ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. справа № 911/2737/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в особі Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Керчгаз», Автономна Республіка Крим, м. Керч

про стягнення 4 939 348,50 гривень

за участю представників:

від прокуратури: Пономарьов А.О. (посвідчення №030835 від 15.12.2014)

від позивача: Яковлєв О.І. (довіреність №67/2015 від 09.06.2015)

Кость О.Г. (довіреність №14-105 від 18.04.2015)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.06.2015 заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в особі Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-ПАТ «НАК «Нафтогаз України»/позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Керчгаз» (далі-ПАТ «Керчгаз»/відповідач) про стягнення 4 939 348,50 грн, з яких: 3 508 629,32 грн заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №13-351-ВТВ від 04.01.2013, 323 276,72 грн пені, 989 240,53 грн інфляційних втрат та 118 201,93 грн 3% річних.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.07.2015 порушено провадження у справі №911/2737/15, а також призначено справу до розгляду на 14.07.2015.

В судове засідання 14.07.2015 представник відповідача не прибув, витребувані судом документи не надав, про причини їх ненадання суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду даної справи був повідомлений в порядку, передбаченому п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.06.2014 №01-06/745/2014 «Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»», що підтверджується відміткою на звороті оригіналу ухвали господарського суду Київської області від 01.07.2015 у даній справі про направлення на електронну адресу відповідача означеної ухвали.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (далі-продавець) та ПАТ «Керчгаз» (далі-покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-351-ВТВ (далі-договір), відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013-2014 роках природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору в редакції додаткової угоди №3 від 31.12.2013).

Судом встановлено, що позивач свої обов'язки за договором в частині постачання природного газу виконав належним чином.

Так, на виконання умов договору, протягом січня 2013-лютого 2014 років позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 4 960 867,07 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.01.2013 на суму 426 104,61 грн,

- б/н від 28.02.2013 на суму 263 908,94 грн,

- б/н від 31.03.2013 на суму 93 046,74 грн,

- б/н від 30.04.2013 на суму 15 669,53 грн,

- б/н від 31.05.2013 на суму 43 381,88 грн,

- б/н від 30.06.2013 на суму 36 879,73 грн,

- б/н від 31.07.2013 на суму 32 488,75 грн,

- б/н від 31.08.2013 на суму 41 509,45 грн,

- б/н від 30.09.2013 на суму 173 046,35 грн,

- б/н від 31.10.2013 на суму 153 038,80 грн,

- б/н від 30.11.2013 на суму 188 155,80 грн,

- б/н від 31.12.2013 на суму 2 933 298,21 грн,

- б/н від 31.01.2014 на суму 287 666,53 грн,

- б/н від 28.02.2014 на суму 272 671,75 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем (позивачем) умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, сплативши: 408 946,95 грн 11.04.2013, 264 000,00 грн 04.06.2013, 125 782,87 грн 05.06.2013, 200 000,00 грн 26.11.2013, 280 344,96 грн 27.11.2013, 173 162,98 грн 28.01.2014, що у сумі становить 1 452 237,76 грн, внаслідок чого за відповідачем утворилось 3 508 629,32 грн заборгованості.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за договором не провів, позивач просить суд стягнути з першого, зокрема, 3 508 629,32 грн заборгованості по оплаті вартості газу, поставленого протягом листопада (частково) 2013-лютого 2014 років згідно з договором.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів та/або документів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 75 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З огляду наведеного, підписання відповідачем актів приймання-передачі природного газу за листопад 2013-лютий 2014 років без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу свідчить про прийняття відповідачем цього газу та, відповідно, породжує в останнього обов'язок щодо його оплати у повному обсязі, у відповідності до п. 6.1 договору, до 20.12.2013, 20.01.2014, 20.02.2014 та 20.03.2014 відповідно.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також враховуючи те, що станом на день прийняття рішення відповідач поставлений позивачем газ оплатив частково, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 508 629,32 грн заборгованості по оплаті вартості газу, поставленого протягом листопада (частково) 2013-лютого 2014 років згідно з договором підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу (до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу), позивач просить суд стягнути з першого, зокрема, 323 276,72 грн пені, нарахованої з урахуванням здійснених часткових розрахунків, за періоди:

