ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" липня 2015 р.Справа № 924/891/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Хмельницької міської поліклініки №1, м. Хмельницький

до товариства з обмеженою відповідальністю „ПКК-Фарм", м. Хмельницький

про стягнення шкоди у вигляді безпідставно нарахованих коштів у розмірі 10574,98 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Панькова О.Ю. - за довіреністю №09/452 від 25.05.2015р.

від відповідача: Картавих С.М. - за довіреністю №1 від 10.07.2015р.

У судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно нарахованої суми ПДВ у розмірі 10574,98 грн. з посиланням на ст. 1212 ЦКУкраїни.

До початку розгляду справи по суті представником позивача була подана заява про зміну предмету позову, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача шкоду у вигляді безпідставно нарахованих коштів у розмірі 10574,98 грн. з посиланням на ст. 1212 ЦК України.

Заява розглянута та прийнята згідно ст. 22 ГПК України у судовому засіданні 24.06.2015р., що відображено в ухвалі від 24.06.2015р.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на акт ревізії №04-08/9 фінансово-господарської діяльності Хмельницької міської поліклініки №1, складений Державною фінансовою інспекцією в Хмельницькій області 13.03.2015р. Зазначає, що в даному акті вказано порушення п.п. 197.1.27 Податкового кодексу України та Постанови КМУ від 08.08.2011 року №867 „Питання звільнення виробів медичного призначення від оподаткування податком на додану вартість", а саме: здійснення закупівлі у відповідача виробів медичного призначення з податком на додану вартість.

Робить висновок, що нараховані суми ПДВ, які відображено у накладних, є безпідставно нарахованими коштами для сплати або такими, що набуті без достатньої правової підстави. З огляду на викладене, вважає, що це призвело до шкоди, яку він просить стягнути з відповідача, посилаючись на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України.

До того ж, при поданні позову позивачем заявлялось клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Розглянувши подане клопотання, суд відмовив в його задоволенні з огляду на наступне: статтею 27 ГПК України передбачено, що третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, може бути залучено до участі у справі за клопотанням сторін. У заявах про залучення третіх осіб у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

В силу статті 27 Господарського процесуального кодексу України підставою залучення до участі в справі третьої особи є те, що рішення господарського суду може вплинути на її права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Однак, позивачем належним чином не обгрунтовано, яким чином прийняття судом рішення у справі може вплинути на права або обов'язки Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Присутній у судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. На думку відповідача, його дії щодо нарахування податку на додану вартість за договорами поставки є правомірними.

Свою позицію обгрунтовує тим, що відповідач зареєстрований платником податку на додану вартість і вказаний податок за укладеними договорами поставки нарахований відповідно до вимог Податкового кодексу України. Стверджує, що отриманий податок повністю перераховано до державного бюджету.

Посилаючись на запити в державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, відзначає, що товар, який ним був поставлений, не є виробами медичного призначення, операції з постачання яких звільнялись від оподаткування податком на додану вартість відповідно до пп. 197.1.27 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України та постанови КМУ від 08.08.2011р. №867.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

23.05.2013р. та 19.12.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю „ПКК-Фарм" (продавець) та Хмельницькою міською поліклінікою №1 (покупець) укладено договори поставки.

За умовами договору №9-05 від 23.05.2013р. постачальник зобов'язується поставити у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору (медикаменти та вироби медичного призначення (п. 1.1).

За умовами пункту 1.1 договорів поставки від 19.12.2013р. №№5, 6, 7, 8, 9, постачальник зобов'язався систематично передавати (постачати) у зумовлені строки (строк) другій стороні товари, у кількості, асортименті і по цінах, згідно з накладними, що є невід'ємними частинами цього договору, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар і своєчасно сплатити за нього певну грошову суму на умовах цього договору.

У пункті 1.3 договорів поставки встановлена загальна сума кожного договору, яка складає: договору №9-05 від 23.05.2013р. - 459,90 грн.; договору №5 - 13850,00 грн. за апарат УВЧ-66; договору №6 - 13860,00 грн. за апарат „Ампліпульс-7"; договору №7 - 17640,00 грн. за шкаф сухожаровий ШС-80; договору №8 - 8820,00 грн. за шкаф сухожаровий ШС-80; договору №9 - 8820,00 грн. за шкаф сухожаровий ШС-80.

У пункті 2.3 всіх вищенаведених договорів поставки вказано, що ціни в накладній за договором зазначені без урахування ПДВ (з урахуванням ПДВ).

