РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015Справа №910/13305/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про стягнення 692301,30 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Чижова Л.Є. за довіреністю № 514 від 15.06.2015

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (відповідач) про стягнення 692301,30 грн. на підставі Договору банківського вкладу (депозиту) "Практичний" № 149 від 01.02.2011, з яких: 500000,00 грн. суми вкладу (основний борг), 10082,19 грн. процентів по вкладу за період дії Договору з 01.01.2015 по 15.02.2015, 33184,93 грн. за період після закінчення дії Договору з 17.02.2015 по 04.03.2015, 3534,24 грн. 3% річних за період з 17.02.2015 по 13.05.2015, 124000,00 грн. інфляційних нарахувань за період березень 2015 року - квітень 2015 року, 21500,00 грн. пені за період 17.02.2015 по 13.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 порушено провадження у справі № 910/13305/15 та призначено розгляд справи на 22.06.2015 о 10:50 год.

16.06.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача в особі Слобожанського регіонального департаменту Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" І.О.Мизиненко надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції № 9-0207379/1766 від 12.06.2015, відповідно до якого зазначений представник просив суд забезпечити проведення судового засіданні у справі № 910/13305/15, що призначене 22.06.2015 о 10:50 год., у режимі відеоконференції та визначити суд, відповідальний за проведення відеоконференції під час судового засідання (далі - клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 відхилено клопотання Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Слобожанського регіонального департаменту Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Мизиненко І.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судове засідання, призначене на 22.06.2015 представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 22.06.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 28.05.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2015 подав клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про відсутність аналогічного спору; копій витягу та виписок з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно позивача та відповідача. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 22.06.2015, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали суду про порушення провадження у справі № 910/13305/15 від 28.05.2015 та встановлено, що відповідач не виконав вимоги зазначеної ухвали, а позивач виконав не в повному обсязі.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання, призначене на 22.06.2015, невиконання сторонами вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 22.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2015 відкладено розгляд справи на 13.07.2015 о 10:50 год.

10.07.2015 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив в повному обсязі відмовити в задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості за Договором банківського вкладу (депозиту) "Практичний" № 149 від 01.02.2011 (далі - Договір), всі судові витрати покласти на позивача.

Так, щодо стягнення суми процентів за Договором у розмірі 10082,19 грн., то зазначені вимоги позивача відповідач вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки проценти за Договором в наведеній сумі були перераховані відповідачем на поточний рахунок позивача № 0201, що підтверджується виписками по особовому рахунку за період з 01.01.2015 по 03.07.2015.

Щодо стягнення процентів за фактичне користування вкладом після закінчення строку дії Договору за обліковою ставкою НБУ у розмірі 33184,93 грн., то зазначені вимоги позивача відповідач також вважає безпідставними та необгрунтованими, так як сторони Договору визначили, що проценти за користування коштами вкладу нараховуються у повному обсязі лише протягом певного, визначеного заздалегідь строку (як визначено у п. 2.3 Договору - з дня, наступного за днем надходження вкладного траншу у Банк, до дня який передує його поверненню Клієнту, т.т. в спірному випадку - 15.02.2015 включно), а відповідно відповідач вважає, що обов'язок Банку по нарахуванню та виплаті Вкладнику передбаченого Договором розміру процентів по вкладу припинився в обумовлені Договором строки, незалежно від факту виконання Банком зобов'язання в частині повернення самого вкладу.

Щодо стягнення 3534,24 грн. 3% річних та 124000,00 грн. інфляційних нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України відповідач вважає, що застосування наведеної статті ЦК України є незаконним та необґрунтованим, так як остання регулює цивільно-правові відносини, а між позивачем та відповідачем виникли господарсько-правові відносини, до того ж, положення наведеної статті ЦК України застосовуються до кредитора та боржника, тоді як банк не є боржником, так як не має перед позивачем жодного боргу.

Щодо стягнення пені у сумі 21500,00 грн., то відповідач послався на пункти 2, 6 постанови Правління Національного банку України «Про деякі питання діяльності банків» від 24.02.2015 № 129, на те, що економічна ситуація Банку, яка існує, склалася під впливом негативних об'єктивних зовнішніх факторів, які необхідно враховувати з метою всебічного повного дослідження обставин справи, відповідач також навів зміст норми пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, однак при цьому жодних клопотань в порядку наведеної норми не заявив, а вцілому вказав, що вважає поданий позов безпідставним та необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

В судове засідання, призначене на 13.07.2015, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 13.07.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до абз. 1 п.п. 3.9.1 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (надалі - постанова пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Матеріалами справи, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 016, № 334, підтверджується, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду судом даної справи.

