КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа№ 911/1453/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі: Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача: Грицай Ю.М. - дов №15-юр від 28.10.2014 р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Край - 1"

на рішення господарського суду Київської області

від 24.04.2015 р. (суддя Ейвазова А.Р.)

у справі №911/1453/15

за позовом Приватного акціонерного товариства «Поліпласт»

(далі - ПрАТ «Поліпласт»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1»

(далі - ТОВ «Край-1»)

про стягнення 147 025,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 24.04.2015 у справі №911/1453/15 позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Край-1» на користь ПрАТ «Поліпласт» 147 025,29 грн. основної заборгованості, а також 2 940,50 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Не погодившись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначав, що ним було оплачено всі виставлені позивачем рахунки за поставлений товар, а рахунки на суму 147 025,29 грн. позивачем не виставлялися. Скаржник вважав, що позивач, як кредитор у грошовому зобов'язанні, не вчинив дії, які випливають із суті зобов'язання, та не надав відповідачеві рахунки на оплату поставленого товару, тому ТОВ «Край-1», як боржник у грошовому зобов'язанні, не вважається таким, що прострочив виконання цього зобов'язання. На думку апелянта, строк виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару настає лише після виставлення позивачем відповідних рахунків тощо.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу №911/1453/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2015 р. в зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці, а судді Коршун Н.М. на лікарняному, змінено склад суду та визначено судову колегію в складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 30.06.2015 року.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 р. враховуючи вихід судді Алданової С.О. з відпустки, а судді Коршун Н.М. з лікарняного, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 р., з огляду на неявку в судове засідання представників сторін, розгляд справи відкладено на 14.07.2015 року.

В судове засідання 14.07.2015 з'явився представник позивача, представник відповідача повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про неявку та її причини апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності згаданого представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, 19.09.2008 р. між Акціонерним товариством закритого типу «Поліпласт», найменування якого змінено на ПрАТ «Поліпласт», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край», як покупцем, укладено договір поставки №943 (далі - Договір). Згаданий Договір підписано з протоколом розбіжностей, які врегульовано сторонами.

Додатковою угодою №1 від 31.08.2010 р. (про заміну сторони у зобов'язанні), яка укладена між АТЗТ «Поліпласт», ТОВ «Край» та ТОВ «Край-2», замінено сторону у зобов'язанні за вищезгаданим Договором, а саме ТОВ «Край» на ТОВ «Край-2» з 31.08.2010 року.

В подальшому, 30.11.2014 р. додатковою угодою б/н, яку укладено між ПрАТ «Поліпласт», ТОВ «Край-2» та ТОВ «Край-1», замінено сторону у зобов'язанні за Договором, а саме ТОВ «Край-2» на ТОВ «Край-1» з дати підписання акту звірки взаєморозрахунків, який є невід'ємною частиною відповідної додаткової угоди.

До матеріалів справи долучено акт звіряння (а.с. 172), підписаний ПрАТ «Поліпласт» та ТОВ «Край-1», згідно якого станом на 11.02.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 147 025,29 грн.

Таким чином, укладений сторонами Договір, з урахуванням внесених до нього додатковими угодами змін, є підставою для виникнення у сторін по справі господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань на підставі ст.ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами п. 1.1 Договору постачальник приймає на себе зобов'язання постачати і передавати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар у власність і оплатити його на умовах Договору, згідно п. 1.2 Договору, асортимент, загальна кількість та ціна товару, який підлягає поставці на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця, визначається у специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі і підписання сторонами належним чином оформленої накладної на товар в пункті покупця (п. 2.8 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору оплата за поставлений товар здійснюється у національній валюті України по мірі реалізації згідно п. 1.1 додатку №4 до Договору.

Договором ( п. 1.1 додатку №4 до Договору) визначено, що покупець оплачує реалізовані товари за період один календарний тиждень у магазинах покупця протягом 7 календарних днів з дня закінчення календарного тижня за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені накладні (у формі відповідно до інструкцій покупця) на адресу покупця, яка вказана в замовленні, протягом не більш ніж 7 днів з дня поставки; якщо постачальник не надасть накладні вчасно, покупець має право затримати розрахунок на відповідний час затримки наданих документів.

Згідно положень п. 3.4 Договору в редакції протоколу розбіжностей, сторони зобов'язались проводити звірку взаємних розрахунків у період з 01 по 07 число поточного місяця за станом на 01 число, складаючи акти звірки, в яких зазначаються: сума товарних залишків в цінах постачальника; сума реалізованого товару в цінах постачальника; загальна сума дебіторської заборгованості.

У відповідності до п. 6.4 Договору він діє до 31 грудня 2009 року, однак враховуючи внесення сторонами до нього неодноразових змін і доповнень після цієї дати, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що його дія продовжена за взаємною згодою сторін.

Як встановлено місцевим судом, на виконання умов Договору у період з 03.09.2013 р. по 14.10.2014 р. позивачем поставлено товар за видатковими накладними (а.с.72-143), заборгованість за який становить 147 025,29 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач наполягав на неналежному виконанні відповідачем зобов'язань з оплати поставленого за Договором товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, зокрема, ст. 526 ЦК України. Один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів погашення ним заборгованості перед позивачем за Договором у розмірі 147 025,29 грн.

В суді першої інстанції та в тексті апеляційній скарзі відповідач не заперечував факту наявної заборгованості за поставлений товар на вищезгадану суму, однак наполягав, що неподання позивачем рахунків на оплату товару вартістю 147 025,29 грн. надало йому право відстрочити виконання зобов'язання з оплати цього товару.

Наведені твердження відповідача, як і доводи його апеляційної скарги про те, що строк виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару настає лише після виставлення позивачем відповідних рахунків, не заслуговують на увагу.

Так, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, тому ненадання чи неотримання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора на підставі ст. 613 ЦК України.

Крім цього, платіжні реквізити для оплати поставленого товару були відомі відповідачеві, зокрема, із тексту Договору, протоколу розбіжностей до Договору, додаткової угоди №1 від 31.08.2010 р. до нього та додаткової угоди б/н від 30.11.2014 р. до Договору, стороною яких є відповідач. Про таке стверджує й здійснення відповідачем розрахунків з позивачем за поставлений товар, зокрема, платіжне доручення №2443 від 17.01.2015 р. на суму 9 000,00 грн. (а.с. 66). Не доведено відповідачем того факту, що він звертався до позивача через неможливість виконати зобов'язання внаслідок не надання останнім рахунків, відтак неотримання або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплати поставленого товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 р. у справі №37/405 та в постанові Вищого господарського суду України від 31.03.2011 р. у справі №58/24.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, згаданою нормою закону встановлено обов'язок негайного виконання зобов`язання з оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідач в порушення вищенаведених положень закону отриманий за Договором товар не оплатив в повному обсязі, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 147 025,29 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 24.04.2015 у справі №911/1453/15 залишити без змін.

Матеріали справи №911/1453/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун