ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" липня 2015 р.Справа № 922/4071/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройіндустрія»
до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» особі філії «Слобожанське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», м.Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Металіст-Будметалконструкція»
про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2015 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия», звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» особі філії «Слобожанське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в якому просить суд:

-Визнати недійсним іпотечний договір № 6316-90321/0912 від 05 вересня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» (), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2727.

-Припинити обтяження іпотекою нерухомого майна: нежитлових будівель: літ. «ГБ» загальною площею 79,0 кв. м, літ. «ТА» загальною площею 1560,7 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Плиткова, буд. 12, номер запису про іпотеку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 7378644, зареєстрованого на підставі іпотечного договору від 05.09.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2727;

-Припинити обтяження (заборону на нерухоме майно) нежитлових будівель: літ. «ГБ» загальною площею 79,0 кв. м, літ. «ГА» загальною площею 1560,7 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Плиткова, буд. 12, реєстраційний номер майна: 18501643, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 7378735, зареєстроване на підставі іпотечного договору від 05.09.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2727;

-Витребувати з незаконного володіння Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» () у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» (Код ) нежитлові будівлі: ліг. «ГБ» загальною площею 79,0 кв. м, ліг. «ГА» загальною площею 1560,7 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Плиткова, буд. 12.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 липня 2015 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 28 липня 2015 року та залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Металіст-Будметалконструкція».

Також, 15 липня 2015 року позивач надав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на заставлене майно нежитлових будівель:літ. «ГБ» загальною площею 79,0 кв. м, літ. «ГА» загальною площею 1560,7 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Плиткова, буд. 12, що зареєстроване за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (), шляхом заборони його відчуження.

16 липня 2015 року позивач надав до суду заяву про уточнення формулювання заяви про забезпечення позову та пояснення з зазначенням ринкової вартості спірного майна та об'яву в газеті про його продаж.

Позивач обґрунтовує свою заяву тим, що витребуване майно вибуло з володіння власника не з його волі та без його відома, відчужується відповідачем на користь третіх осіб, його ринкова вартість значно перевищує суму, в межах якої він поручився.

Позивач надав до суду довідку оцінювача про ринкову вартість спірного майна, яка складає 12620300,00 грн. без ПДВ, а згідно спірного іпотечного договору позивач поручився за виплату лише 9300000,00 гривень та відсотків за користування кредитними ресурсами (п.2 договору).

Також позивач зазначає, що відповідач здійснив реєстрацію права власності на спірне майно 17.10.2014 р., не повідомивши про це позивача, а перевищення вартості предмета іпотеки над сумою боргу не відшкодував.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, на підставі висновків, зроблених в результаті дослідження наявних у справі доказів, враховуючи підтверджені цими доказами обставини справи, на підставі аналізу доводів заяви про забезпечення позову, керуючись положеннями Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. N16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2006р. №01-8/2776 "Про деякі питання практики забезпечення позову", суд вважає, що заява про вжиття заходів до забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду (ст.66 ГПК України).

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. N16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) (п.3 Постанови від 26.12.2011р. N16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Відповідно до ст.67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору, отже, приймаючи ухвалу про заборону відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення позову, які вимагається до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

Оскільки предметом даного судового розгляду є вимоги позивача щодо витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна - нежитлових будівель літ. «ГБ» загальною площею 79,0 кв. м, літ. «ГА» загальною площею 1560,7 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Плиткова, буд. 12, які знаходяться у володінні відповідача, то накладення арешту на предмет, витребування якого становить зміст позовної вимоги є пов'язаним з такою вимогою і зумовленим нею.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р., застосування заходів до забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивач у заяві зазначає, що приховування відповідачем факту реєстрації права власності на предмет іпотеки свідчить про його наміри здійснити відчуження цього майна на користь 3-х осіб з метою унеможливити для позивача його витребування.

Позивач в обґрунтування своєї заяви надав до суду копію газети з об'явою про продаж спірного майна.

Таким чином, припущення позивача про намір відповідача здійснити відчуження спірного майна підтверджуються матеріалами справи.

При цьому, вжиття таких заходів є правом господарського суду. Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд діє за внутрішнім переконанням на підставі та у відповідності з вимогами чинного законодавства. При цьому розділ Х ГПК України не містить чіткого переліку спорів або обставин, за яких вживаються заходи до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За загальним правилом, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, в силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу повинна довести його необхідність та адекватність.

Суд вважає, що вимоги цієї заяви є адекватними, оскільки ціна позову є тотожною вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно ( в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.5 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання, інші учасники відносин у сфері господарювання мають здійснювати свою діяльність у межах встановленого господарського правопорядку, додержуючись визначених законодавством вимог.

Суд враховує, що Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції" № 475/97- ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до конвенції.

Згідно із ст.1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року, майном у значенні ст.1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач зазначає, що імовірність невиконання рішення суду у разі задоволення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно шляхом заборони його відчужувати є дуже високою, оскільки неможливо витребувати від банку майно, яким він вже не володіє на час виконання рішення.

Господарський суд за змістом ст.43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи, що ймовірність відчуження третім особам майна відповідача обґрунтовується наявними документами, а відсутність спірного нерухомого майна у відповідача вочевидь унеможливить в подальшому виконання рішення, суд дійшов висновку щодо необхідності створення належних умов для запобігання ситуації нівелювання ефективності судового захисту, що (нівелювання) є неприпустимим у світлі положень ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, шляхом вжиття забезпечувальних заходів; належним і адекватним забезпечувальним заходом, який не призводить до припинення поточної господарської діяльності відповідача, пов'язаної із спірним майном товариства та, разом із цим, створює належні умови для ефективного судового захисту прав та інтересів позивача у разі задоволення його позовних вимог, встановлення заборони відповідачеві вчиняти дії, що направлені на відчуження третім особам майна відповідача.

Дослідивши підстави, викладені в заяві про вжиття заходів до забезпечення позову, докази в її обґрунтування, та додані до позовної заяви матеріали, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову.

З іншої сторони суд враховує, що зазначений вид та спосіб забезпечення позову не є суттєвими обмеженнями для відповідача, оскільки не має наслідком повного припинення господарської діяльності, жодним чином не заважає веденню ним власної звичайної господарської діяльності, не призводить до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості, а лише зумовлює тимчасову неможливість його відчуження, не унеможливлює користування відповідними цивільними правами жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, а також не позбавляє учасників судового процесу можливості розпорядитися відповідними цивільними правами в разі відмови в позові, та крім того стягнути з позивача завдані накладеною забороною збитки.

Щодо обґрунтованості заходів забезпечення позову Пленум ВГСУ у п.3 Постанови від 26.12.2011р. N16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" звертає увагу на те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Викладені обставини, з урахуванням значної вартості спірного нерухомого майна, загальної економічної кризи та високого ступеню ризику неплатоспроможності суб'єктів ринку нерухомості, означають наявність очевидної небезпеки заподіянню шкоди правам та інтересам позивача, захист цих прав позивача може стати неможливим без прийняття вище зазначених заходів забезпечення та для відновлення прав позивача необхідні будуть значні зусилля та витрати.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду по даній справі, а отже про наявність та достатність передбачених законом (ст. 66, 67 ГПК України) правових підстав для застосування у даній справі заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачу спірне нерухоме майно.

За таких обставин, суд, керуючись ст.ст.43, 65, 66, 67, 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, належне на праві приватної власності ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" (), а саме: нежитлові будівлі: літ. "ГБ" загальною площею 79,0 кв. м, літ. "ГА" загальною площею 1560,7 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Плиткова, буд. 12 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01).

Заборонити ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" () вчиняти будь-які дії по відчуженню або переданню третім особам прав користування на нежитлові будівлі: літ. "ГБ" загальною площею 79,0 кв. м, літ. "ГА" загальною площею 1560,7 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Плиткова, буд. 12 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01).

Ухвала набирає чинності з моменту її винесення, з 15 липня 2015 року, підлягає негайному виконанню та є виконавчим документом, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Строк пред'явлення ухвали до виконання один рік до 16 липня 2016 року.

Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройиндустрия" (, адреса: 61106, м.Харків, вул.Плиткова,12).

Боржником за даною ухвалою є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (, адреса: 01042, м.Київ, вул.Артема, 60) в особі філії "Слобожанське регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (адреса: 61057, м.Харків, пров.Театральний,б.4).

Дану ухвалу направити на адресу: позивача, відповідача, реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (Код , місцезнаходження: 61001, м.Харків, вул.Короленка, 16).

Суддя К.В. Аріт