Як зазначено в абз. 1 п.п. 3.9.2 пункту 3 постанови пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011, у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 13.07.2015 судом встановлено не було. До того ж судом встановлено, що правова позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог викладена останнім у відзиві на позовну заяву, який надійшов через відділ діловодства суду 10.07.2015 та залучений до матеріалів справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 13.07.2015 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні 13.07.2015 подав клопотання про приєднання до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду від 28.05.2015, а саме: копії листа позивача від 17.06.2015 № 14/120 про залишок суми боргу згідно Договору в сумі неповернутих 16.02.2015 коштів; копії листа позивача № 14/409 від 14.05.2015 до відповідача з вимогою про підтвердження розміру боргу, копії опису та фіскального чеку на підтвердження відправлення листа № 14/409 від 14.05.2015 відповідачу. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 13.07.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.07.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2011 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - Банк, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Харківське підприємство автобусних станцій" (далі - Клієнт, позивач) було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) "Практичний" № 149 (далі - Договір), відповідно до якого Клієнт надає Банку суму грошових коштів (далі - Вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та виплачує проценти, нараховані на неї (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Вклад складається з вкладних траншів, що розміщені Клієнтом згідно з умовами цього Договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана Клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим Договором та додатками, укладеними в рамках цього Договору, і які є його невід'ємною частиною (далі - Додатки).

У пункті 1.1 Договору передбачено, що він діє до 01.02.2012, а внесення коштів на вкладний (депозитний) рахунок відбувається протягом строку дії цього Договору.

Відповідно до пункту 1.5 Договору зазначено, що в Додатках, які укладаються сторонами на підставі цього Договору, визначаються наступні умови:

- номер вкладного (депозитного) рахунку, який відкривається Клієнту для розміщення Вкладного траншу;

- сума коштів, які перераховуються на вкладний (депозитний) рахунок (сума Вкладного траншу);

- строк, на який розміщується Вкладний транш;

- процентна ставка, яка нараховується на Вкладний транш та розмір ставки у разі дострокового витребування Вкладеного траншу за ініціативою Клієнта;

- термін виплати процентів;

- інші умови.

Згідно з пунктом 1.6 Договору для обліку Вкладу Банк відкриває Клієнту вкладний (депозитний) рахунок № 005 у Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Перерахування Вкладного траншу на вкладний (депозитний) рахунок здійснюється Клієнтом зі свого поточного рахунку шляхом зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок, що вказаний у відповідному Додатку.

У розділах 2 та 3 Договору узгоджені умови щодо порядку нарахування та виплати процентів на Вклад за Договором, а також порядок повернення вкладних коштів. Зокрема, відповідно до пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 3.1 Договору проценти за коштами Клієнта в національній валюті України нараховуються за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці і році), проценти за Договором нараховуються лише на залишок грошових коштів на вкладному (депозитному) рахунку (п. 2.2). Нарахування процентів за Вкладом проводяться від дня, наступного за днем надходження Вкладного траншу у Банк, до дня, який передує його поверненню Клієнту або списанню з вкладного (депозитного) рахунка Клієнта, відповідно до строку Вкладного траншу, що вказаний у відповідному Додатку (п. 2.3). Порядок виплати процентів обумовлюється Сторонами в Додатку, який є невід'ємною частиною цього Договору (п. 2.4). При закінченні строку розміщення Вкладного траншу повернення Вкладного траншу здійснюється Банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Клієнта, що вказаний в розділі 7 цього Договору. Повернення Вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок Клієнта, що вказаний в листі Клієнта про повернення коштів.

Після закінчення строків надання Вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в Додатках та є невід'ємною частиною цього Договору, Банк зобов'язаний повернути суму Вкладних траншів на умовах, зазначених в Договорі та у Додатках до цього Договору.

Пунктом 4.3 Договору сторони узгодили, що у разі порушення умов п. 4.2 Договору, банк сплачує Клієнту пеню в розмірі 0,05% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно п. 3.2. Договору, при настанні терміну, вказаного в п. 1.4. цього Договору, строк дії Договору може бути продовжений за згодою Сторін шляхом укладання відповідного договору.

Відповідно до п. 6.2 Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

У межах даного Договору між Клієнтом (позивачем) та Банком (відповідачем) було укладено Додаток № 149-1 від 01.02.2011, Додаток № 149-3 від 04.08.2011, Додаток № 149-1/2 від 06.02.2012, Додаток № 149-1/3 від 07.08.2012, Додаток № 149-1/4 від 08.11.2012, Додаток № 149-1/5 від 11.02.2013, Додаток № 149-1/6 від 13.05.2013, Додаток № 149-1/7 від 13.11.2013, Додаток № 149-1/8 від 13.05.2014, Додаток № 149-1/9 від 14.08.2014, Додаток № 149-1/10 від 14.11.2014, згідно яких, зокрема, продовжувався термін дії Договору, а згідно умов Додатку № 149-1/8 від 13.05.2014 - збільшено розмір Вкладу до 500000,00 грн.

