ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015 року Справа № 904/9763/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Прокопенко А.Є. (доповідач)

суддів: Дмитренко Г.К., Крутовських В.І. (зміна складу судової колегії відбулась на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 10.07.2015р.)

при секретарі судового засідання: Однорог О.В.

Представники сторін:

від позивача: Кравцов В.В. представник, довіреність №406/07/30 від 13.01.15;

від відповідача: Рогожина Г.В. представник, довіреність №474 від 17.06.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, м.Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015р. у справі №904/9763/14

за позовом головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, м.Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м.Київ в особі територіального відокремленого безбалансового відділення І типу №10003/0603 філії - Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк", м.Дніпропетровськ

про стягнення 84 375,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015р. у справі №904/9763/14 (суддя Дубінін І.Ю.) у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення відповідачем п.1 ст.7 розділу 4 договору, а саме: відповідачем не було повідомлено органи, що здійснюють виплату пенсії, про факт отримання пенсії Перчуком В.Л. за довіреністю іншою особою, що призвело до несвоєчасного виявлення факту виїзду Перчука В.Л. за межі України та переплати пенсії в сумі 84375,79 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.155-156).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення присутніх у судових засіданнях представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до господарського суду із позовом до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі територіального відокремленого безбалансового відділення І типу № 10003/0603 філії - Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" про стягнення переплаченої пенсії у сумі 84375,79 грн., посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до п.п.3,4 постанови Кабінету міністрів України від 02.11.2006р. №1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" призначення та виплата пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі.

Згідно ч.1 ч.2 ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262 (далі Закон № 2262) пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання. Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

На виконання вимог ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" між головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (фонд) та відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (банк) укладено договір №15/117/59 від 25.08.2009 року, відповідно до п.1 ст.1 якого банк виконує функції виплати пенсіонерам з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, а також іншим особам, які мають право на пенсію згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), допомоги на поховання та недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю зазначених пенсіонерів, а також одноразової грошової допомоги членам сімей померлих пенсіонерів, що виплачується згідно з постановою Кабінету міністрів України від 17.07.1992р. №393 (із змінами та доповненнями), та інші допомоги і виплати (надалі - пенсії та допомоги).

05 липня 1994 року Перчуку Володимиру Леонідовичу призначено пенсію за вислугою років, яку він отримував на рахунок №15363, відкритий у ТВБВ №10003/0634.

При проведенні інвентаризації пенсійних справ позивачем було виявлено відсутність копії паспорта та ІПН у пенсійній справі Перчука Володимира Леонідовича.

Згідно абз.6,8 п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007р. №3-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 15.02.2007р. за №135/13402 (далі Постанова № 3-1) для призначення пенсії за вислугу років подаються копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті та копія паспорта.

З метою отримання від Перчука В.Л. копії його паспорта та ІПН на адресу останнього позивачем направлено лист від 19.07.2009р. №13524/12-02. В подальшому головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області неодноразово направлялись подібні листи, а саме: від 25.07.2011р. №18809/12-01, від 19.01.2012р. №1160/11-08, від 17.01.2013р. №807/11/04, від 05.06.2013р. №11589/09/04, від 04.12.2012р. №25943/10/01.

На запит Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.03.2014р. №6506/10/01, відповідно до якого позивач просив надати інформацію щодо факту виїзду Перчука В.Л. на постійне місце проживання за межі України, головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області листом від 18.04.2014р. №153/08 повідомило, що Перчук В.Л. 23.04.2004р. вибув на постійне місце проживання до Німеччини.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

У зв'язку з неповідомленням Перчуком В.Л. головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виїзд за межі України виникла переплата пенсії за період з 01.05.2004р. по 31.05.2014р. в сумі 84375,79 грн.

У відповідності з п.1 ст.7 розділу 4 договору №15/117/59 від 25.08.2009 року якщо суми пенсії одержуються з поточного рахунку за довіреністю більше як один рік або не одержуються більше як один рік, установи Банку не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, повідомляють про це письмово Фонд.

Невиконання відповідачем умов п.1 ст.7 розділу 4 договору №15/117/59 від 25.08.2009 року призвело до переплати пенсії за період з 01.05.2004р. по 31.05.2014р. в сумі 84375,79 грн.

Листом від 17 червня 2014 №14137/10/30 року позивач звернувся до відповідача з розпорядженням про повернення грошових коштів у сумі 84 375,79 грн. з особового рахунку Перчука В.Л.

