ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015 р. Справа№ 914/1068/15

За позовом: Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м.Київ

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Львівсвітло», м.Львів

про стягнення 404040,89грн.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Кітаєва С.Б.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Тарасенко О.В. - представники за довіреностями (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позов заявлено Державною інноваційною фінансово-кредитною установою, м.Київ до Львівського комунального підприємства «Львівсвітло», м.Львів про стягнення заборгованості в розмірі 404040,89грн., з яких 148052,00грн. основного боргу, 11158,68грн. відсотків за користування кредитом, 134744,50грн. пені, 85630,23грн. індексу інфляції та 24455,48грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 02.04.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.04.2015р. Ухвалою суду від 15.04.2015р. клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції судом задоволено та розгляд справи відкладено на 27.04.2015р. Ухвалою суду від 27.04.2015р. розгляд справи відкладено на 08.05.2015р. за клопотаннями сторін. Ухвалами суду від 08.05.2015р. та 12.05.2015р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів та відкладено її розгляд на 25.06.2015р. Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, у склад колегії увійшли головуючий суддя Щигельська О.І., судді: Ділай У.І., Кітаєва С.Б. Ухвалою суду від 25.06.2015р. розгляд справи відкладено на 06.07.2015р. у зв'язку із витребуванням додаткових документів.

Представнику позивача роз'яснено права згідно зі ст.ст.20, 22 ГПК України.

На електронну поштову адресу господарського суду Львівської області надійшли додаткові пояснення ДІФКУ по суті спору (вих.№07-457 від 03.07.2015р.), однак, суд звертає увагу, що такий документ не містить електронного цифрового підпису позивача, а його оригінал чи підписана електронним цифровим підписом копія, у відповідності до вимог п.1.5.17. Інструкції з діловодства в господарських судах, не надходили.

Представник позивача в судове засідання 06.07.2015р. з'явився (в режимі відео конференції), позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях до неї. Ствердив, зокрема, що в вересні 2007 року між позивачем та відповідачем - ЛКП «Львівсвітло» укладено договір про надання кредиту, на виконання умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 22000000,00грн., який останнім своєчасно у встановлений графіком строк не повернуто, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість по тілу кредиту в розмірі 148052,00грн. та 11158,68грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом. Зазначені обставини зумовили звернення ДІФКУ до суду із позовною заявою, в якій окрім зазначених сум основного боргу та заборгованості по відсотках за користування кредитом, до стягнення заявлено 134744,50грн. пені, 85630,23грн. індексу інфляції та 24455,48грн. 3% річних. Просив позов задоволити.

Представник відповідача явки повноважного представника в судове засідання 06.07.2015р. не забезпечив. До матеріалів справи долучено відзив ЛКП «Львівсвітло» (при супровідному листі вх.№17007/14 від 23.04.2015р.), в якому проти задоволення позову заперечено, а також клопотання по справі (вх.№27672/15 від 03.07.2015р.), яким наявність заборгованості за договором перед позивачем визнано та заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців, зважаючи на важкий фінансовий стан підприємства та відсутність достатніх асигнувань із бюджету.

Проти задоволення вказаного клопотання позивач заперечив, зазначивши, що кошти, надані відповідачу на виконання умов вказаного кредитного договору, є такими, що виділені з Державного бюджету України.

Також відповідачем подано клопотання (вх.№27730/15 від 06.07.2015р.) про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням юрисконсульта ЛКП «Львівсвітло» у відпустці.

Суд звертає увагу на роз'яснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р., що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги встановлений ст.69 ГПК України строк вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у зв'язку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Між Українською державною інноваційною компанією (після зміни найменування - Державна інноваційна фінансово-кредитна установа; позивач по справі, кредитор за договором) та Львівським комунальним підприємством «Львівсвітло» (відповідач по справі, позичальник за договором) укладено договір №07-003/К про надання кредиту від 19.09.2007р., за яким кредитор на підставі протоколу конкурсної комісії від 13.09.2007р. №2 за умови надходження грошових коштів від Державного агентства України з інвестицій та інновацій за кодом програмної класифікації видатків 6241050 «Надання кредитів на реалізацію інвестиційних та інноваційних проектів у галузях економіки, у першу чергу з впровадження передових енергозберігаючих технологій та технологій з виробництва альтернативних джерел палива» зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, надати позичальнику кредит в сумі 22000000,00грн. (п.1.1).

Позивачем перераховано на рахунок відповідача 22000000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №5 від 18.10.2007р., відтак, взяті на себе за договором зобов'язання виконано в поновному обсязі та у встановлений додатковою угодою №2 від 17.10.2007р. до договору №07-003/К про надання кредиту від 19.09.2007р. термін.

