РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015Справа №910/11734/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Індормедіа»,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максимум-Клуб»

про стягнення заборгованості, пені, втрат від інфляції та 3% річних в сумі 29 988,38 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача: Бригинець С.М. (представник за довіреністю);

від відповідача: Романенко І.В. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 15 липня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Індормедіа», 06 травня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н б/д до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Максимум-Клуб», про стягнення заборгованості, пені, втрат від інфляції та 3% річних в сумі 29 988,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за ліцензійним договором № 15/05/09 від 15.05.2009 року, зокрема, у визначені договором строки не здійснив в повному обсязі виплату роялті за надані йому позивачем права, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 08.05.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/11734/15 та призначено розгляд справи на 02.06.2015 року.

В судовому засіданні 02.06.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав та подав клопотання про долучення додаткових документів до справи на виконання вимог ухвали суду, яке було прийнято судом до розгляду.

Представник відповідача в судове засідання 02.06.2015 року не з'явився, вимог ухвали не виконав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача надав клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, та оголошено відкладення розгляду справи до 07.07.2015 року.

В судовому засіданні 07.07.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення по суті спору, а також клопотання про виправлення описки в поданій ним позовній заяві. Зазначене клопотання було долучено судом до матеріалів справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 року, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву в засіданні до 15.07.2015 року.

Через відділ діловодства суду 15.07.2015 року представником відповідача подано заперечення проти позову, яке було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 15.07.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та дав усні пояснення по суті спору. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2009 року між позивачем (надалі - ліцензіар або довіритель) та відповідачем (далі по тексту - ліцензіат або користувач) (разом - сторони) було укладено ліцензійний договір № 15/05/09 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір або Ліцензійний договір), відповідно умов п. 2.1. якого ліцензіар на умовах, визначених договором, надає ліцензіату майнове право (невиключну ліцензію) на використання програмного продукту «IndoorMedia» для цілей публічного виконання об'єктів авторського права і об'єктів суміжних прав Ліцензіара, на публічне виконання об'єктів авторського права і об'єктів суміжних прав на території закладів ліцензіата, перелік яких наведено в Додатку 3 до даного договору, а ліцензіат зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) ліцензіару відповідно до положень договору.

Відповідно до Додатку 3 до Договору закладами Ліцензіата є:

- Паб «У кружки» (м. Київ, вул. Декабристів, 12/37) площею 120 кв. м.;

- Боулінг «Махімум» (м. Київ, вул. Декабристів, 12/37) площею 700 кв. м.;

- Паті-бар-суши «Сахар» (м. Київ, вул. Декабристів, 12/37) площею 160 кв. м.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору за період з 4 кварталу 2014 року - 1 квартал 2015 року ліцензіар надавав ліцензіату майнове право (невиключну ліцензію) на публічне виконання об'єктів авторського права і об'єктів суміжних прав на території його закладів, які перелічені в Додатку 3 до Договору, однак, замовник грошові зобов'язання в обсязі, визначеному Договором, не виконав, внаслідок чого у відповідача, за розрахунками позивача, утворилась заборгованість за Ліцензійним договором в розмірі 24 000,00 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за порушення виконання грошового зобов'язання по Договору щодо оплати товару.

Оцінивши в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вже було встановлено судом, 15 травня 2009 року між сторонами було укладено ліцензійний договір № 15/05/09 відповідно до п. 2.1. якого ліцензіар на умовах, визначених договором, надає ліцензіату майнове право (невиключну ліцензію) на використання програмного продукту «IndoorMedia» для цілей публічного виконання об'єктів авторського права і об'єктів суміжних прав Ліцензіара, на публічне виконання об'єктів авторського права і об'єктів суміжних прав на території закладів ліцензіата, перелік яких наведено в Додатку 3 до даного договору, а ліцензіат зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) ліцензіару відповідно до положень договору.

Умовами п. 2.4. Договору встановлено, що сторони домовились, що сума винагороди (роялті), яка сплачується ліцензіатом за надання невиключного права: на публічне виконання об'єктів суміжних прав з каталогу ліцензіара становить 5 850,00 грн. (без ПДВ) за один календарний квартал; на публічне виконання об'єктів авторського права з каталогу ліцензіара становить 5 850,00 грн. (без ПДВ) за один календарний квартал. Визначена сторонами сума винагороди в п. 2.4 договору не залежить від тривалості та кількості використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав.

З аналізу положень п.п. 2.5.2 Договору випливає, що ліцензіат зобов'язується перераховувати винагороду (роялті) на банківський рахунок ліцензіара не пізніше ніж за 5 днів до початку кожного календарного кварталу (до 25 грудня, 25 березня, 25 червня, 25 вересня) у розмірі, визначеному в п. 2.4. договору.

Відповідно до п. 2.6 Договору ліцензіат обов'язується не пізніше 5-го числа місяця, який слідує за звітним кварталом, надавати ліцензіару звіт про публічно виконані фонограми.

Разом з тим, п. 2.8 Договору передбачено, що ліцензіат протягом строку, вказаного у п. 2.6 даного договору, зобов'язаний надіслати ліцензіару належним чином заповнений та підписаний акт про виплату винагороди (роялті) у двох примірниках, який після перевірки зазначеної в ньому інформації щодо перерахування коштів підписується ліцензіаром, після чого один примірник повертається ліцензіату.

Додатковою угодою № 3 від 17.10.2011 року до Договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року (копія наявна в матеріалах справи).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надане майнове право (невиключну ліцензію) на публічне виконання об'єктів авторського права і об'єктів суміжних прав на території закладів ліцензіата відповідачеві з 4 кварталу 2014 року по 1 квартал 2015 року. Відповідно до вищезазначеного п. 2.4 Договору сумою винагороди, яка сплачується ліцензіатом щоквартально за надання невиключного права становить 12 000,00 грн. Отже, станом на 02.03.2015 року існує заборгованість відповідача перед позивачем за надані права в розмірі 24 000,00 грн., з розрахунку позивача (4 квартал 2014 року (12 000,00 грн.) + 1 квартал 2015 року (12 000,00 грн.))

Відповідно до ст. 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Судом встановлено, що за умовами укладеного сторонами договору відповідач зобов'язався сплачувати позивачу винагороду (роялті) за надання позивачем невиключного права на публічне виконання об'єктів авторського права і об'єктів суміжних прав на території закладів ліцензіата.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ст.629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 2.10. Договору передбачено, що у разі затримки здійснення платежів, ліцензіат зобов'язаний виплатити ліцензіару на його вимогу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми даного договору за кожний день прострочення до моменту належного виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дослідивши матеріали справи, з огляду на факт прострочення відповідачем оплати вартості наданих позивачем прав за Договором, обґрунтованими та доведеними є вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ліцензіара 2 108,39 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у строки, передбачені Договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за Договором, в межах заявленого періоду нарахування стягненню з відповідача, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України на користь позивача підлягає 211,06 грн. 3% річних та 16 689,93 грн. втрат від інфляції.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як встановлено судом, 15.07.2015 року відповідач подав через відділ діловодства суду заперечення на позовну заяву, в якому просив в позові відмовити. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначив, що сторонами 30.06.2014 року було підписано Додаткову угоду № 5, відповідно до якої сторони визначили дату розірвання договору, а саме 30.06.2014 року. Відповідно до ч. 3 зазначена додаткова угода набрала чинності 01.07.2014 року. Отже, на думку відповідача, договірні відносини з позивачем були припинені саме з дати набрання чинності Додаткової угоди № 5. Позивачем в судовому засіданні 15.07.2015 року зазначено, що про факт існування вказаної угоди йому невідомо, проте наявність даної угоди ним не спростовано.

Суд, виходячи з того, що копія Додатковї угоди № 5 не є належно завіреною, зобов'язав відповідача надати оригінал Додаткової угоди № 5 для огляду, проте відповідач в судовому засіданні вказав про неможливість надання оригіналу цього документу як у судовому засіданні 15.07.2015 року, так і у майбутньому, у зв'язку з його відсутністю.

Отже, суд дійшов висновку, що вищезазначена угода не може бути прийнята як належний та допустимий доказ розірвання договору та відсутність зобов'язання відповідача перед позивачем.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максимум-Клуб" (ЄДРЮОФОП 31458105; адреса: 02121, м. Київ, вул. Декабристів, буд. 12/37), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індормедіа" (ЄДРЮОФОП 36258881; адреса: 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд.16/13), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 24 000,00 грн. (двадцять чотири тисячі гривень), пені - 2 108,39 грн. (дві тисячі сто вісім гривень 39 копійок), 3% річних - 211,06 грн. (двісті одинадцять гривень 06 копійок), інфляційні втрати - 16 689,93 грн. (шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят дев'ять гривень 93 копійки) та судовий збір - 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень). Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 20.07.2015 року.

Суддя О.С. Комарова