РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015Справа №910/12282/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Перша Українська Страхова"

до Фізичної особи-підприємця Мільман Світлана Володимирівна

про визнання договору недійсним

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Фролов А.В. - голова правління, Зінюк А.Б. (дов.№1/08-07.2015 від 08.07.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Перша Українська Страхова" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Мільман Світлани Володимирівни про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладення Договору оренди від 01.08.2012 відбулось під впливом обману зі сторони відповідача, внаслідок чого позивач просить визнати даний договір недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12282/15 та призначено її до розгляду на 04.06.2015 року.

03.06.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні 04.06.2015 суд виніс ухвалу про відкладення розгляду справи на 18.06.2015 року.

04.06.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

12.06.2015 від позивача через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення по справі.

16.06.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні 18.06.2015 суд виніс ухвалу про відкладення розгляду справи на 08.07.2015 року.

У судовому засіданні 08.07.2015 представники позивача надали клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи та клопотання про витребування з Апеляційного господарського суду м.Києва справи №910/24476/14 для огляду судом спірного договору оренди від 01.08.2012 року.

Позивач, обґрунтовуючи надане клопотання зазначає, що у нього відсутній оригінал зазначеного Договору через його викрадення, проте такий Договір також знаходиться у матеріалах справи №910/24476/14, яка перебуває у Київському апеляційному господарському суді, у зв'язку із чим позивач просить вищевказану справу з Апеляційного господарського суду м.Києва витребувати.

Однак, дане клопотання позивача задоволенню не підлягає, оскільки чинним законодавством не передбачено процесуальної можливості витребування матеріалів справи з іншого суду з метою надання стороною доказів по справі.

Позивач - ПАТ "Перша Українська Страхова" - виступає у справі №910/24476/14 відповідачем, а тому має право у порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України знайомитись з матеріалами справи, знімати необхідні копії тощо. Разом з тим, позивачем до позовної заяви вже додано належним чином засвідчені копії Договору оренди, зроблені з договору у вказаній справі, а тому підстави для задоволення наданого позивачем клопотання відсутні.

Окрім того, суд вважає за необхідне також наголосити, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів на підставі статті 38 Господарського процесуального кодексу України, з обґрунтуванням всіх наведених даною статтею обставин для подання такого клопотання.

Відповідач явку уповноваженого представника до судового засідання не забезпечив, проте про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлений належним чином. Відзиву на позов відповідач також не надавав, тому справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник відповідача не з'явився до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2012 між Фізичною особою-підприємцем Мільман Світлана Володимирівна (наймодавець) та Публічним акціонерним товариством «Перша Українська Страхова» (наймач) укладено Договір найму (оренди) житлового приміщення, умовами якого регулюються правовідносини, пов'язані із передачею наймодавцем у строкове платне користування (оренду) наймачу житлового приміщення, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Щорса, 32б, кВ.33.

Відповідно до п.1.2., квартира що орендується належить наймодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 20.04.2006 року.

Метою оренди, як зазначено у п.2.1., 2.2.Договору, є використання наймачем для проживання Голови наглядової ради наймача Грінберга Евгені, без права передачі у суборенду.

Пунктом 1.3.Договору встановлено, що передача квартири, що орендується, в користування наймача та повернення квартири наймодавцю по закінченню терміну дії Договору, оформлюється актом прийому-передачі, що підписується сторонами, вказується перелік майна, яке знаходиться в квартирі, що орендується.

Так, на виконання умов Договору, сторонами складено та підписано обома сторонами акт прийому-передачі житлового приміщення від 01.08.2012, що знахододиться за адресою: м.Київ, вул.Щорса, 32б, кВ.33; загальною площею 76,8 кв.м., житловою (корисною) площею 37,1 кв.м. та наведено перелік майна, що орендується разом із квартирою.

Строк найму, згідно п.3.1.Договору, складає 12 місяців, який продовжено у подальшому Додатковою угодою №1 від 01.07.2013 до 24 місяців з 01.08.2012 по 01.08.2014 року.

Розмір орендної плати визначено п.4.2.Договору із подальшою зміною у Додатковій угоді у сумі 10000,00 грн. за кожен повний місяць оренди, що має бути сплачена до 15 числа поточного місяця дії Договору.

Договір може бути розірваний в односторонньому порядку у письмовому виді за 30 днів до дати розірвання у випадку, якщо одна із сторін систематично порушує умови Договору; якщо затримується сплата орендної плати за Договором на строк більше ніж 30 календарних днів.