За умовами договору, позичальник за користування кредитом сплачує кредитору 7% річних. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості по кредиту. Сплата відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно, у строки та в розмірах, що передбачені графіком повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом (п.2.1). Позичальник здійснює повернення кредиту кредитору щомісячно у строки та в розмірах, що передбачені графіком повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом (п.2.2). Якщо останній день строку погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним, згідно з договором, припадає на день, що не є банківським днем, то погашення кредиту та сплата відсотків за користування ним переноситься на наступний банківський день (п.2.3).

Додатковою угодою №3 від 17.10.2013р. до договору №07-003/К про надання кредиту від 19.09.2007р. сторонами у п.1 погоджено графік повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, з якого вбачається, що кредитні кошти та відсотки, нараховані за користування ними повинні бути сплачені по 18.10.2011р.

У відповідності до п.5.4 договору, усі погашення за договором повинні здійснюватися в гривнях без зустрічних вимог та претензій, добровільно і повністю без відрахувань на будь-які чи за рахунок будь-яких існуючих та тих, що будуть запроваджені в майбутньому податків, відрахувань та утримань, і всіх зобов'язань стосовно цього. Якщо суми, що вноситься для погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним, не достатньо для погашення кредиту разом з відсотками за користування ним, то, в першу чергу, погашаються нараховані відсотки за користування кредитом.

Згідно з п.5.5 договору, позичальник повинен сплачувати відсотки за користування кредитом, які нараховуються на залишок заборгованості по кредиту. Такі відсотки за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів у періоді (місяці), виходячи з розрахунку 365 (366) днів у році і сплачуються у строки, вказані в графіку повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Як визначено п.2 додаткової угоди №3 від 17.10.2013р. до договору №07-003/К про надання кредиту від 19.09.2007р., нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за методом «факт/факт», виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку відсотків за користування кредитом враховується перший день надання та не враховується останній день повернення кредиту.

У відповідності до п.5.6 договору, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити усі нараховані відсотки за користування ним в строк, але в будь-якому випадку не пізніше кінцевого терміну передбаченого графіком повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок кредитора.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, отримані за договором кредитні кошти та відсотки, нараховані за користування ними, відповідачем, всупереч умовам договору, повернуто лише частково. Внаслідок несвоєчасного повернення коштів та сплати відсотків за користування кредитом, у ЛКП «Львівсвітло» утворилась прострочена заборгованість перед позивачем на суму 148052,00грн. по тілу кредиту та 11158,68грн. по відсоткам за користування кредитними коштами.

За умовами договору, у разі порушення строків погашення кредиту, визначених графіком повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, позичальник повинен сплатити кредитору пеню. Пеня нараховується на несвоєчасно погашену частину кредиту за фактичну кількість прострочених днів, виходячи з розрахунку 365 (366) днів у році, починаючи з визначеної графіком повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом дати погашення і до дати повного погашення цієї частини кредиту, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такої заборгованості (п.5.7). У разі порушення строків сплати відсотків по кредиту, позичальник повинен сплатити кредитору пеню. Пеня нараховується на несвоєчасно погашені відсотки за користування кредитом за фактичну кількість прострочених днів, виходячи з розрахунку 365 (366) днів у році, починаючи з визначеної графіком повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом дати погашення і до дати повного погашення цієї частини кредиту, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такої заборгованості (п.5.8).

Зазначені обставини зумовили звернення ДІФКУ до суду із позовною заявою, в якій, окрім 148052,00грн. основного боргу та 11158,68грн. відсотків за користування кредитом, до стягнення заявлено 134744,50грн. пені, нарахованої відповідно до умов договору, а також 85630,23грн. індексу інфляції та 24455,48грн. 3% річних, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Як встановлено ч.2 ст.345 ГК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Так, ч.1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.3 ст.346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст.343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, до матеріалів справи долучено копію рішення господарського суду Львівської області від 03.11.2009р. у справі №26/197, яким стягнуто солідарно з Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» та Львівської міської ради на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 258164,38грн. відсотків за користування кредитом, 23364,85грн. пені, 3150,87грн. інфляційних втрат, 3347,69грн. 3% річних, 11730,78грн. державного мита та 236,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, копію рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2010р. по справі №2/88, яким стягнуто солідарно з Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» та Львівської міської ради на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 64590,24грн. заборгованості зі сплати відсотків, 290952,84грн. пені, 17850,00грн. коп. державного мита, 165,20грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, окрім цього, стягнуто з Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 109757,38грн. втрат від інфляції, 42633,67грн. 3% річних, 7650,00грн. державного мита та 70,80грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а також рішення господарського суду Львівської області від 12.05.2011р. по справі №5015/1568/11, яким стягнути солідарно з Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» та Львівської міської ради на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 92615,98грн. відсотків за користування кредитом, 72597,48грн. пені, 31997,04грн. збитків від інфляції та 14046,48грн. 3% річних, 25500,00 грн. державного мита та 236,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Також до матеріалів справи долучено документи, в яких відображено хід виконавчих проваджень з примусового виконання вказаних рішень.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 14.11.2011 року по справі №3-116гс11.