На зазначений лист відповідач повідомив головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у своєму листі від 25.06.2014р. про те, що пенсія за період з 01.05.2004р. по 31.05.2014р. в сумі 84 375,79 грн., знята Перчук Галиною Михайлівною за довіреністю.

Посилаючись на ст.1166 Цивільного кодексу України та враховуючи те, що відповідачем не було повідомлено органи, що здійснюють виплату пенсії, про факт отримання пенсії Перчука В.Л. за довіреністю, позивач зазначив, що неправомірні дії відповідача призвели до несвоєчасного виявлення факту виїзду Перчука В.Л. за межі України та переплати пенсії в сумі 84 375,79 грн.

Згідно статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності с непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Статтею 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, зокрема, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Оскільки кошти, які знаходяться на рахунку клієнта банку, визначаються активами, що належать юридичній чи фізичній особі на праві власності або повного господарського відання, вони підлягають конституційному захисту як об'єкт права власності.

Відповідно до п.п.1.4, 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004 року, власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Згідно з положеннями глав 5,12 зазначеної Інструкції стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (на підставі виконавчих документів, установлених законами України) та органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

За п.1.39 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" примусове списання - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1.40 вищевказаної статті стягувачем є особа, яка може бути ініціатором переказу коштів з рахунка платника на підставі виконавчих документів, визначених законом.

Пунктом 20.1 ст.20 цього ж Закону визначено, що ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

У відповідності до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст.2 та ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Інші органи, установи, організації і посадові особи здійснюють виконавчі дії у випадках, передбачених законом, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Перелік виконавчих документів наведений у статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", який відповідно до його преамбули визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Цей перелік є вичерпним і розпорядження про зобов'язання повернути кошти переплаченої пенсії на р/р Пенсійного фонду в цьому переліку, як таке, що підлягає примусовому виконанню, відсутнє.

В силу ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1071 Цивільного кодексу України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта тільки на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між; банком і клієнтом.

У разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст.1073 Цивільного кодексу України).

Отже, стягнення коштів з рахунку клієнта допускається лише у випадках, коли про це прямо зазначено у договорі, який укладається між банком та клієнтом при відкритті рахунку.

Господарським судом встановлено, що 25 серпня 2009 року між фондом та банком було укладено договір №15/117/59, відповідно до умов якого банк виконує функції виплати пенсій пенсіонерам з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, а також іншим особам, які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), допомоги на поховання та недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю зазначених пенсіонерів, а також одноразової грошової допомоги членам сімей померлих пенсіонерів, що виплачується згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 (із змінами та доповненнями) та інші допомоги і виплати по Дніпропетровській області (§§1,2 ст. 1 договору).

На підставі прибуткового ордеру ф.№51/36 від 15.06.1990 року Перчуку Володимиру Леонідовичу банком відповідно до п.81 р.VII Інструкції про порядок здійснення державними трудовими ощадними касами СРСР операцій по вкладам населення, затвердженої головою правління Держтрудощадкас СРСР 03.10.1980р. №15, відкрито рахунок №15363 та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою для зарахування сум пенсій та інших надходжень.

Відповідно до діючої на сьогоднішній день Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України 12.11.2003р. №492 (зі змінами та доповненнями), Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами ВАТ "Ощадбанк", затвердженого постановою правління ВАТ "Ощадбанк" від 16.02.2004р. №17-2, зі змінами та доповненнями, банк здійснює відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб на підставі договору про відкриття рахунку, зарахування коштів банком на рахунки фізичних осіб здійснюється на підставі платіжних доручень, які надаються до банку установою, організацією, яка перераховує кошти фізичним особам.

Установа банку не здійснює контролю та не несе відповідальність за достовірність інформації щодо отримувачів коштів та розміру грошових коштів, яка подається в списках на зарахування та платіжних дорученнях.

На зазначений рахунок Перчука В.Л. банком відповідно до п.6 §2 ст.3 договору здійснювалося зарахування суми пенсії не пізніше наступного банківського дня з дня надходження коштів від Фонду.

У відповідності до §3 статті 8 розділу 3 договору суми пенсій, що зараховані на поточний (картковий) рахунок одержувача разом з нарахованими на них відсотками, установи банку повертають Пенсійному фонду тільки в разі надходження повідомлення про смерть пенсіонера, починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті.

