ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. Справа № 917/228/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М., суддя Гончар Т. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

прокурора: Захарова Н.О., посвідчення № 032956 від 10.04.15 р.

представник 1-го відповідача: не з'явився.

представник 2-го відповідача: не з'явився.

представник 3-го відповідача: Купрійов Р.А. дов. № 22 від 26.01.2015 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області (вх. № 2557 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.15 у справі № 917/228/15

за позовом Виконуючого обов'язки прокурора м. Кременчука

до 1) Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

2) Кременчуцького міжшкільного навчально-виробничого комбінату № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області

3) ПАТ "Київстар", м. Київ

про визнання недійсним п.1.5 рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 590 від 01.11.2013 р.; визнання недійсним договору про оренду індивідуально визначеного майна; зобов'язання ПАТ "Київстар" звільнити нежитлове приміщення та повернути Кременчуцькому міжшкільному навчально-виробничому комбінату № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області

ВСТАНОВИЛА:

Виконуючий обов'язки прокурора м. Кременчука звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним п.1.5 рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 590 від 01.11.2013 р. "Про надання згоди на укладення та продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука"; визнання недійсним договору про оренду індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука № 21 від 01.11.2013 року; зобов'язання ПАТ "Київстар" звільнити нежитлове приміщення площею 20 кв.м., вартістю 54038, 00 грн. та повернути Кременчуцькому міжшкільному навчально-виробничому комбінату № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.04.2015 у справі № 917/228/15 (суддя Гетя Н.Г.) в позові відмовлено.

Перший заступник прокурора Полтавської області звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.2015 у справі № 917/228/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Прокурор не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності загальної заборони використання не за призначенням об'єктів освіти і науки, посилаючись при цьому на положення ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту», який має вищу юридичну силу. В зв'язку з чим прокурор вважає, що судом неправомірно надано перевагу постанові Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належить до державної і комунальної форми власності».

ПАТ "Київстар" надало відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає наведені прокурором доводи щодо використання об'єкта освіти не за призначенням безпідставними, оскільки правило пункту 5 статті 6 Закону України "Про освіту" не містить обмежень щодо використання частини приміщень. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

22.05.2015 перший заступник прокурора надав до суду правове обґрунтування своєї позиції у справі № 917/228/15. Прокурор зокрема зазначає, оскільки діяльність ПАТ "Київстар" не пов'язана з навчально-виховним процесом, тому рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 590 від 01.11.2013 р. "Про надання згоди на укладення та продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука"; суперечить чинному законодавству, а договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука № 21 від 01.11.2013 року, укладено всупереч вимогам законодавства, а тому має бути визнано недійсним.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 та від 16.06.2015 розгляд справи відкладався.

23.06.2015 перший заступник прокурора надав до суду свої пояснення по справі, в яких вважає рішення незаконним та необґрунтованим, посилаючись на те, що діяльність ПАТ "Київстар" не пов'язана з навчально-виховним процесом, відповідачем не надано документів, які б підтверджували неможливість установлення спірного обладнання в іншому місці. Прокурор вважає, що розміщення телекомунікаційного обладнання на даху навчального закладу може негативно позначитися на стані здоров'я дітей.

26.06.2015 відповідач також надав пояснення по справі, в яких вважає розміщення телекомунікаційногго обладнання на даху Кременчуцького міжшкільного навчально-виробничого комбінату № 2 таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, посилаючись на дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, що підтверджується декларацією про початок будівельних робіт.

30.06.2015 Кременчуцький міжшкільний навчально-виробничий комбінат № 2 звернувся до суду заявою, в якій просив проводити судове засідання без участі свого представника, а також зазначив про те, що проти апеляційної скарги заперечує.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 розгляд справи відкладено на 16.07.2015.

Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Кременчуцький міжшкільний навчально-виробничий комбінат № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області своїм правом на участь при розгляді апеляційної скарги не скористались, про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте 1-й та 2-й відповідачі не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності 1-го та 2-го відповідачів, за наявними у справі доказами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши прокурора та уповноваженого представника ПАТ "Київстар", колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Звертаючись до господарського суду, в.о.прокурора міста Кременчука зазначив про те, що прокуратурою м. Кременчука у грудні 2014 року під час вивчення інформації встановлено, що 15.07.2008 Кременчуцьким міжшкільним навчально-виробничим комбінатом № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - МНВК) отримано ліцензію серії ЛВ №420198 на надання освітніх послуг, пов'язаних з одержанням професійної освіти на рівні кваліфікаційних вимог до професійно-технічного навчання, перепідготовки, підвищення кваліфікації.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.11.2013 №590 "Про надання згоди на укладення та продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука", надано згоду на продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука між МНВК та публічним акціонерним товариством "Київстар" (далі - ПАТ "Київстар") на частину даху МНВК по вул. Маршала Жукова, 140, площею 20,0 кв.м. /для розміщення базової станції стільникового зв'язку на два роки і одинадцять місяців.

На підставі вищевказаного рішення, укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна № 21 від 01.11.2013, зокрема на частину даху МНВК площею 20,0 кв.м. вартістю 54038 грн. для розміщення телекомунікаційного обладнання.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що даний позов заявлено в.о.прокурора міста Кременчука з метою захисту інтересів держави, оскільки дії виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в частині прийняття п. 1.5 рішення від 01.11.2013 №590 "Про надання згоди на укладення та продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука", суперечить чинному законодавству України, порушує вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, які прийняті на виконання Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», а договір про оренду індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука, укладений на підставі вказаного рішення, призводить до порушення прав дітей, які захищає і гарантує держава.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що індивідуальне нерухоме майно, а саме частина даху площею 20 кв.м., розміщеного за адресою: м. Кременчук, Полтавська область, вул. Маршала Жукова, 140, що знаходиться на балансі КМНВК №2, було передано в оренду Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області Кременчуцькому міжшкільному навчально-виробничому комбінату № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.11.2013 р. №590 та у навчально-виховному процесі не використовувалося та на даний час також не використовується.

Враховуючи, що Постановою Кабінету Міністрів України № 796 від 27.08.2010 року "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі, суд дійшов до висновку, що передача об'єкту оренди Кременчуцькому міжшкільному навчально-виробничому комбінату № 2 не суперечить нормам чинного законодавства та прокурором не доведено, що орендоване за договором приміщення (частина даху) до його укладення використовувалося Кременчуцьким міжшкільним навчально-виробничим комбінатом №2 у навчально-виховній роботі, технологічно пов'язане з навчально-виховним процесом, а також не доведено факт порушення прав вихованців та осіб, які працюють у даному навчальному закладі.

При цьому, судом відхилено посилання прокурора на порушення п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджених постановою державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001р., з посиланням на те, що ці норми розповсюджується на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІП ступенів спеціалізовані школи І, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості, оскільки за висновками суду міжшкільний навчально-виробничий комбінат відповідно до ст. 9 Закону України "Про загальну середню освіту" віднесено до інших навчальних закладів системи загальної середньої освіти, а не до загальноосвітніх, а відтак зазначені ДСанПіН не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що дотримання ПрАТ "Київстар" вищевказаних державних санітарних правил підтверджується витягом з санітарного паспорту на радіотехнічний об'єкт розташований за адресою: м. Кременчук, вул. Маршала Жукова, 140 (а.с. -35-39). Крім того, відповідно до листа №1/11-4887 від 20.09.2004р. Міністерство освіти і науки України не заперечує проти передачі ПрАТ "Київстар" в оренду приміщень навчальних закладів для розміщення станцій стільникового зв'язку (а.с. - 40).

З огляду на викладене, господарський суд не вбачав підстав для визнання недійсним п.1.5 рішення відповідача 1 № 590 від 01.11.2013 р. "Про надання згоди на укладення та продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука" та договору про оренду індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука № 21 від 01.11.2013 року, укладеного між 2-м відповідачем та 3-м відповідачем, та зобов'язання ПАТ "Київстар" звільнити частину даху нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Кременчук, вул. Маршала Жукова, 140 площею 20 кв.м., та повернути 2-му відповідачу.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в оскаржуваному рішенні.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

За правилами частин 1 і 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону; органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до частини 10 статті 59 цього Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 590 від 01.11.2013 «Про надання згоди на укладення та продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука» (п. 1.5) надано згоду на продовження договору оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука між Кременчуцькому міжшкільному навчально-виробничому комбінату № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області та територіальною громадою міста Кременчука. Кременчуцькому міжшкільному навчально-виробничому комбінату № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області.