Окрім цього, до матеріалів справи долучено акти звірок взаємних розрахунків між сторонами станом на 10.06.2015р., підписані їх повноважними представниками та скріплені печатками, з яких вбачається, що відповідач визнає наявність 148052,00грн. основного боргу та 11158,68грн. відсотків за користування кредитом, в повному обсязі, а також клопотання ЛКП «Львівсвітло» (вх.№27672/15 від 03.07.2015р.), в якому визнано заборгованість останнього перед позивачем в сумі 289089,02грн., в тому числі й донараховані позивачем штрафні санкції за несвоєчасну сплату відповідачем зобов'язань по договору №07-003/К, в сумі 144479,52грн. Зауважень, щодо проведених позивачем нарахувань індексу інфляції, 3% річних та пені, відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши долучені до позовної заяви розрахунки заборгованості, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований поданими доказами, відповідачем не спростований та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача в повному обсязі в розмірі 8080,82грн.

Щодо заявленого ЛКП «Львівсвітло» клопотання (вх.№27672/15 від 03.07.2015р.) про розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців, суд зазначає, що відповідно до п.6 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.7.1 Постанови №9 від 17.10.2012р. роз'яснено, що підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. Проте, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Щодо заперечень позивача проти задоволення заяви ЛКП «Львівсвітло» про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Державна інноваційна фінансово-кредитна установа утворена з здійснення фінансової підтримки інноваційної діяльності суб'єктів господарювання різних форм власності, одним з основних завдань якої є фінансування інноваційних та інвестиційних проектів і програм, підтриманих Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного бюджету відповідно до пріоритетів інноваційного та інвестиційного розвитку національної економіки, про що, зокрема, зазначено в п.7 Статуту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України : 06.2000 № 979).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» Державному агентству України з інвестиції та інновацій виділено бюджетні кошти за програмою 6241050 «Надання кредитів на реалізацію інноваційних та інвестиційних проектів у галузях економіки, у першу чергу з впровадження передових енергозберігаючих технологій та технологій з виробництва альтернативних джерел палива». Порядком використання у 2007 році коштів, передбачених у державному бюджеті для кредитів на реалізацію інноваційних та інвестиційних проектів у галузях економіки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2007 № 455, визначено механізм використання у 2007 році бюджетних коштів.

На його виконання у 2007 році позивачу надавались бюджетні кошти для кредитування суб'єктів господарювання, які реалізують інноваційні та інвестиційні проекти у галузях економіки, у першу чергу з впровадження передових енергозберігаючих технологій та технологій з виробництва альтернативних джерел палива, згідно з помісячним розписом асигнувань на умовах повернення, платності, строковості та цільового використання, а Державну інноваційно фінансово-кредитну установу, відповідно до п.2 наказу Державного агентства України з інвестиції та інновацій від 25.01.2008р. №5, визначено одержувачем бюджетних коштів.

Водночас, варто зазначити, що ЛКП «Львівсвітло» перебуває у власності Львівської міської ради. Відповідачем зазначено, що відсутність бюджетних асигнувань робить виконання рішення суду на даний момент не можливим, а накладення арешту на рахунки підприємства призведе до повної зупинки його роботи, а відтак, і до припинення надання послуг з освітлення м.Львова. На підтвердження важкого фінансового становища подано звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) підприємства за 1 квартал 2015 року, баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2015р., з яких вбачається, що діяльність підприємства за звітний період є в цілому збитковою.

Таким чином, врахувавши матеріальні інтереси сторін, зокрема позивача як розпорядника бюджетних коштів, фінансовий стан відповідача, ступінь його вини у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, а також потенційну можливість зупинення діяльності підприємства на час примусового виконання рішення суду, суд прийшов до висновку про доцільність частково задоволення клопотання відповідача та розстрочення виконання судового рішення на 4 місяці шляхом стягнення боргу рівними частинами.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» (м.Львів, вул.Лінкольна, буд.8; ) на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (м.Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.65-Б; ) 148052,00грн. основного боргу, 11158,68грн. відсотків за користування кредитом, 134744,50грн. пені, 85630,23грн. індексу інфляції, 24455,48грн. 3% річних, розстрочивши виконання рішення суду на 4 місяці, шляхом стягнення боргу рівними частинами по 101010,23грн. щомісячно та 8080,82грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 13.07.2015р.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Кітаєва С.Б.