Так, відповідно до п. п. 1, 2 Додатку № 149-1 від 01.02.2011 сторони узгодили розміщення Вкладного траншу у розмірі 400000,00 грн. строком до 04 серпня 2011 року.

Згідно платіжного доручення № 27 від 01.02.211 Клієнт (позивач) перерахував Вклад у розмірі 400000,00 грн. на рахунок Банку (відповідача) згідно п. 1 Додатку № 149-1 від 01.02.2011 року.

Згідно умов Додатку № 149-1/8 від 13.05.2014 термін дії Договору продовжено до 14.08.2014, збільшено розмір Вкладу до 500000,00 грн. починаючи з 13 травня 2014 року та розміщено Вклад на строк до 14.08.2014.

Грошові кошти в сумі 100000,00 грн. були перераховані Клієнтом (позивачем) на рахунок Банку (відповідач) відповідно до платіжного доручення № 510 від 14.05.2014.

14.11.2014 було укладено Додаток № 149-1/10 до Договору, відповідно до умов (пунктів) якого сторони визначили, що:

- починаючи з 14.11.2014 сума Вкладу, що розміщено Клієнтом в Банку згідно умов Додатку № 149-1 від 01.02.2011, становить 500000,00 грн. (п. 1);

- сума коштів, вказаних в п. 1 цього Додатку, надана Клієнтом Банку на строк до 16.02.2015 (п. 2);

- на суму грошових коштів, вказаних в п. 1 цього Додатку, Банком нараховуються проценти, виходячи із процентної ставки у розмірі 16 % (шістнадцять відсотків) річних (п. 3);

- виплата нарахованих процентів здійснюється Банком щомісячно, в останній робочий день кожного місяця (п. 4).

Однак, у встановлений строк сума Вкладу повернута не була.

ПАТ "Харківське підприємство автобусних станцій" листами № 14/236 від 24.03.2015 та № 14/278 від 03.04.2015 зверталось до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" з вимогами виконати зобов'язання за Договором та повернути Вклад у зв'язку із закінченням дії Договору.

Натомість, станом на час звернення позивача з позовом до суду, відповідач свої зобов'язання за Договором банківського вкладу (депозиту) «Практичний» № 149 від 01.02.2011 не виконав, а тому позивач звернувся з відповідним позовом до суду про стягнення з відповідача 500000,00 грн. суми вкладу (основний борг), 10082,19 грн. процентів по вкладу за період дії Договору з 01.01.2015 по 15.02.2015, 33184,93 грн. за період після закінчення дії Договору з 17.02.2015 по 04.03.2015, 3534,24 грн. 3% річних за період з 17.02.2015 по 13.05.2015, 124000,00 грн. інфляційних нарахувань за період березень 2015 року - квітень 2015 року, 21500,00 грн. пені за період 17.02.2015 по 13.05.2015.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач в судові засідання не з'явився, однак через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечував в повному обсязі з наведених в ньому підстав.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Однак, відповідач всупереч вищезазначеним нормам та умовам Договору в установлений строк (16.02.2015) суму Вкладу позивачу в розмірі 500000,00 грн. не повернув.

Судом враховано, що частиною 4 статті 1060 ЦК України передбачено, що якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач 24.03.2015 звернувся з листом № 14/236 від 26.03.2015 до Банку (вх. від 24.03.2015) з вимогою повернути Вклад на вказаний в Договорі поточний рахунок позивача, відкритий у відповідача. Проте, останній після отримання зазначеної вимоги Вклад не повернув.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач повторно 03.04.2015 звернувся з листом № 14/278 від 03.04.2015 до Банку (вх. № 1961 від 03.04.2015) з вимогою повернути Вклад. Проте, і після отримання зазначеної вимоги відповідач Вклад не повернув.

Факт наявності у відповідача заборгованості за Договором за вкладом у сумі 500000,00 грн. позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Доказів виплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вкладу в сумі 500000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (частина 5 статті 1061 ЦК України).

Позивачем за період з 01.01.2015 по 15.02.2015 (період дії Договору) на суму вкладу нараховані проценти на загальну суму 10082,19 грн., які, як стверджує позивач, є несплаченими. Проценти по вкладу в період дії Договору були нараховані за ставкою 16% річних (пункти 2.1, 2.3 Договору, п. 3 Додатку № 149-1/10 від 14.11.2014 до Договору).

