ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р.Справа № 922/2699/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Лобову Р.М.

розглянувши справу

за позовом Підприємство "Основа - Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів", м. Харків
до ПП "Інтелект-Право", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 69371,25 грн.
за участю представників сторін:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Підприємство "Основа - Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів", м. Харків, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Приватного підприємства "Інтелект-Право", м. Харків, про стягнення заборгованості за Дилерським договором від 25.07.2013р., накладними №№ 35, 34 від 27.08.2013р. в розмірі 69371,25 грн.

Ухвалою господарського суду від 05.05.2015р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.06.2015р. о 10:45 год.

Ухвалами господарського суду від 08.06.2015р., 22.06.2015р., 01.07.2015р., 07.07.2015р. розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду від 22.06.2015р. продовжено строк розгляду даного спору за межами двомісячного строку до 14.07.2015р.

У судове засідання 13.07.2015р. представники сторін не з'явились, про причину неявки суд не повідомили. Через канцелярію суду представником відповідача надані додаткові докази по справі (вх. №27944), які судом долучені до матеріалів справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 25 липня 2013 року між Підприємством "Основа-промінвест» Громадської організації «Фонд підтримки інвалідів» (позивач, виробник) та Приватним підприємством «Інтелект-Право» (відповідач, дилер) укладено Дилерський договір (купівлі - продажу) № Д-0003.

Згідно п.1.1 даного договору, дилер викуповує у виробника продукцію, яка вироблена (придбана) виробником та сторонніми організаціями в асортименті, кількості та за цінами, що зазначаються в п.1.3. даного договору. Факт передачі товару від виробника дилеру засвідчується накладною.

Відповідно до п. 2.1. договору, датою поставки товару вважається день підписання сторонами накладних.

Виробник відвантажує товар протягом 14 робочих днів з дати тримання від дилера, шляхом поштового відправлення відповідної заявки на відвантаження товару (п. 2.3. договору).

Згідно з п. 5.1. договору, сума по договору визначається, як загальна сума товару п. 1.1. та складає 533624,5 грн. з ПДВ. Сума договору може бути змінена, у відповідності до п. 1.4.

Пунктом 6.1. договору сторони узгодили, що розрахунки здійснюються із відстрочкою платежу після отримання дилером товару від виробника. Дилер здійснює часткову оплату та перераховує на поточний рахунок виробника: 1% вартості отриманого товару, зазначеного у підписаних накладних, протягом 10 робочих днів з дати підписання накладної; 12% вартості отриманого товару від виробника товару дилер повинен оплатити протягом 240 робочих днів з дати підписання накладної; 87% вартості отриманого від виробника товару дилер зобов'язаний оплатити протягом 590 робочих днів з дати підписання накладної.

Відповідно до матеріалів справи, 27 серпня 2013 року Підприємством "Основа- промінвест» Громадської організації «Фонд підтримки інвалідів» та Приватним підприємством «Інтелект-Право» підписані накладні №№ 35,34 про отримання відповідачем товару, вказаного у п.1.3. договору від 25.07.2013р..

Згідно п.5.1. сума договору визначається, як загальна сума товару та складає 533624,5 грн.

Як зазначив позивач, станом на 22 квітня 2015 року ПП «Інтелект-Право» не виконало свого обов'язку за підписаним сторонами договором щодо сплати за отриманий згідно договору та накладних товару.

Так, відповідно до п. 6.1. договору, відповідач зобов'язаний сплатити Підприємству "Основа-промінвест» 13% вартості отриманого товару, яка складає 69371, 25 грн.

30 березня 2015 року Підприємство "Основа-промінвест» направило ПП «Інтелект-Право» письмову претензію №1 щодо необхідності сплатити вищевказану заборгованість, що підтверджуються розпискою про її отримання закріпленою печаткою відповідача.

Звертаючись до господарського суду з відповідним позовом, позивач зазначив, що не отримав відповідного реагування з боку відповідача на зазначену претензію, сума заборгованості сплачена відповідачем не була.

В наданих до господарського суду письмових поясненнях (вх. № 27944), позивач зазначив, що 06.07.15р. між сторонами підписана додаткова угода до Дилерського договору від 25.07.2013р., згідно умов якої, сторони внесли зміни до п. 6.1. договору та виклали його в наступній редакції: "Розрахунки здійснюються із відстрочкою платежу після отримання дилером товару від виробника. Дилер здійснює часткову оплату та сплачує виробнику: 1000,00 грн. до 27.08.2015р., 12% вартості отриманого від виробника товару дилер повинен оплатити до 30.12.2015р., решту вартості отриманого від виробника товару дилер зобов'язаний оплатити до 27.08.2016р.

Також позивач зазначив, що під час судового розгляду даної справи відповідач ПП "Інтелект-Право" частково сплатив позивачу заборгованість за вказаним договором у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується приходно-касовим ордером від 06.07.15р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст. 656 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних №№ 34, 35 від 27.08.2013р. відповідач (покупець) отримав від позивача товар на загальну суму 533624,5 грн. , 13% вартості якого відповідач повинен був сплатити протягом 240 робочих днів. Станом на дату звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду, матеріали справи не містили доказів сплати відповідачем суми заборгованості за Дилерським договором від 25.07.2013р. в розмірі 69371,25 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати товару за Дилерським договором від 25.07.2013р. в розмірі 69371,25 грн.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи те, що після звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду, сторонами було укладено додаткову угоду до Дилерського договору від 27.08.2013р., відповідно до якої сторони змінили строки здійснення відповідачем оплати за отриманий товар за даним договором, та в рамках якої відповідачем було сплачено суму боргу за отриманий товар в розмірі 1000,00 грн., господарський суд припиняє провадження в цій частині. В решті позову, суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки, відповідно до додаткової угоди від 06.07.2015р. до Дилерського договору від 27.08.2013р., строк оплати 12% вартості отриманого відповідачем товару встановлений сторонами до 30.12.2015р., тобто - ще не настав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, оскільки спір було доведено до суду з вини відповідача, судові витрати покладаються на відповідача та підлягають стягненню в доход державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 65, 69, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В частині стягнення з Приватного підприємства "Інтелект-Право" суми заборгованості за Дилерським договором від 27.08.2013р. в сумі 1000,00 грн. - провадження у справі припинити.

Стягнути з Приватного підприємства "Інтелект-Право" (61176, вул. Краснодарська, 179-б, кв. 112, ) на користь держбюджету України одержувач коштів - УДКС у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, № рахунку 3003, , код платника 22030001, символ звітності банку 101, банк одержувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) - 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 20.07.2015 р.

Суддя Р.М. Аюпова

cправа № 922/2699/15