ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р.Справа № 916/2568/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Ніколаєві П.В.

за участю представників сторін :

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Моісєєв Д.А. за довіреністю від 25.12.2014 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/2568/15:

За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"; в особі, якою є Іллічівська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Іллічівського морського порту);

До відповідача: Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт";

про стягнення 10 114,06 грн., -

в с т а н о в и в :

Державне підприємство „Адміністрація морський портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морський портів України" (далі - Позивач) звернулось до Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" ( далі - Відповідач ) із позовом про стягнення 10114,06 грн. - інфляційних втрат та 3 % річних посилаючись на наступне.

30.09.2013 р. між сторонами у справі був укладений договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 656-0/117-П-ІЛФ-13, по якому Позивач на визначених договором умовах оплати, надав відповідачу право обмеженого користування гідротехнічною спорудою (нерухомим майном) розташованою в акваторії Іллічівського морського порту, а саме: Причал № 27 довжиною 210 метрів (архівний номер паспорту 85327).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що право користування причалом обмежується виконанням відповідачем навантажувально - розвантажувальних робіт, що відповідає положенням ст. ст. 401, 404 ЦК України.

Пункт 3.2 Договору визначає, що Відповідач зобов'язаний своєчасно і на умовах цього договору вносити плату за сервітут за весь час користування причалом.

Пунктом 2.3 Договору визначено, що оплата за сервітут здійснюється Відповідачем щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку Позивача. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

На виконання умов договору Відповідачеві виславлялись рахунки на оплату за користування сервітутом а загальну суму 53177,49 грн. , а саме: № 4457 від 30.09.2013 р. на суму 16393,07грн., № 9365 від 31.10.2013 р. на суму 12394,75 грн., № 9385 від 30.11.2013 р. на суму 11994,92 грн., № 12861 від 31.12.2013 р. на суму 12394,75 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.06.2014р. у справі № 916/937/14, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2014 р. вказана сума стягнута з відповідача.

Вказана сума на виконання наказу господарського суду надійшла на рахунок позивача лише 13.10.2014 р.

З підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України на вказану суму боргу нараховані інфляційні втрати в сумі 8782,86 грн. та 3% річних в сумі 1331,2 грн.. за період часу з 31.01.2013р. по 12.10.2014 р. (розрахунок у матеріалах справи).

На підставі викладеного Позивач просить позов задовольнити.

Відповідач з вимогами не погоджується з підстав викладених у відзиві на позов, у якому значив, що господарським судом вже розглядався даний спір між тими ж сторонами про той же предмет у справі № 916/937/14. З цих підстав і просить відмовити у позові.

В засіданні суду оголошувалась перерва з 15 по 21 липня 2015 р. за правилами ст. 77 ГПК України.

В засідання суду 21 липня 2015р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

Як випливає із змісту позову, предметом спору у даній справі йдеться про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасну сплату відповідачем виставлених йому рахунків за користування нерухомим майном - гідротехнічною спорудою за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами).

Вказаним вище рішенням господарського суду Одеської області від 07.07.2014р. у справі №916/937/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2014р. та постановою касаційної інстанції від 03.12.2014р. вказана сума стягнута з відповідача.

Проте, вказана сума на виконання наказу господарського суду надійшла на рахунок позивача лише 13.10.2014 р.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою вказаної суми боргу з підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України на вказану суму боргу відповідачеві нараховані інфляційні втрати в сумі 8782,86 грн. та 3% річних в сумі 1331,2 грн.. за період часу з 31.01.2013р. по 12.10.2014 р. згідно наданого позивачем розрахунку.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок господарський суд приймає його до уваги та вважає правильним.

Зворотнього відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Аналізуючи приведене, господарський суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, підтвердженими наявними у справі доказами і тому, підлягаючими задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов, що господарським судом вже розглядався даний спір між тими ж сторонами та про той же предмет у справі № 916/937/14 господарський суд відхиляє за таких підстав.

Із суті справи № 916/937/14 випливає, що предметом спору у цій справі було стягнення боргу за неналежне виконання договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 117-П-ІЛФ-13 - несплату виставлених відповідачеві рахунків за користування гідротехнічними спорудами.

У даній справі № 916/2568/14 йдеться про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну сплату вказаних вище рахунків.

Відтак, предмет спору та підстави стягнення у вказаних справах різні.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства „Адміністрація морський портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морський портів України" - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці, буд. 6, ) на користь Державного підприємства „Адміністрація морський портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морський портів України" (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці, буд. 6, од ) інфляційні втрати в сумі 8782 (вісім тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 86 коп., 3% річних в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. та судовий збір у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Повний текст рішення складено та підписано 24 липня 2015 р.

Суддя М.І. Никифорчук