Посилаючись на недійсність даного Договору позивач зазначає, що його укладання відбулось під впливом обману з метою заволодіння Грінберг Евгені майном ПАТ "Перша Українська Страхова" та виведення грошей під виглядом оренди приміщення для проживання Грінберг Евгені, як голови наглядової ради ПАТ "Перша Українська Страхова".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, наведені у постанові від 16.12.2014 та які зумовили скерування справи на новий розгляд, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Законодавець встановлює, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України), а відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що 01.08.2012 між Фізичною особою-підприємцем Мільман Світлана Володимирівна (наймодавець) та Публічним акціонерним товариством «Перша Українська Страхова» (наймач) укладено Договір найму (оренди) житлового приміщення для проживання Голови наглядової ради наймача Грінберга Евгені строком на 24 місяця з 01.08.2012 по 01.08.2014, із врахуванням Додаткової угоди від 01.07.2012 року.

Зазначений Договір та Додаткова угода до нього підписані з боку наймодавця (відповідача) Мільман С.В. та з боку наймача (позивача) - Фроловим А.В. - головою правління ПАТ «Перша Українська Страхова».

Обґрунтовуючи правові підстави для визнання Договору оренди недійсним, позивач посилається на приписи ст.230 ЦК України, а саме зазначає про введення його в оману щодо обрання Грінберг Евгені Головою наглядової ради ТОВ «Перша Українська Страхова», для проживання якого укладено Договір оренди від 01.08.2012 року.

Статтею 230 ЦК України унормовано, що під обманом розуміється навмисне введення однією стороною правочину другої сторони в оману щодо обставин, які мають істотне значення і зміст яких визначає абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України з метою вчинення правочину.

Зокрема, для того, щоб кваліфікувати правочин як обман за ст. 230 ЦК України необхідно встановити, що омана стосувалася природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Однак введення в оману щодо мотивів правочину не дає стороні права для застосування до сторони, яка застосувала обман, правових наслідків, передбачених ст. 230 ЦК України.

Так, метою укладання Договору оренди від 01.08.2012 є надання квартири для проживання Голови наглядової ради ТОВ «Перша Українська Страхова» Грінбергу Евгені.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Посилаючись як на підставу недійсності Договору оренди, позивач зазначає, що Грінберг Евгені не є Головою наглядової ради ТОВ «Перша Українська Страхова», а протоколи загальних зборів ТОВ «Перша Українська Страхова», зокрема протокол №4 від 29.04.2013, у якому зазначено про обрання акціонерами Гріберг Евгені Головою наглядової ради є фіктивними.

Проте, як встановлено судом та не заперечується позивачем, вказаний протокол загальних зборів у встановленому законом порядку судом недійсним не визнано, а тому саме лише твердження позивача щодо його недійсності не може слугувати підставою для визнання недійсним оспорюваного Договору оренди.

Також, на підтвердження недійсності Договору, позивачем долучено до матеріалів справи протокол №2-2014 від 11.03.2014 Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Перші Українські Телемаркетингові Системи», присутній на яких Евгені Грінберг зазначив іншу адресу проживання, ніж адреса орендованої для його проживання квартири за оспорюваним Договором.

Проте суд критично ставиться до посилань позивача на вказаний документ, оскільки такий запис не може слугувати доказом у підтвердження оманливих намірів укладання Договору оренди від 01.08.2012 року.

Із матеріалів справи вбачається, що Договір оренди підписаний з боку позивача Головою правління ПАТ «Перша Українська Страхова» Фроловим А.В., який добровільно висловив свою згоду на його укладення. Разом з тим, у силу своїх повноважень, Фролов А.В. мав бути обізнаним про акціонерів товариства, скликані ними збори тощо.

Згідно із ст.161 ЦК України, виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом, який вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства, є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень.

На підтвердження викладених у позовній заяві підстав для визнання Договору оренди недійсним внаслідок введення позивача в оману стосовно істинності намірів укладання Договору, позивачем долучено до матеріалів справи копії звернень Фролова А.В. до правоохоронних органів щодо злочинних дій Грінберга Евгені та деяких працівників ПАТ «Перша Українська Страхова» про виведення грошових коштів з товариства.

За наслідками таких звернень, слідчим СВ Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві внесено запис до єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001802 від 03.04.2014, про що повідомлено Фролова А.В. начальником Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві В.В.Бондаренко у листі №54/2068 від 07.04.2014 року.

Відтак, суд вважає за необхідне наголосити, що додані позивачем копії звернень до правоохоронних органів не можуть бути прийняті у якості доказів у цій справі, оскільки не стосуються предмету спору - визнання недійсним договору оренди, а є лише заявами від імені Фролова А.В. щодо неправомірних дій деяких працівників ПАТ «Перша Українська Страхова», у тому числі й Грінберга Евгені, по управлінню та використанню грошових коштів товариства.

Окрім того, за приписами ч.4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, є вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення щодо цієї особи, які набрали законної сили, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що наведені позивачем аргументи стосуються, насамперед, мотивів укладення Договору, що не є підставою для застосування правових наслідків, передбачених ст. 230 ЦК України, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову та визнання договору недійсним.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Перша Українська Страхова" до Фізичної особи-підприємця Мільман Світлани Володимирівни про визнання договору недійсним - відмовити повністю.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 08.07.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 14.07.2015 року

Суддя К.В. Полякова