Водночас, матеріали справи містять виписку по особовому рахунку позивача за період з 01.01.2015 по 03.07.2015 (додана в якості додатку до відзиву відповідача на позовну заяву), зі змісту якої вбачається, що сума процентів в розмірі 10082,19 грн. за період з 01.02.2015 по 15.02.2015 була перерахована відповідачем на рахунок позивача 26.03.2015.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів на загальну суму 10082,19 грн. за період з 01.01.2015 по 15.02.2015 визнаються судом необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Крім того, позивачем за період з 17.02.2015 по 13.05.2015 (після закінчення дії Договору) на суму вкладу нараховані проценти на загальну суму 33184,93 грн. у розмірі облікової ставки Національного Банку України відповідно до ч. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України, оскільки, як зазначив позивач, після спливу дії спірного Договору кошти позивача залишаються на депозитному рахунку у користуванні Банку, тоді як сторони не уклали договору щодо умов, за яких Банк користується вказаними коштами, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК України, якщо відповідні умови не встановлені договором, проценти виплачуються у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідач наведені твердження позивача вважає необґрунтованими, а відповідні вимоги безпідставними, так як сторони Договору визначили, що проценти за користування коштами вкладу нараховуються у повному обсязі лише протягом певного, визначеного заздалегідь строку (як визначено у п. 2.3 Договору - з дня, наступного за днем надходження вкладного траншу у Банк, до дня який передує його поверненню Клієнту, т.т. в спірному випадку - 15.02.2015 включно), а відповідно відповідач вважає, що обов'язок Банку по нарахуванню та виплаті Вкладнику передбаченого Договором розміру процентів по вкладу припинився в обумовлені Договором строки, незалежно від факту виконання Банком зобов'язання в частині повернення самого вкладу.

Як встановлено судом, відповідач всупереч вищезазначеним нормам та умовам Договору в установлений строк (16.02.2015) суму Вкладу позивачу в розмірі 500000,00 грн. не повернув.

Пунктом 2.3 Договору сторони узгодили, що нарахування процентів за Вкладом проводяться від дня, наступного за днем надходження Вкладного траншу у Банк, до дня, який передує його поверненню Клієнту або списанню з вкладного (депозитного) рахунка Клієнта, відповідно до строку Вкладного траншу, що вказаний у відповідному Додатку (п. 2.3).

Відповідно до п. 6.2 Договору цей Договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Отже, враховуючи пункт 2.3 Договору та оскільки станом на час розгляду спору по суті матеріали справи не містять доказів повернення спірного вкладу позивачу (або його списання з вкладного (депозитного) рахунка позивача), суд дійшов висновку, що нарахування процентів за вкладом за визначений позивачем період з 17.02.2015 по 13.05.2015 (тобто після настання строку повернення вкладу) є підставним, у зв'язку з чим суд повністю відхиляє вищенаведені доводи відповідача, однак, на думку суду, нарахування цих процентів за вкладом за період з 17.02.2015 по 13.05.2015 повинно бути здійснено за ставкою 16% річних (пункти 2.1, 2.3 Договору, п. 3 Додатку № 149-1/10 від 14.11.2014 до Договору), а не у розмірі облікової ставки Національного Банку України, як стверджує позивач, так як з урахуванням обставин неповернення вкладу та змісту п. 2.3 Договору відсутні підстави стверджувати, що сторонами не узгоджені умови щодо нарахування процентів за Вкладом.

З огляду на наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів на загальну суму 33184,93 грн. за період з 17..02.2015 по 13.05.2015 визнаються судом обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розрахованій судом сумі в розмірі 18849,36 грн., тоді як в іншій частині цих вимог (14335,57 грн.) позивачу належить відмовити з огляду на їх безпідставність.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
500000.0017.02.2015 - 13.05.20158616 %18849.32

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Так, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши додані позивачем до позовної заяви розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань, суд встановив, що вони відповідають вимогам закону та умовам Договору, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3534,24 грн. 3% річних за період з 17.02.2015 по 13.05.2015 та 124000,00 грн. інфляційних нарахувань за період березень 2015 року - квітень 2015 року суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.3 Договору сторони узгодили, що у разі порушення умов п. 4.2 Договору, банк сплачує Клієнту пеню в розмірі 0,05% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Таким чином, стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 21500,00 грн. пені за період з 17.02.2015 по 13.05.2015, суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку, що вони відповідають вимогам закону та умовам Договору (п. 4.3), а тому підлягають задоволенню повністю в наведеній сумі.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" (61001, Харківська обл., місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 22, ідентифікаційний код 03115293) 500000,00 грн. (п'ятсот тисяч гривень 00 коп.) вкладу, 18849,32 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок дев'ять гривень 32 коп.) процентів за вкладом, 3534,24 грн. (три тисячі п'ятсот тридцять чотири гривні 24 коп.) 3% річних, 124000,00 грн. (сто двадцять чотири тисячі гривень 00 коп.) інфляційних нарахувань, 21500,00 грн. (двадцять одна тисяча п'ятсот гривень 00 коп.) пені, 13357,67 грн. (тринадцять тисяч триста п'ятдесят сім гривень 67 коп.) судового збору.

3. У решті позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.07.2015.

Суддя Гумега О.В.