову, передбачені статтею 78 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 січня 2010 року між Обласною асоціацією «Вінницька громадська телерадіокомпанія «Вінниччина» (відповідач, за договором Споживач») та Комунальним підприємством Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (позивач, за договором Постачальник) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді за № 5847 (надалі Договір).

Згідно з предметом цього Договору Постачальник бере на себе зобов'язання продавати та постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж Споживача, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а Споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергії за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором. Температурний графік теплової мережі є невід'ємним додатком цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору теплова енергія постачається споживачеві в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону.

Згідно із п. 2.3.4. Договору постачальник припиняє постачання теплової енергії споживачу в разі відсутності протягом 10 днів оплати теплової енергії понад встановленні договором (Розділ 6) терміни.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності, відповідно до додатку № 2 Договору. Проводяться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку (п. 6.1. Договору).

Відповідно до п. 6.2. Договору споживач щомісячно, протягом року, вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку № 1 до Договору, та окремо сплачує за спожиту теплову енергію на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності, розрахунково, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов'язковим для сторін з моменту введення їх в дію.

Згідно із п. 6.3. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.4. Договору розрахунки по договору виконуються в наступному порядку: споживач, не пізніше 25 числа розрахункового місяця вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку №1 до Договору та сплачує 70 відсотків вартості від обсягу теплової енергії, який передбачений на наступний розрахунковий період. Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

По закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане теплове навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути постачальнику у 5-ти денний термін. Неотримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов'язку оплати по Договору (п. 6.5. Договору).

У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт споживачем, без надання постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним споживачем та є доказом кількості спожитої споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п. 6.6. Договору).

Відповідно до п. 7.3.4. Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством. У випадку прострочення платежу менш ніж на 1 календарний місяць, Постачальник може не застосовувати цю санкцію, при наявності гарантійного листа Споживача з зазначенням дати проведення розрахунку.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2010р. В частині розрахунків договір діє до повного їх проведення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.1., 10.4. Договору).

У Додатку 1 до Договору сторони визначили обсяг постачання теплової енергії споживачу.

Додатком 4 до Договору сторонами обумовлено тарифи на теплову енергію, а саме: споживач сплачує по тарифу, що діє на день підписання додатку: за приєднане теплове навантаження 36788,00 грн. за 1 Гкал/годину з ПДВ; за спожиту теплову енергію 468,51 грн. за 1 Гкал з ПДВ; за втрати з витоком 29,15 грн. за 1 тону хімочищеної води з ПДВ; за використану питну воду для потреб гарячого водопостачання 4,20 грн. за 1 куб.м. з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у період січень 2014 р. - квітень 2015 р. на виконання умов вищезгаданого Договору поставлено відповідачу в приміщення по вул. Театральна, 15 у м. Вінниці теплову енергію на загальну суму 82 367,11 грн. (у т.ч. 11 318,35 грн. - приєднане теплове навантаження), що стверджується копіями актів здачі - прийняття виконаних робіт (надання послуг), які виходячи зі змісту п. 6.6 Договору вважаються визнаними відповідачем (споживачем теплової енергії) та є належним доказом постачання останньому вказаної теплової енергії (а.с. 29-36).

Відповідач за поставлену теплову енергію розрахунки не провів, що, зокрема, відображено в розрахунку суми боргу, акті звірки розрахунків, та визнається представником відповідача в судовому засіданні 21.07.2015 року.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість по оплаті поставленої йому теплової енергії (приєднаного теплового навантаження) в сумі 82 367,11 грн..

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Підставою виникнення зобов'язань між сторонами по справі є договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 5847 від 01.01.2010р., який за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 82 367,11 грн. заборгованості за постачання теплової енергії (приєднане теплове навантаження) правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1233,05 грн. -3% річних за період з 11.02.2014р. - 12.05.2015р., 27 169,56 грн. інфляційних втрат за період з 28.02.2014р. - 31.02.2015р. та 63648,89 грн. пені за період з 10.07.2014р. по 31.05.2015р., за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав зобов'язання у вказаний строк, він є боржником, що прострочив.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій передбачена ЗУ "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", установлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території; за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу. Обов'язковою умовою договорів про надання комунальних послуг та утримання прибудинкових територій є забезпечення виконання зобов'язань відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7.3.4. Договору сторони обумовили, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та вимогам чинного законодавства України.

Суд, перевіривши за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, не виявив помилок, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Суд не приймає заперечення представника відповідача щодо нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки зазначені ним обставини, а саме скрутне фінансове становище, не звільняють відповідача від виконання зобов'язань за договором. Крім того, як зазначено у п. 1.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Обласної асоціації «Вінницька громадська телерадіокомпанія «Вінниччина» (21100, м. Вінниця, вул. Театральна, 15, ) на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21100, ) 82 367 (вісімдесят дві тисячі триста шістдесят сім) грн. 11 коп. - заборгованості за надані послуги з теплопостачання; 27 169 (двадцять сім тисяч сто шістдесят дев'ять) грн. 56 коп. - інфляційних втрат; 1 233 (одну тисячу двісті тридцять три) грн. 05 коп. - 3% річних; 63 648 (шістдесят три тисячі шістсот сорок вісім) грн. 89 коп. - пені; 3 488 (три тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн. 37 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23 липня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи