РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015Справа №910/6848/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДЖУНА."

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Відкрите акціонерне товариство "Птахофабрика "Немирівська"

про визнання правочину нікчемним

Головуючий суддя Полякова К.В.

Суддя Спичак О.М.

Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Голуб В.Є. (дов. №б/н від 19.06.2014),

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДЖУНА" про визнання правочину нікчемним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вартість переданого права грошових вимог за Договором про відступлення права вимоги від 12.06.2014 є значно заниженою, а тому з огляду на положення ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" такий правочин є нікчемними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 порушено провадження у справі №910/6848/15-г та призначено її до розгляду на 16.04.2015 року.

У судових засіданнях 16.04.2015 та 23.04.2015 судом оголошувались перерви до 23.04.2015 та 19.05.2015 відповідно.

За наслідками судового засідання 19.05.2015 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВАТ "Птахофабрика "Немирівська", за клопотанням сторін продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, у зв'язку з чим відкладено розгляд справи до 02.06.2015 року.

26.05.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надішли документи у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

03.06.2015 повторним автоматичним розподілом справ визначено для розгляду справи №910/6848/15-г колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Полякова К.В., судді Спичак О.М., Яковенко А.В.

Відповідною ухвалою суду від 03.06.2015 справа №910/6848/15-г прийнята вищезазначеною колегією суддів до свого провадження та призначена до розгляду на 23.06.2015 року.

За наслідками судового засідання 23.06.2015 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 16.07.2015 року.

Позивач та третя особа не направили своїх представників для участі у судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

У судовому засіданні 16.07.2015 представник відповідача надав пояснення по суті спору, у задоволенні позову просив відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати - адвокатські послуги.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає у межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Пунктом 1 ст. 77 ГПК України у якості такої обставини визначено нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнськиі Акціонерний Банк" та Відкритим акціонерним товариством "Птахофабрика "Немирівська (Позичальник) укладено кредитний договір №26 (далі - Кредитний договір) про кредитування позичальника на суму 5 000 000,00 грн., відповідно до якого Позичальник отримав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 4 999 373, 91 грн., терміном користування до 27.12.2008, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 17% річних для придбання обладнання та розвитку виробництва. Шляхом укладання додаткових угод, до кредитного договору внесено ряд змін.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Так, згідно додаткової угоди № 26/21 від 28.08.2006 повернення кредиту здійснюється позичальником щомісячно по 200 000,00 грн. з грудня 2006 до 27.12.2008 року.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Так, у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» та позивачем укладено Іпотечний договір, посвідчений 05.01.2006 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровим номером 81 та Договір застави №26/Z2, посвідчений 29.12.2005 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровим номером 21571.

У подальшому, постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 06.05.2010 у справі № 6/259-07 з Відкритого акціонерного товариства «Птахофабрика «Немирівська» на користь Позивача стягнуто заборгованість у сумі 10 124 523,88 грн. з яких: сума кредиту 4 999 373,91 грн., проценти у розмірі 2 439 898,05 грн. за період з 29.11.2006 по 16.09.2009, комісії 249 968,75 грн. за період 28.12.2005 по 27.12.2008, 509 549,47 грн. пені по кредиту, 22 949,68 грн. пені по процентах, 25 482,72 грн. пені по комісії, 341,437,07 грн. інфляційних по кредиту за період з 29.12.2006 по 16.09.2009, 499 886,45 грн. інфляційних по процентах за період з 29.11.2006 по 16.09.2009 та судові витрати.

Згідно постанови державного виконавця ВДВС Немирівського РУЮ від 10.08.2010, закінчено виконавче провадження у зв'язку із визнанням боржника - ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури.

Так, у провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа №15/27-10 про банкрутство ВАТ "Птахофабрика "Немирівська".

Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури. Зокрема ухвалою суду від 17.01.2013 по справі № 15/27-10 припинено процедуру ліквідації ВАТ "Птахофабрика "Немирівська", передбачену ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; провадження у даній справі переведено до загальної процедури ліквідації та зобов'язано ліквідатора в 10-ти денний термін з дня винесення даної ухвали подати до офіційного друкованого органу Верховної Ради України "Голос України" чи Кабінету Міністрів України "Урядовий кур'єр" оголошення про визнання боржника банкрутом. Ухвалою суду від 18.05.2015 року продовжено строк ліквідаційної процедури Відкритого акціонерного товариства "Птахофабрика "Немирівська" та повноваження арбітражного керуючого (ліквідатора ВАТ "Птахофабрика "Немирівська") Бобрука Т. В. до дати наступного судового засідання на 11.06.2015 року.

12.06.2014 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (Банк, Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арджуна.» (Новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» передав, а ТОВ «Арджуна.» прийняв всі права вимоги щодо виконання грошового зобов'язання за Кредитним договором №26 від 28.12.2005, укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та Відкритим акціонерним товариством «Птахофабрика «Немирівська» (Боржник) з наступними змінами та доповненнями до них.

Разом з правом вимоги, що передається за цим Договором, до Нового кредитора у повному обсязі перейшли всі права, що забезпечують виконання зобов'язання за Кредитними договорами, зокрема:

- право вимоги до Іпотекодавця за Іпотечним договором №26/Zl від 28.12.2005, посвідченим 05.01.2006 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровим номером 81;

- право вимоги до Заставодавця за Договором застави №26/Z2, посвідченим 29.12.2005 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровим номером 21571.

Заборгованість Боржника за Кредитними договорами, що підлягає стягненню відповідно до Наказу Господарського суду Вінницької області від 09.06.2010 по справі №6/269-07 про стягнення з ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» з урахуванням здійснених оплат становить 9 408 500,18 грн. (п.1.1. Договору відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.2. Договору відступлення права вимоги за Кредитним договором здійснено на платній основі. Вартість права вимоги складає 4 000 000,00 грн.

Право вимоги вважається відступленим в момент належного виконання Новим Кредитором обов'язків, передбачених п. 3.1. цього договору, а саме сплати Кредитору за відступлення права вимоги грошової суми в розмірі 4 000 000,00 грн.

Згідно п. 1.5. Договору Новий кредитор підтверджує, що йому відомо про те, що Господарським судом Вінницької області відповідно до ухвали від 29.04.2010 порушено справу №15/27-10 про банкрутство ВАТ «Птахофабрика «Немирівська». Згідно постанови Господарського суду Вінницької області від 11.05.2010 ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до п. 2.1. договору сторони домовились, що сплата за відступлення права вимоги за цим договором здійснюється Новим Кредитором протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання даного договору.

На виконання вищевказаного пункту договору, ТОВ «Арджуна.» переховано на користь позивача 4 000 000,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №1 від 12.06.2014 року.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що протягом 3-х банківських днів з дати надходження коштів у загальній сумі на рахунок Кредитора, останній передає Новому кредитору по Акту приймання-передачі документи, що підтверджують дійсність вимоги по виконанню зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами виконано вищевикладені умови договору та 12.06.2014 складено, підписано та скріплено печатками Акт приймання-передачі.

