ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р. Справа № 922/1525/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Івакіна В.О., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Бабяк Д.А. - дов. № 2 від 01.03.2015р.,

відповідача - Баленко П.І. - дов. № 488 від 26.06.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3388 Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015 р. у справі № 922/1525/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумське автотранспортне підприємство-15955", м. Суми,

до Публічного акціонерного товариства "Харківське автотранспортне підприємство №16363", м. Харків,

про стягнення 42419,28 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач, публічне акціонерне товариство "Сумське автотранспортне підприємство-15955", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з публічного акціонерного товариства "Харківське автотранспортне підприємство №16363" (відповідача) суми заборгованості у розмірі 42419,28 грн., у тому числі, 40080,00 грн. суми основної заборгованості та 2339,28 грн. суми нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору перевезення вантажів №01/03, укладеного між сторонами 01 березня 2011 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.05.2015 р. (суддя Аріт К.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Харківське автотранспортне підприємство №16363" на користь ПАТ "Сумське автотранспортне підприємство-15955" 382,51 грн. суми 3% річних, 887,02 грн. інфляційних, 1631,09 грн. судового збору. В частині стягнення 4000,00 грн. боргу, 5727,10 грн. інфляційних, 28,63 грн. 3% річних відмовлено. Припинено провадження у справі в частині стягнення 18160,00 грн. боргу, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015р. в частині відмови в стягненні 4000,00 грн. боргу, 5727,10 грн. інфляційних, 28,63 грн. 3% річних та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, ПАТ "Харківське АТП №16363", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.03.2011р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №01-03 перевезення вантажів. Як зазначає позивач, на виконання договору, відповідачу надано послуги перевезення вантажу за період з 18.07.2014р. по 22.09.2014р.

Згідно з п. 4.3. розділу 4 договору, оплата за послуги здійснюється замовником протягом 30 календарних днів з моменту отримання належним чином оформлених оригіналів документів (рахунку перевізника, ТТН з відміткою вантажоотримувача про отримання вантажу, акту виконаних робіт та податкової накладної).

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач зазначає, що він направив на адресу ПАТ "Харківське АТП - 16363" всі необхідні документи для виконання оплати за надані послуги, проте, ПАТ "Харківське АТП №16363" без будь-яких обґрунтувань не повернуло на адресу ПАТ "Сумське АТП - 15955" підписані акти приймання-передачі виконаних робіт на суму 55580,00 грн. та не виконало повну оплату за надані послуги, розрахувавшись частково, а саме, 23.02.2015р. в сумі 4200,00 грн. та 27.02.2015р. в сумі 11300,00 грн. Відповідно, сума фактичної заборгованості станом на 11.03.2015р. склала 40080,00 грн.

12.12.2014 р. позивач направив на адресу відповідача претензію про стягнення боргу в сумі 57919,28 грн. та до претензії повторно були додані акти приймання-передачі виконаних робіт на суму 55580,00 грн.

Як зазначає позивач, станом на 27.02.2015 р. відповідач надав відповідь на претензію, в якій визнає тільки фактичну заборгованість в сумі 55580,00 грн.

В підтвердження надання послуг позивачем відповідачу по перевезенню вантажу позивач надав до суду копії заявок, ТТН, рахунків, податкових накладних, актів здачі-прийняття робіт (а.с. 19-95).

З наданих податкових накладних, позивач надавав відповідачу послуги перевезення вантажу за договором №01/07 від 01.07.2011р., а не за договором 01/03 від 01.03.2011р.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем станом на 31.03.2015 р. вже сплачено виставлені позивачем рахунки №762 від 08.08.2014 р. (платіжне доручення №33078 від 24.03.2015 р. - на суму 5200,00 грн.), №777 від 16.08.2014 р. (платіжне доручення №33079 від 25.03.2015 року - на суму 2600,00 грн.), №780 від 18.08.2014 р. (платіжне доручення №33287 від 27.03.2015 р. - на суму 3760,00 грн.), №788 від 18.08.2014 р. (платіжне доручення №33288 від 31.03.2015 р. - на суму 3760,00 грн.).