На підставі вищевказаного рішення, укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 01.11.2013 № 21, згідно умов якого МНВК надає ПАТ "Київстар" у строкове платне користування частину даху площею 20 кв.м., розміщеного за адресою: м. Кременчук, Полтавська область, вул. Маршала Жукова, 140, що знаходиться на балансі МНВК, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку і становить 54038,00 грн. без ПДВ. Майно передається в оренду для розміщення базової станції стільникового зв'язку.

З матеріалів справи вбачається, що зазначений об'єкт оренди передано орендарю 01.11.2013, що підтверджується актом прийому-передачі.

Ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути об'єктами оренди не є вичерпним і може бути доповнено законодавчими актами України.

Статтею 28 Закону України «Про освіту» встановлено, що система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно з ст. 4 Закону Україну «Про загальну середню освіту», систему загальної середньої освіти становлять: загальноосвітні навчальні заклади всіх типів і форм власності, у тому числі (для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, навчально-виробничі комбінати, позашкільні заклади, науково-методичні установи та органи управління системою загальної середньої освіти, а також професійно-технічні та вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації, що надають повну загальну середню освіту.

Статтею 9 Закону Україну «Про загальну середню освіту» визначено, що школа І - III ступенів належить до загальноосвітніх навчальних закладів.

Згідно ліцензії ЛВ №420198, Кременчуцький міжшкільний навчально-виробничий комбінат № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області є навчальним закладом з надання освітніх послуг, пов'язаних з одержанням професійної освіти на рівні кваліфікаційних вимог до професійно-технічного навчання, перепідготовки, підвищення кваліфікації

Таким чином, Кременчуцький міжшкільний навчально-виробничий комбінат №2 Кременчуцької міської ради Полтавської області є загальноосвітнім навчальним закладом.

Відповідно до ч.5 ст. 63 Закону України «Про освіту», об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Отже, норми вказаної статті спростовують висновок суду першої інстанції щодо відсутності загальної заборони використання не за призначенням об'єктів освіти науки.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України № 796 від 27.08.2010 року "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" дійсно затверджено перелік платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності.

Так, частиною 2 пункту 8 цієї Постанови передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Проте, порядок надання в оренду нерухомого майна не може суперечить порядку утримання загальноосвітніх навчальних закладів, який визначений Державними санітарними правилами і нормами влаштування, утриманні загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджених постановою Головного державного санітарного лікарі України від № 63 14.08.2001. Зазначені норми є обов'язкові для виконання прийняті на виконання Закону Україну «Про забезпечення санітарного т; епідемічного благополуччя населення».

Крім того, поняття використання не за призначенням об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, чітко передбачене Законом України «Про освіту», в тому числі і при передачі в оренду.

Згідно п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально виховного процесу, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від № 63 14.08.2001, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Державними санітарними нормами і правилами захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров'я України від 01.08.1996 №239, регламентовано, що в окремий випадках допускається розміщення антен передавальних радіотехнічний засобів на дахах житлових, громадських та інших будинків, а також передавачів на дахах нежитлових виробничих будинків за умови дотриманню вимог (п. 1.4.2.). При цьому, рівень ЕМП на території, призначеній для забудови, в приміщеннях житлових і громадських будинків, лікувально-профілактичних, оздоровчих, дитячих дошкільних і шкільних закладів, і будинках інвалідів і престарілих, в місцях відпочинку, на дитячих і спортивних майданчиках і т.п., не повинен перевищувати ГДР, встановлені визначеними Правилами (п. 1.3.4.).

Проте, діяльність ПАТ «Київстар» не пов'язана з навчально-виховним процесом, відповідачем не надано документів, які б підтверджували неможливість установлення вказаного обладнання в іншому місці, а виключно на даху загальноосвітнього навчального закладу міста, а також не доведено наявності обставин (окремих випадків, про які йдеться мова в п. 1.4.2 Державних санітарних нормам…), в чому саме полягала необхідність його розміщення саме на оспорюваному об'єкті. Разом з цим, розміщення телекомунікаційного обладнання на даху навчального закладу може мати негативні наслідки для стану здоров'я дітей.

Згідно з ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Способами і засобами господарського і цивільного права захищаються право комунальної власності, у тому числі право оренди об'єктів комунальної власності. В даному випадку, в.о.прокурора міста Кременчука, як позивачем, обраний спосіб захисту, передбачений у тому числі абз. З ч. 2 ст. 20 ГК України - визнання повністю або частково недійсним актів органів державної влади і місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Виходячи з положень статей 41, 143 Конституції України, статті 181, глави 58 Цивільного кодексу України, статті 8 ч. З, 283, 287 Господарського кодексу України, Законів України «Про оренду державного і комунального майна», «Про освіту», нерухоме майно, яке перебуває у комунальній власності, є об'єктом цивільного права, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у відносинах користування та розпорядження комунальним майном з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав осіб, у віданні яких знаходиться вказане майно.

Таким чином, із вищевказаних норм закону випливає, що орган виконавчої влади та місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження майном комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника комунального майна.

Реалізуючі відповідні повноваження, державні органи або орган місцевого самоврядування вступають із юридичними і фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини, реалізують повноваження власника комунального майна, а тому є рівними учасниками вказаних правовідносин.

Рішення виконавчого комітету міської ради про надання згоди на оренду комунального майна є актом, що посвідчує відповідне право, і саме на його підставі укладається догорів оренди комунальним майном. Саме з цих підстав у господарському судочинстві недійсним можуть визнаватися як зазначене рішення, так і договір оренди комунального майна.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Правові підстави визнання недійсним правочину регулюються Цивільним кодексом України, та саме недодержання загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину можуть бути підставою для звернення особи з вимогою про визнання правочину недійсним та за наявності доведення позивачем такої обставини такі право чини можуть бути визнані судом недійсними.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Колегія суддів на підставі ретельного дослідження матеріалів справи, керуючись принципом розумності, справедливості, зазначає, що дії виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в частині прийняття п. 1.5 рішення від 01.11.2013 №590 "Про надання згоди на укладення та продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука", суперечить чинному законодавству України, порушує вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, які прийняті на виконання Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Також, колегія суддів встановила, що укладений на підставі вказаного рішення договір про оренду індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука, є таким, що суперечить ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту», а також призводить до порушення прав дітей, які захищає і гарантує держава, що є підставою для визнання договору про оренду індивідуально визначеного майна, укладеного між Кременчуцьким міжшкільним навчально-виробничим комбінатом № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області та ПАТ "Київстар", недійсним у відповідності до приписів ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про визнання недійсним п.1.5 рішення 1-го відповідача № 590 від 01.11.2013 р. "Про надання згоди на укладення та продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука"; визнання недійсним договору про оренду індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука № 21 від 01.11.2013 року; та зобов'язання ПАТ "Київстар" звільнити нежитлове приміщення площею 20 кв.м., вартістю 54038, 00 грн. та повернути Кременчуцькому міжшкільному навчально-виробничому комбінату № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області. Тому рішення господарського суду від 07.04.2015 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, стягується з відповідачів виходячи з 3 вимог немайнового характеру.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34, 43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.2015 у справі № 917/228/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним п.1.5 рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 590 від 01.11.2013 р. "Про надання згоди на укладення та продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука".

Визнати недійсним договір про оренду індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука № 21 від 01.11.2013 року, укладений між Кременчуцьким міжшкільним навчально-виробничим комбінатом № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області та ПАТ "Київстар", м. Київ.

Зобов'язати ПАТ "Київстар" звільнити нежитлове приміщення площею 20 кв.м., вартістю 54038, 00 грн. та повернути Кременчуцькому міжшкільному навчально-виробничому комбінату № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Стягнути з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (39600, м. Кременчук, Полтавська область, пл. Перемоги, 2, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1218,00 грн., судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 609,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київстар" (03110, м. Київ, пр. Червонозоряний, 51, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2436,00 грн., судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1218,00 грн.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 21 липня 2015 року

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гончар Т. В.