Позивач, звертаючись із позовом до суду стверджує, що укладення Договору про відступлення права вимоги від 12.06.2014 фактично спрямовано на: - погіршення фінансового стану Позивача шляхом неотримання частини активів неплатоспроможного банку, а саме близько 50% відсотків заборгованості по кредиту; - внаслідок укладення спірного договору ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» зазнав збитків у розмірі 5 408 500,18 грн. Суму збитків становить різниця між розміром заборгованості ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (9 408 500,18 грн.) та сумою, за яку позивачем відступлено відповідачеві право вимоги щодо вказаної заборгованості (4 000 000,00 грн.) відповідно до спірного договору; - затвердження на рівні умов Договору фактичної відмови Позивача від власних майнових вимог за Договорами забезпечення іпотека/застава; - фактичної відмови Позивача від звернення стягнення на предмет іпотеки/застави; - відчуження (або передача в користування) майна банку за спірним договором здійснено на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій. З огляду на вищевикладене, ПАТ «ВіЕйБі» просить визнати Договір про відступлення права вимоги від 12.06.2014 нікчемними на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У свою чергу, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та посилається на те, що позивачем не доведено того, що угода від 12.06.2014 реально спрямована на настання певних юридичних наслідків для сторін, у тому числі для позивача, а саме бажання позивача отримати грошові кошти замість підприємства, яке знаходиться на стадії ліквідації, від іншого підприємства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір про відступлення права вимоги від 12.06.2014 є договором купівлі-продажу права вимоги.

У відповідності до ст.ст. 655, 656 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 512 - 515 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Положеннями п. 1.2 Договору від 12.06.2014 сторони погодили, що вартість відступленого права вимоги за кредитним договором складає 4 0000 000,00 грн.

Так, в основу позовних вимог позивача покладено те, що вартість переданого права грошових вимог за Договором про відступлення права вимоги від 12.06.32014 є значно заниженою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк", , МФО 380537, місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 27 т, м. Київ, 04119, Україна.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 128 з 24.11.2014 повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" передано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування Славкіній Марині Анатоліївні.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 за №35 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський акціонерний Банк" по 20.03.2015 р. (включно).

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 за №55 продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної Марини Анатоліївни (ідентифікаційний номер ) на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський акціонерний Банк" по 20.03.2015 включно.

На підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладення фізичних осіб за №63 від 20.03.2015 розпочата процедура ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" (ПАТ "ВіЕйБі Банк) та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Славкіну Марину Анатоліївну

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема : виконує повноваження органів управління банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того факту, що вартість переданого права грошових вимог за Договором про відступлення права вимоги від 12.06.2014 є значно заниженою, а також не доведено існування підстав, які в силу положень ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" свідчать про нікчемність правочину.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів того, що Договір про відступлення права вимоги укладений, на умовах, що значно гірші за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій, також не надав до суду жодних доказів того, що вартість права вимоги, переданого за договором відступлення права вимоги, є нижчою за звичайні ціни на права вимоги, що діяли на момент укладення спірного договору відступлення права вимоги.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання договору нікчемним не підлягають задоволенню, оскільки ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» не доведено тих обставин, з якими законодавець пов'язує визнання договору нікчемним.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

09.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арджуна.» (замовник) та Адвокатським об'єднанням «Зейкан, Попович, Голуб і партнери» (виконавець), укладено договір про надання правових (адвокатських) послуг №26. За умовами укладеного договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу (адвокатські послуги) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а замовник бере на себе зобов'язання сплатити вартість послуг.

Вартість адвокатським послуг складає 5000 грн., як то передбачено п.4.1. договору №26. Вказана грошова сума перерахована на користь виконавця замовником згідно платіжного доручення №10 від 23.04.2015 року.

Суд відзначає, що адвокат Голуб Віталій Євгенович надав відповідачу адвокатські послуги, шляхом представлення його у суді.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними заса дами цивільного законодавства є справедли вість, добросовісність та розумність.

Положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Так, дотримуючись принципу розумності, суд дійшов висновку про можливість покладення на позивача обов'язку відшкодувати відповідачеві частини судових витрат, які складаються із адвокатських послуг, а саме у розмірі 3 000,00 грн.

У той же час, згідно із п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, у зв'язку із відмовою у позові судовий збір за розгляд справи не підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДЖУНА" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відкритого акціонерного товариства "Птахофабрика "Немирівська" про визнання правочину нікчемним - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 16.07.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 21.07.2015 року

Головуючий суддя К.В. Полякова

Суддя О.М. Спичак

Суддя А.В. Яковенко