Відповідач поставив позивачу товар згідно договорів поставки, а саме:

- на виконання договору №9-05 - сумку-укладку для медикаментів бригади ШМД на суму 459,90 грн., в тому числі ПДВ - 76,65 грн., про що свідчить видаткова накладна №РН-0069384 від 23.05.2013р.;

- на виконання договору №5 - апарат УВЧ-66 на суму 13850,00 грн., в тому числі ПДВ 2308,33 грн., що підтверджується накладною №Н-0002311 від 25.12.2013р.;

- на виконання договору №6 - апарат „Ампліпульс-7" на суму 13860,00 грн., в тому числі ПДВ 2310,00 грн., про що свідчить накладна №Н-0002310 від 25.12.2013р.;

- на виконання договору №7 - шкаф сухожаровий ШС-80 на суму 17640,00 грн., в тому числі ПДВ - 2940,00 грн., що підтверджується накладною №Н-0002307 від 25.12.2013р.;

- на виконання договору №8 - шкаф сухожаровий ШС-80 на суму 8820,00 грн., в тому числі ПДВ 1470,00 грн., що підтверджено накладною №Н-0002308;

- на виконання договору №9 - шкаф сухожаровий ШС-80 на суму 8820,00 грн., в тому числі ПДВ 1470,00 грн., що підтверджено накладною №Н-0002309.

Позивач оплатив вказаний товар, що підтверджено платіжними дорученнями №298 від 24.05.2013р., №16 від 19.06.2014р., №17 від 19.06.2014р., №18 від 19.06.2014р., №19 від 19.06.2014р., №20 від 19.06.2014р.

У матеріалах справи міститься акт ревізії №04-08/9 фінансово-господарської діяльності Хмельницької міської поліклініки №1 за період з 01.05.2011р. по 31.12.2014р., складений 13.03.2015р. Державною фінансовою інспекцією в Хмельницькій області.

У вказаному акті (сторінка 35) зазначено, що згідно укладених договорів між поліклінікою (покупець) та „ПКК-Фарм" (продавець) в травні та грудні 2013 року поліклінікою здійснено закупівлю виробів медичного призначення з податком на додану вартість чим порушено вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2011р. №867 „Перелік виробів медичного призначення, операції з постачання яких звільняються від оподаткування податком на додану вартість". Відповідне порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) на суму 10646,65 грн.

Згідно витягів з державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, що розміщений на офіційному сайті Державної служби України з лікарських засобів, у період з 01.01.2013р. по 01.07.2015р. не були включені як медична техніка та вироби медичного призначення, що звільнені від оподаткування податком на додану вартість, сумка-укладка для медикаментів бригади ШМД, апарат УВЧ-66, апарат „Ампліпульс-7", шкаф сухожаровий ШС-80.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договорів поставки, і кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо їх виконання, зокрема, позивач зобов'язався поставляти товар, а відповідач - приймати і оплачувати його.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 ЦКУ).

Положеннями ст.ст. 627, 629, 632 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Наявні матеріали справи свідчать, що обов'язки сторін за договорами поставки в частині постачання та оплати товару сторонами виконано в повному обсязі.

Судом звертається увага, що умовами договорів поставки (п. 2.3) ціна за товар мала вказуватись або з урахуванням ПДВ, або без ПДВ. Як свідчать умови договору (п. 1.3), сторони, в порушення п. 2.3 не зазначили ПДВ, як складової вартості товару договорів.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту звернення позивача до відповідача з ініціативою внести зміни до договорів поставки щодо ціни чи умов оплати в передбаченому ст. 188 ГК України порядку. Матеріали справи також не містять й даних про те, що договори в частині визначення ціни визнано у встановленому законом порядку недійсними повністю або частково з підстав її завищення, чи до них внесено відповідні зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, обов'язковою умовою набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, останнім отримано як оплату поставленого товару на підставі договорів поставки, а отже, за наявності правової підстави. Тому, кошти, які просить стягнути позивач, не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як кошти, безпідставно нараховані.

Посилання позивача на акт ревізії як на доказ безпідставного отримання відповідачем спірної суми є абсолютно не аргументованими, оскільки вказаний акт не може обмежувати прав та обов'язків сторін щодо виконання ними зобов'язань за договором, змінювати умови договору, в тому числі щодо ціни договору, а також не може свідчити про порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Безпідставними також є доводи позивача щодо порушення відповідачем п. 197.1.27 ст. 197 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на той час) й відповідно зайво сплачене ПДВ на загальну суму 10574,98 грн., що призвело до спричинення шкоди на цю суму, оскільки позивачем не надано доказів того, що на поставлені вироби медичного призначення поширюються норми постанови Кабінету Міністрів України №867 від 08.08.2011р. „Питання звільнення виробів медичного призначення від оподаткування податком на додану вартість", а також не доведено, що поставлений позивачу товар має відповідне маркування на підставі приписів цієї постанови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18.06.2014р. у справі №910/20975/13.

З огляду на викладене, беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Тому у позові належить відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Хмельницької міської поліклініки №1, м. Хмельницький до товариства з обмеженою відповідальністю „ПКК-Фарм", м. Хмельницький про стягнення шкоди у вигляді безпідставно нарахованих коштів у розмірі 10574,98 грн. відмовити.

Повне рішення складено 24 липня 2015 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу.