КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. Справа№ 910/5503/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Сокур С.С. - представник;

від відповідача: Карп'юк Н.А. - представник;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 14.05.2015р.

у справі № 910/5503/15-г (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Дистрибуторська компанія "Славутич"

до Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп"

про стягнення 62 407, 66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2015 року у справі № 910/5503/15-г позовні вимоги задоволено, стягнуто з Спільного українсько - німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистрибуторська компанія "Славутич" 62 407 (шістдесят дві тисячі чотириста сім) грн. 66 коп. заборгованості, а також 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для вирішення справи та порушення останнім норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач стверджує, що між позивачем, відповідачем та ТОВ «Поляна Україна Груп» був укладений Договір переведення боргу, відповідно до якого право вимоги боргу відповідача (СП «МАРКОМ») перед ТОВ «Поляна Україна Груп» нібито переходить до позивача. Однак відповідно до чинного законодавства України при заміні сторони, новому боржнику чи кредитору повинні бути передані всі оригінали документів, які стосуються переведення боргу. Відповідачу не було передано документів, які підтверджують наявність боргу, в тому числі договір поставки, видаткові накладні, заявки на оформлення поставок і т.і., а отже відсутні підстави стверджувати про наявність боргу.

Апелянт зазначає, що наданий позивачем Акт звіряння взаєморозрахунків за квітень 2014 року, до уваги суду не може прийматися, оскільки такий документ не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарських операцій, та містить загальні дані для звірки та відображення у бухгалтерському обліку підприємства.

Крім того, апелянт вважає, що надані позивачем видаткові накладні були складені та підписані з порушенням, що не допускається при оформленні первинних документів. По-перше, копії цих видаткових накладних не були надані відповідачу. По-друге, на деяких видаткових накладних стоїть штамп ТОВ «Поляна Україна Груп», а на деяких стоїть штамп зовсім іншої юридичної особи - ТОВ «Жіскур». По-третє, видаткові накладні підписані особами, на яких не було кільцевої довіреності на приймання товару від ТОВ «Поляна Україна Груп», тобто це означає, що ті особи, які нібито приймали товар - не мали права цього робити. Бо на них немає довіреності від ТОВ «Поляна Україна Груп».

Апелянт зазначає, що позивачем не надано відповідачу видаткові накладні, в яких мають бути зазначені обов'язкові реквізити, відображено місце їх складання, дані посадових осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та обсяг їх повноважень на вчинення визначених дій (наявність довіреності на відвантаження та прийняття товару). Крім того, у видаткових накладних не зазначено відповідну підставу для проведення поставки товару. Тобто позивачем не надано замовлення первісного боржника на поставку товару, крім того не встановлено відповідність поставленого товару умовам договору.

В судове засідання повноважний представник третьої особи не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомлено.

Вислухавши думку представників позивача та відповідача, враховуючи, що третя особа була належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористалась своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 16.07.2015 року за відсутності представника третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права колегія встановила наступне.

03.09.2012 між ТОВ "Поляна Україна Груп", як покупцем, та позивачем - ТОВ "Дистрибуторська компанія "Славутич", як постачальником, укладено договір поставки № 124 (в редакції протоколу розбіжностей від 03.09.2012), за умовами якого постачальник зобов'язався постачати та передавати у власність покупцю, а покупець зобов'язався приймати і оплачувати товари згідно з замовленням покупця та товаросупровідною документацією.

Пунктом 3.2 договору поставки № 124 (в редакції протоколу розбіжностей від 03.09.2012) сторонами узгоджено, що оплата за товар здійснюється покупцем у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з моменту поставки.

На підтвердження виконання зобов'язань постачальника за договором поставки № 124 від 03.09.2012 (в редакції протоколу розбіжностей від 03.09.2012) з поставки товару та на підтвердження прийняття товару покупцем, позивачем до матеріалів справи позивачем надано засвідчені копії видаткових накладних на поставку товару загалом на суму 67 652,29 грн. за період з 08.06.2013 по 11.07.2013.

31.03.2014 між третьою особою - ТОВ "Поляна Україна Груп", як первісним боржником, відповідачем - Спільним українсько - німецького підприємства "Марком" у формі ТОВ, як новим боржником, та позивачем - ТОВ "Дистрибуторська компанія "Славутич", як кредитором, укладено договір переведення боргу, який посвідчено печатками трьох сторін та підписано представниками сторін.

Відповідно до п. 1 укладеного трьохстороннього договору про переведення боргу від 31.03.2014 сторони узгодили, що первісний боржник передає, а новий боржник приймає на себе зобов'язання первісного боржника і стає боржником перед кредитором згідно договору поставки, укладеного між ТОВ "Поляна Україна Груп", як покупцем, та ТОВ "Дистрибуторська компанія "Славутич", як постачальником, на суму 62 407,66 грн.

Пунктом 2 договору про переведення боргу від 31.03.2014, сторони домовились, що погашення суми боргу новим боржником кредитору у розмірі 62 407,66 грн. буде здійснюватись шляхом поступового погашення вказаної суми боргу за наступним графіком: 01.06.2014р. - 30.06.2014р. 31 203,83 грн. з ПДВ; 01.07.2014р. - 31.07.2014р. 31 203,83 грн. з ПДВ у строк до 31.07.2014р.

Пунктом 3 договору про переведення боргу від 31.03.2014 визначено, що новий боржник підтверджує, що на момент підписання даного договору первісний боржник передав новому боржнику всю інформацію та документацію, пов'язану із основним договором.

16.01.2015 позивачем було направлено відповідачу лист - вимогу про виконання зобов'язань за договором про переведення боргу від 31.03.2014, в якій позивач просив відповідача сплатити 62 407,66 грн., що підтверджується фіскальним чеком поштової установи № 2207 від 16.01.2015, копія якого наявна в матеріалах справи.

Однак відповідь на лист - вимогу на адресу позивача не надійшла, новим боржником (відповідачем) заборгованість на вимогу позивача, як кредитора, в сумі 62 407,66 грн. не була погашена що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 Цивільного кодексу України передбачен, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач, як кредитор, внаслідок укладення договору про переведення боргу від 31.03.2014 та згідно ст.ст. 520, 526 Цивільного кодексу України, отримав право вимагати від відповідача, як нового боржника, виконання зобов'язання по сплаті 62 407,66 грн. заборгованості, строк виконання якого відповідачем прострочено.

Однак відповідач, як новий боржник, всупереч умов договору про переведення боргу від 31.03.2014, не виконав у обумовлений строк (до 31.07.2014) свого зобов'язання з оплати позивачу, як кредитору, суми заборгованості в розмірі 62 407,66 грн., чим порушено приписи ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 62 407,66 грн. заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апелянтом не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, виходячи з наступних підстав.

Як пояснили представники сторін договір про переведення боргу від 31.03.2014 не визнавався недійсним, а пунктом 3 договору про переведення боргу від 31.03.2014, який підписано зі сторони відповідача генеральним директором (посадовою особою товариства) та посвідчено печаткою відповідача, встановлено, що новий боржник (тобто відповідач) підтверджує, що на момент підписання даного договору первісний боржник передав новому боржнику (відповідачу) всю інформацію та документацію, пов'язану із основним договором.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду м. Києва від 14.05.2015р. у справі № 910/5503/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 14.05.2015р. у справі № 910/5503/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/5503/15-г повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська