ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

20.07.2015 Справа № 9/110

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Широбокової Л.П.- доповідач,

суддів: Крутовських В.І., Орєшкіної Е.В.

розглянувши апеляційну скаргу Зайцевої Ірини Георгіївни на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2005р. у справі № 9/110

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська торгово - інвестиційна компанія», м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛесМетПром», м. Дніпропетровськ

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2005р. (суддя Подобєд І.М.) позов задоволено. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська торгово - інвестиційна компанія» право власності на незавершені будівництвом житлові будинки: № 1 за будівельним номером 7, № 2 за будівельним номером 8, № 3 за будівельним номером 9, № 4 за будівельним номером 10 по вул. Мохова Амур - Нижньодніпровського району в м. Дніпропетровську (на цей час вулиця Кінноспортивна). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛесМетПром» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська торгово - інвестиційна компанія» 85,00 грн витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

10.07.2015р. громадянка Зайцева Ірина Гергіївна вперше звернулася до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на дане рішення.

Скаржниця вважає, що оспорюваним рішенням порушені її права, оскільки на час винесення цього рішення судом вже існувало право власності на домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Кінноспортивна, 75, яке було зареєстровано за громадянкою Пятницею Г.П., а в подальшому за громадянином Кирпа О.А., на підтвердження чого надала світлокопії свідоцтва про право власності на домоволодіння № 152/4 від 16.04.1999р. та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Також вказує, що дане рішення порушує її права на користування земельною ділянкою, кадастровий номер :01:698:0061 (адреса не вказана), оскільки Позивач, вважаючи себе землекористувачем земельної ділянки за адресою вул. Кінноспортивна, 71 та 73 постійно створює їй перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, заявляє на неї претензії, перешкоджає будівництву.

Клопотання про поновлення строку обґрунтоване тим, що Зайцевій І.Г. нічого не було відомо про факт винесення рішення по справі № 9/110, тексту рішення вона не отримувала. Про факт порушення її права на земельну ділянку їй стало відомо 06.07.2015р., коли представники Позивача заявили претензії на її частину земельної ділянки, посилаючись на оспорюване рішення.

В силу ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" учасники судового процесу та інші особи у випадку і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

В п. 8, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007р. №8 "Про незалежність судової влади" встановлено, що звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом; звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченим процесуальним законом, розгляду судами не підлягають; оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом.

Тобто, особи, які не є сторонами по справі повинні доводити той факт, що оскаржуване рішення стосується їх прав та обов'язків.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не береться до уваги (дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2008 у справі №23/294).

Згідно ст. 93 Господарського процесуального кодексу України (в чинній редакції) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня оголошення рішення місцевим господарським судом, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку.

При вирішенні клопотання апелянта Зайцевої І.Г. про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (inter alia), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути піддано сумніву (див. рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року) .

У п. 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Апелянт, подаючи апеляційну скаргу більш як через 10 років не наводить об`єктивних доводів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження такий тривалий час та не надає жодних доказів на підтвердження свого клопотання (до апеляційної скарги долучені лише світлокопії свідоцтва про право власності на домоволодіння № 152/4 від 16.04.1999р. та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно на інших осіб).

В оспорюваному рішенні не йдеться про заявницю та взагалі про земельні ділянки. Усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, на які вказує апелянт, мають бути предметом іншого судового спору.

З урахуванням наведеного, враховуючи принцип юридичної визначеності, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, апеляційний суд не знаходить підстав для відновлення пропущеного процесуального строку для подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим остання підлягає поверненню скаржнику без розгляду.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду встановлюється у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Скаржником Зайцевою І.Г. до апеляційної скарги додана квитанція №NOGBD55008 від 07.07.2015р. про сплату судового збору у сумі 609,00 грн., що є меншим, ніж підлягає сплаті, оскільки спір є майновим та судовий збір становить 1 % від загальної вартості майна, на яке було визнано право власності за позивачем. Отже, зазначена квитанція не може бути належним доказом сплати судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 91-93, 97 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити скаржнику Зайцевій Ірині Георгіївні у поновленні строку на звернення з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2005 р. у справі № 9/110.

Апеляційну скаргу повернути скаржнику без розгляду.

Повернути скаржнику Зайцевій Ірині Георгіївні (49000, м. Дніпропетровськ, вул. В. Висоцького, 4, кв.270) з державного бюджету судовий збір, сплачений за розгляд апеляційної скарги згідно квитанції №NOGBD55008 від 07.07.2015р. у сумі 609,00 грн (шістсот дев`ять грн. 00 коп).

Додаток (на адресу Зайцевої І.Г.): апеляційна скарга з додатками на 95-ти аркушах, в тому числі квитанція про сплату судового збору №NOGBD55008 від 07.07.2015р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.І. Крутовських