Відповідно до §3 ст.6 договору банк не несе відповідальності за переплату пенсії в разі відсутності інформації (письмового повідомлення) про смерть пенсіонера.

Відповідно до п.14 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30 серпня 1999р. №1596, якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більше як один рік, уповноважений банк зобов'язаний повідомити про це відповідний орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач пенсії та грошової допомоги - подати нову заяву в орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення у порядку, визначеному в пункті 10 цього Порядку.

Згідно §1 ст.7 розділу IV договору якщо суми пенсії одержуються з поточного рахунку за довіреністю більше як один рік або не одержуються більше як один рік, установи банку не пізніше 28 числа місяця, в якому виникли такі обставини, повідомляють про це письмово Фонд.

Господарським судом встановлено, що підстав для повідомлення фонду про вищезазначені обставини у банка не було, тому що за період з 01.05.2004р. по 31.05.2014р. мали місце випадки отримання грошових коштів клієнтом особисто, а саме: 07.03.2009р. отримано особисто Перчуком В.Л. суму 600 грн. відповідно до заяви на видачу готівки №22; 14.07.2009р. - 760 грн. відповідно до заяви №43; 17.08.2009р. - 770 грн. відповідно до заяви на видачу готівки №33; 07.12.2009р. - 3060 грн. відповідно до заяви на видачу готівки №67; 17.08.2012р. - 7200 грн. відповідно до заяви на видачу готівки №26, 10.02.2013р. - 1 100 грн. (заява про видачу готівки №45551710); 09.03.2013р. - 1200 грн. (заява про видачу готівки №46434407); 18.02.2013р. - 1100 грн. (заява про видачу готівки №45551710); 24.06.2014р. - 3 560 грн. (заява на видачу готівки №68423195) (а.с.85-87,115-117).

З виписки з рахунку вбачається, що за період з 01.01.2014р. по 14.01.2015р. залишок коштів на рахунку №15363 Перчука В.Л. становить 9,59 грн.

Враховуючи наведені обставини господарський суд дійшов висновку, що зайве перерахування фондом пенсії за період з 01.05.2004р. по 31.05.2014р. на суму 84 375,79 грн. на рахунок клієнта банку - Перчука В.Л. виникло не з вини відповідача та не підлягає стягненню з банку.

Судова колегія з таким висновком господарського суду частково не погоджується, оскільки відповідачем в розумінні статей 33,34 Господарського процесуального кодексу України не спростовано, що він виконав вимоги §1 ст.7 розділу IV договору в період з 01.05.2004р. (пенсія не повинна нараховуватись у зв'язку з виїздом Перчука В.Л. 23.04.2004р. до Німеччини) по 07.03.2009р. (отримання пенсії особисто Перчуком В.Л. - (а.с.87).

З матеріалів справи вбачається, що 29.04.2015р. відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву про застосування до даних правовідносин строку позовної давності у 3 роки (а.с.120).

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 Цивільного кодексу України)

Статтею 264 Цивільного кодексу України унормовано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно частин 3-5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач звернувся до господарського суду 09.12.2014р. (а.с.19). Тобто, позовні вимоги заявлені позивачем за період з 01.05.2004р. по 09.12.2011р., є такими, що заявлені поза межами загального строку позовної давності у 3 роки.

Враховуючи викладене і те, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази щодо переривання перебігу строку позовної давності у цей період, судова колегія вбачає правові підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності у 3 роки до правовідносин, які є предметом спору і виникли до 09.12.2011р.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 09.12.2011р. по 31.05.2014р. відповідачем надано до матеріалів справи заяви на видачу готівки, які свідчать про відсутність у банку підстав для повідомлення фонду щодо обставин, передбачених у пункті §1 ст.7 розділу IV договору.

Отже, за період з 09.12.2011р. по 31.05.2014р. відповідачем доведено належними та допустимими доказами виконання умов договору.

Таким чином, судова колегія вважає, що у задоволенні позовних вимог господарським судом відмовлено обгрунтовано.

Враховуючи викладене, доводи скаржника про те, що отримання пенсії Перчук Галиною Михайлівною слід було здійснювати на підставі нотаріально засвідченої довіреності жодним чином не впливають на правову оцінку матеріалів справи згідно з законодавством.

У п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" вказано, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Отже, підстави для скасування рішення господарського суду, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Судовий збір за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, м.Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015р. у справі №904/9763/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 15.07.2015р.

Головуючий суддя А.Є. Прокопенко

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя В.І. Крутовських