ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015 Справа № 920/899/15

Господарський суд Сумської області у складі: головуючого - судді Рунової В.В.,

при секретарі Осокіній А.М.,

за участю представників:

позивача - Прокурило О.В.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/899/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МС Девелопмент", м.Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Суми

про визнання договору дійсним,

встановив:

До господарського суду звернулось ТОВ "МС Девелопмент" з позовом до ФОП ОСОБА_2 про визнання дійсним договору від 01.08.2014 року про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення №1647 від 17.07.2009 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "МС Девелопмент" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що спірні зміни до договору є недійсними та неукладеними оскільки вони суперечать вимогам статті 654 ЦК України щодо форми правочину. Також відповідач посилається на те, що позивачем не доведено наміру відповідача ухилятися від нотаріального посвідчення договору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився та не скористався своїм правом щодо участі в судовому засіданні, про причини такої неявки відповідач суд не повідомив, хоча про судове засідання ФОП ОСОБА_3 був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

З урахуванням зазначеного, суд продовжує розгляд справи у відсутності представника відповідача у відповідності вимог статті 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив наступне.

Між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «МС Девелопмент» укладено договір оренди нежилого приміщення від 17.09.2009р., посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. за реєстровим № 1647 (далі - Договір) -а.с.7-8.

Згідно умов Договору ФОП ОСОБА_3 (Орендодавець) передає, а ТОВ «МС Девелопмент» (Орендар) приймає в тимчасове оплатне користування нежиле приміщення загальною площею 75,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що орендна плата за використання об'єкту оренди складає в національній валюті України в місяць суму 14000 гривень 00 копійок. Зміна (індексація) базової ставки відбувається щорічно з 1 січня шляхом збільшення попередньої базової ставки на індекс інфляції за попередній рік.

Станом на 01.01.2014 року орендна плата, з урахуванням її індексації, склала 16056, 48 грн.

В подальшому сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору від 01.08.2014 р. (далі - Договір про внесення змін) -а.с.11.

Згідно п. 1 Договору про внесення змін сторони змінили п.4.1 Договору та встановили орендну плату по Договору в розмірі 12000 грн. на місяць.

Договір про внесення змін є невід'ємною частиною Договору оренди. Договір про внесення змін набуває чинності з 01.08.2014р. та діє по 31.12.2014р. На вимогу однієї із сторін даний договір про внесення змін підлягає нотаріальному посвідченню за рахунок сторони -ініціатора (п.3, п.5, п.6 Договору про внесення змін).

Відповідно до вимог статті 654 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, Договір про внесення змін підлягав нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.2 статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. з наступними змінами та доповненнями, судам роз'яснено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням правочинів, які піддягали нотаріальному посвідченню, дійсними (статті 219, 220 ЦК України), господарські суди повинні з'ясувати: чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню, з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення, а також чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений. Якщо недійсність нотаріально посвідченого правочину обґрунтовується саме посиланням на неправомірність дій нотаріуса, що його посвідчив, то нотаріус може залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (стаття 27 ГПК). Правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 ЦК України.

Умови Договору про внесення змін до договору оренди були виконані сторонами у повному обсязі.

Так, відповідач регулярно надавав позивачу рахунки-фактури з зазначенням орендної плати у розмірі 12000 грн. (тобто, з урахуванням Договору про внесення змін) за період з 01.08.2014р. по 31.12.2014р. (а.с. 17-21).

Підтвердженням виконання зазначеного договору про внесення змін є також акти здачі-прийняття виконаних послуг за період з 01.08.2014р. по 31.12.2014р., які підписані відповідачем (а.с.12-16).

В зазначених актах зазначено, що розмір орендної плати за період з 01.08.2014р. по 31.12.2014р. складав 12000 грн., а також, що послуги були надані у повному обсязі.

Крім того, відповідач підписав з позивачем акт звірки взаємних розрахунків від 30.09.2014р., в якому погодився з тим, що орендна плата за серпень-вересень 2014р. сплачена йому у повному обсязі, а саме, у розмірі 12000 грн. (а.с.22).

Відтак, сторони по Договору про внесення змін домовилися про істотні умови договору і відбулося повне виконання договору умови якого не суперечать вимога діючого законодавства.

Позивач звернувся до відповідача з пропозицією нотаріального посвідчення Договору від 01.08.2014р. про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення №1647 від 17.07.2009 року. Зазначена заява містила запрошення до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. на 20.03.2015р. о 09-00 год.

Зазначене запрошення було отримане відповідачем 20.03.2015р. о 9-48 год. (а.с.33). Тому, на думку відповідача, несвоєчасне отримання ним запрошення до нотаріуса є доказом відсутності обставин щодо ухилення ним від нотаріального посвідчення Договору про внесення змін.

Разом з тим, матеріалами справи, зокрема листуванням відповідача підтверджується взагалі невизнання ним спірних змін до Договору та небажання нотаріального посвідчення Договору про внесення змін зокрема.

Зазначене підтверджується також і позицією відповідача викладеною за змістом відзиву на позовну заяву. Так, відповідач посилається на факт неукладення спірного Договору про внесення змін зокрема з посиланням на норми ЦК України, вважає його нечинним, а також наголошує на тому, що навіть при зверненні до нотаріуса договір посвідчений би не був.

Відтак, досягнення сторонами домовленості, підписання Договору про внесення змін сторонами, його повне виконання позивачем та відповідачем, а в подальшому посилання відповідача на невідповідність форми договору вимогам закону, невизнання та небажання його нотаріально посвідчувати, в своїй сукупності свідчить про фактичне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення Договору про внесення змін.

Несвоєчасне отримання відповідачем запрошення до нотаріуса, яким він обґрунтовує відсутність у своїх діях факту ухилення від нотаріального посвідчення правочину, не спростовує дійсної та фактичної відсутності у нього наміру щодо нотаріального посвідчення спірного правочину.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч.1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, той факт що сторони домовилися про істотні умови договору який не суперечить вимогам діючого законодавства, який був підписаний сторонам та підлягав нотаріальному посвідченню і відбулося повне виконання договору, але договір не був нотаріально посвідчений через ухилення відповідача від таких дій, то суд констатує про фактичну втрату можливість такого посвідчення та необхідність захисту законних прав позивача шляхом визнання такого договору дійсним.

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 7 статті 84 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 1218 грн.

Керуючись статтями 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати дійсним договір від 01.08.2014 року про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення №1647 від 17.07.2009 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "МС Девелопмент" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (40030, АДРЕСА_2; ід. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МС Девелопмент" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, 4; ід. код 35861700) 1218 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 17.07.2015р.

Суддя (підпис) В.В. Рунова