з 20.02.2013 по 11.04.2013 на 426 104,61 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 12.04.2013 по 04.06.2013 на 17 157,66 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 20.03.2013 по 04.06.2013 на 263 908,94 грн заборгованості за лютий 2013 року,

з 05.06.2013 по 05.06.2013 на 17 066,60 грн заборгованості за лютий 2013 року,

з 20.04.2013 по 05.06.2013 на 93 046,74 грн заборгованості за березень 2013 року,

з 20.05.2013 по 05.06.2013 на 15 669,53 грн заборгованості за квітень 2013 року,

з 20.06.2013 по 26.11.2013 на 43 381,88 грн заборгованості за травень 2013 року,

з 20.07.2013 по 26.11.2013 на 36 879,73 грн заборгованості за червень 2013 року,

з 20.08.2013 по 26.11.2013 на 32 488,75 грн заборгованості за липень 2013 року,

з 20.09.2013 по 26.11.2013 на 41 509,45 грн заборгованості за серпень 2013 року,

з 20.10.2013 по 26.11.2013 на 173 046,35 грн заборгованості за вересень 2013 року,

з 27.11.2013 по 27.11.2013 на 127 306,16 грн заборгованості за вересень 2013 року,

з 20.11.2013 по 27.11.2013 на 153 038,80 грн заборгованості за жовтень 2013 року,

з 20.12.2013 по 28.01.2014 на 188 155,80 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 29.01.2014 по 19.06.2014 на 14 992,82 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 20.01.2014 по 19.07.2014 на 2 933 298,21 грн заборгованості за грудень 2013 року,

з 20.02.2014 по 19.08.2014 на 287 666,54 грн заборгованості за січень 2014 року,

з 20.03.2014 по 19.09.2014 на 272 671,75 грн заборгованості за лютий 2014 року.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Водночас, в силу вимог ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Беручи до уваги наведені нормативні приписи, суд дійшов висновку, що право на нарахування пені за порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого газу у позивача виникає після спливу строку оплати, встановленого п. 6.1 договору, тобто з 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу та припиняється частково/повністю в день, що передує дню проведення часткових/остаточних розрахунків відповідно.

Аналогічна правова позиція про безпідставність включення у розрахунок пені дати сплати заборгованості викладена у постанові Вищого господарського суду України від 27.11.2014 у справі №927/989/14.

Враховуючи вищевикладене, а також безпідставне включення позивачем до періоду обрахунку пені днів фактичної сплати заборгованості, суд здійснював перерахунок заявленої до стягнення пені за наступні періоди:

з 20.02.2013 по 10.04.2013 на 426 104,61 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 12.04.2013 по 03.06.2013 на 17 157,66 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 20.03.2013 по 03.06.2013 на 263 908,94 грн заборгованості за лютий 2013 року,

з 20.04.2013 по 04.06.2013 на 93 046,74 грн заборгованості за березень 2013 року,

з 20.05.2013 по 04.06.2013 на 15 669,53 грн заборгованості за квітень 2013 року,

з 20.06.2013 по 25.11.2013 на 43 381,88 грн заборгованості за травень 2013 року,

з 20.07.2013 по 25.11.2013 на 36 879,73 грн заборгованості за червень 2013 року,

з 20.08.2013 по 25.11.2013 на 32 488,75 грн заборгованості за липень 2013 року,

з 20.09.2013 по 25.11.2013 на 41 509,45 грн заборгованості за серпень 2013 року,

з 20.10.2013 по 25.11.2013 на 173 046,35 грн заборгованості за вересень 2013 року,

з 20.11.2013 по 26.11.2013 на 153 038,80 грн заборгованості за жовтень 2013 року,

з 20.12.2013 по 27.01.2014 на 188 155,80 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 29.01.2014 по 19.06.2014 на 14 992,82 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 20.01.2014 по 19.07.2014 на 2 933 298,21 грн заборгованості за грудень 2013 року,

з 20.02.2014 по 19.08.2014 на 287 666,54 грн заборгованості за січень 2014 року,

з 20.03.2014 по 19.09.2014 на 272 671,75 грн заборгованості за лютий 2014 року.

Оскільки арифметично вірний розмір пені, обрахованої судом в межах заявленого позивачем періоду, з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону та положень договору, становить 322 650,96 грн, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 323 276,72 грн пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 322 650,96 грн.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з першого:

- 989 240,53 грн інфляційних втрат, нарахованих з урахуванням здійснених часткових розрахунків, за періоди:

з 01.04.2013 по 31.05.2013 на 17 157,66 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 01.04.2013 по 31.05.2013 на 263 908,94 грн заборгованості за лютий 2013 року,

з 01.05.2013 по 31.05.2013 на 93 046,74 грн заборгованості за березень 2013 року,

з 01.09.2013 по 30.11.2013 на 32 488,75 грн заборгованості за липень 2013 року,

з 01.10.2013 по 30.11.2013 на 41 509,45 грн заборгованості за серпень 2013 року,

з 01.11.2013 по 30.11.2013 на 173 046,35 грн заборгованості за вересень 2013 року,

з 01.01.2014 по 31.01.2014 на 188 155,80 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 01.02.2014 по 31.01.2015 на 15 369,13 грн заборгованості за листопад 2013 року, збільшеної на суму інфляції за попередній період,

з 01.02.2014 по 31.01.2015 на 2 933 298,21 грн заборгованості за грудень 2013 року,

з 01.03.2014 по 31.01.2015 на 287 666,54 грн заборгованості за січень 2014 року,

з 01.04.2014 по 31.01.2015 на 272 671,75 грн заборгованості за лютий 2014;

- 118 201,93 грн 3% річних, нарахованих з урахуванням здійснених часткових розрахунків, за періоди:

з 20.02.2013 по 11.04.2013 на 426 104,61 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 12.04.2013 по 04.06.2013 на 17 157,66 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 20.03.2013 по 04.06.2013 на 263 908,94 грн заборгованості за лютий 2013 року,

з 05.06.2013 по 05.06.2013 на 17 066,60 грн заборгованості за лютий 2013 року,

з 20.04.2013 по 05.06.2013 на 93 046,74 грн заборгованості за березень 2013 року,

з 20.05.2013 по 05.06.2013 на 15 669,53 грн заборгованості за квітень 2013 року,

з 20.06.2013 по 26.11.2013 на 43 381,88 грн заборгованості за травень 2013 року,

з 20.07.2013 по 26.11.2013 на 36 879,73 грн заборгованості за червень 2013 року,

з 20.08.2013 по 26.11.2013 на 32 488,75 грн заборгованості за липень 2013 року,

з 20.09.2013 по 26.11.2013 на 41 509,45 грн заборгованості за серпень 2013 року,

з 20.10.2013 по 26.11.2013 на 173 046,35 грн заборгованості за вересень 2013 року,

з 27.11.2013 по 27.11.2013 на 127 306,16 грн заборгованості за вересень 2013 року,

з 20.11.2013 по 27.11.2013 на 153 038,80 грн заборгованості за жовтень 2013 року,

з 20.12.2013 по 28.01.2014 на 188 155,80 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 29.01.2014 по 17.02.2015 на 14 992,82 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 20.01.2014 по 17.02.2015 на 2 933 298,21 грн заборгованості за грудень 2013 року,

з 20.02.2014 по 17.02.2015 на 287 666,54 грн заборгованості за січень 2014 року,

з 20.03.2014 по 17.02.2015 на 272 671,75 грн заборгованості за лютий 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З системного аналізу наведеної норми суд дійшов висновку, що проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від винесення рішення про стягнення суми заборгованості, від доведеності вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Нарахування індексу інфляції згідно вищевказаної статті відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому, за весь період прострочення.

З огляду наведеного, приписи ст. 625 ЦК України, передбачають збільшення суми боргу на індекс інфляції за весь період прострочення, а не наростаючим порядком з урахуванням щомісячного збільшення, у той час, як позивачем інфляційні нараховувалися не на саму суму боргу, що мала місце у кожному розрахунковому періоді, а на суми боргу, які вже збільшені на розмір інфляційними втрат, що суперечить положенням ст. 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 06.11.2013 у справі №905/439/13.