Позивач зазначає, що загальна сума сплаченої заборгованості за договором станом на 31.03.2015 р. складає 15320,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було повністю сплачено суму заборгованості у розмірі 18160,00 грн. за спірним договором №01/07, що підтверджується платіжними дорученнями від 14.05.2015р. за номерами: №33291, №33293, №33294, №33295, №33296.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у даній справі щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 18160,00 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що позивач в підтвердження виконання умов договору надав до суду копії актів здачі-приймання робіт, які не підписані з боку відповідача, проте відповідач сплатив їх частково у сумі 18160,00 грн., чим визнав факт виконання договору позивачем у цій сумі.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 4000,00 грн. боргу, то судова колегія зазначає наступне.

Як зазначає відповідач, за актом здачі-приймання №825 від 03.09.2014р. на суму 4000,00 грн., в т.ч. 40,00 грн. НДС, позивач не виконав своїх обов'язків та не доставив товар до пункту призначення, посилаючись на крадіжку товару, що сталась у дорозі.

Як свідчать заявка відповідача №02/09 та товарно-транспортна накладна №1409001 від 02.09.2014р. позивачем у м. Суми був завантажений товар, який він мав доставити до с. Петропавлівська Борщагівка Київської області, згідно маршруту, вказаного в заявці.

Проте, в підтвердження виконання цієї заявки позивач надав до матеріалів справи не підписаний відповідачем акт здачі-приймання виконаних робіт №825 від 03.09.2014р. та заповнену позивачем податкову накладну № 29 від 03.09.2014р.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з наданих документів не вбачається, чи доставив позивач товар до пункту призначення, інших доказів до суду не надано. В апеляційній скарзі позивач не спростував таких висновків суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи наведені обставини справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що матеріалами справи не підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем щодо стягнення 4000,00 грн., тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не має.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 411,14 грн. 3% річних та 6614,02 грн. інфляційних, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розрахунку річних та інфляційних суд першої інстанції врахував те, що перевезення здійснювались по окремим заявкам та те, що відповідач здійснював часткову оплату боргу до подачі позову, у зв'язку з чим, змінювалась сума прострочених платежів, а в задоволенні стягнення 4000,00 грн. боргу судом відмовлено, у зв'язку з недоведеністю.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції перерахувавши інфляційні та 3% річних, дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних, що становить суму у розмірі 382,51 грн. та інфляційні у сумі 887,02 грн., підтверджуються матеріалами справи та відповідають діючому законодавству, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, в іншій частині слід відмовити у зв'язку з недоведеністю.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи наявні необхідні документальні докази для стягнення з відповідача 3% річних в сумі 625,60 грн. та інфляційних в сумі 4903,24 грн. є помилковими та такими, що спростовуються самими матеріалами справи, а викладений в апеляційній скарзі позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних є неправильним, тому, не може бути прийнятим судом до уваги.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги позивача не спростували зроблених судом першої інстанції висновків, в апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме судом першої інстанції неповно з'ясовані обставин, що мають значення для справи, та які висновки не відповідають обставинам справи, а також які норми матеріального та процесуального права були порушені судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015 р. у справі № 922/1525/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Надане позивачем електронною поштою клопотання про виправлення допущеної в ухвалі Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. у справі № 922/1525/15 (про відмову в клопотанні ПАТ "Сумське АТП-15955" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції) технічної описки та задоволення клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не підлягає задоволенню, оскільки судом під час винесення ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. у справі № 922/1525/15 не було допущено технічних помилок, а за результатами розгляду клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції вже була винесена відповідна ухвала про відмову в задоволенні такого клопотання (ухвала від 07.07.2015р.). Більш того, судова колегія зазначає, що представник позивача присутній в даному судовому засіданні та жодних клопотань він не заявив.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015 р. у справі № 922/1525/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15.07.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Россолов В.В.