З огляду наведеного, враховуючи встановлені п. 6.1 договору строки остаточних розрахунків за спожитий газ, а також дні здійснення відповідачем часткових розрахунків за договором, суд здійснював перерахунок заявлених до стягнення:

- інфляційних втрат, за періоди:

з 12.04.2013 по 31.05.2013 на 17 157,66 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 01.04.2013 по 31.05.2013 на 263 908,94 грн заборгованості за лютий 2013 року,

з 01.05.2013 по 31.05.2013 на 93 046,74 грн заборгованості за березень 2013 року,

з 01.09.2013 по 25.11.2013 на 32 488,75 грн заборгованості за липень 2013 року,

з 01.10.2013 по 25.11.2013 на 41 509,45 грн заборгованості за серпень 2013 року,

з 01.11.2013 по 25.11.2013 на 173 046,35 грн заборгованості за вересень 2013 року,

з 01.01.2014 по 27.01.2014 на 188 155,80 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 01.02.2014 по 31.01.2015 на 14 992,82 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 01.02.2014 по 31.01.2015 на 2 933 298,21 грн заборгованості за грудень 2013 року,

з 01.03.2014 по 31.01.2015 на 287 666,54 грн заборгованості за січень 2014 року,

з 01.04.2014 по 31.01.2015 на 272 671,75 грн заборгованості за лютий 2014;

- 3% річних за періоди:

з 20.02.2013 по 10.04.2013 на 426 104,61 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 12.04.2013 по 03.06.2013 на 17 157,66 грн заборгованості за січень 2013 року,

з 20.03.2013 по 03.06.2013 на 263 908,94 грн заборгованості за лютий 2013 року,

з 20.04.2013 по 04.06.2013 на 93 046,74 грн заборгованості за березень 2013 року,

з 20.05.2013 по 04.06.2013 на 15 669,53 грн заборгованості за квітень 2013 року,

з 20.06.2013 по 25.11.2013 на 43 381,88 грн заборгованості за травень 2013 року,

з 20.07.2013 по 25.11.2013 на 36 879,73 грн заборгованості за червень 2013 року,

з 20.08.2013 по 25.11.2013 на 32 488,75 грн заборгованості за липень 2013 року,

з 20.09.2013 по 25.11.2013 на 41 509,45 грн заборгованості за серпень 2013 року,

з 20.10.2013 по 25.11.2013 на 173 046,35 грн заборгованості за вересень 2013 року,

з 20.11.2013 по 26.11.2013 на 153 038,80 грн заборгованості за жовтень 2013 року,

з 20.12.2013 по 27.01.2014 на 188 155,80 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 29.01.2014 по 17.02.2015 на 14 992,82 грн заборгованості за листопад 2013 року,

з 20.01.2014 по 17.02.2015 на 2 933 298,21 грн заборгованості за грудень 2013 року,

з 20.02.2014 по 17.02.2015 на 287 666,54 грн заборгованості за січень 2014 року,

з 20.03.2014 по 17.02.2015 на 272 671,75 грн заборгованості за лютий 2014 року.

Оскільки арифметично вірний розмір інфляційних втрат, перерахованих судом в межах заявленого позивачем періоду з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону та положень договору, становить 989 308,93 грн, а суд, приймаючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 989 240,53 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки арифметично вірний розмір заявлених до стягнення 3% річних, перерахованих судом в межах заявленого позивачем періоду з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону та положень договору, становить 118 068,05 грн, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 118 201,93 грн 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 118 068,05 грн.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 530, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Керчгаз» (98300, Автономна Республіка Крим, м. Керч, вул. Чкалова, 151, ідентифікаційний код 03348130) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720):

- 3 508 629 (три мільйони п'ятсот вісім тисяч шістсот двадцять дев'ять) грн 32 коп. заборгованості,

- 322 650 (триста двадцять дві тисячі шістсот п'ятдесят) грн 96 коп. пені,

- 989 240 (дев'ятсот вісімдесят дев'ять тисяч двісті сорок) грн 53 коп. інфляційних втрат,

- 118 068 (сто вісімнадцять тисяч шістдесят вісім) грн 05 коп. 3% річних.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Керчгаз» (98300, Автономна Республіка Крим, м. Керч, вул. Чкалова, 151, ідентифікаційний код 03348130) в доход Державного бюджету України 73 068 (сімдесят три тисячі шістдесят вісім) грн 76 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 14.07.2015

Суддя В.А. Ярема