РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015Справа №910/25326/14

За позовом Публічного акціонерного товариство "Київенерго";

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал";

про стягнення 185 326 572,93 грн.

Суддя О. В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Гаркавенко С.В., представник, довіреність № 91/2014/12/01-1 від 31.12.2014 р.;

Від відповідача: Герасименко І. В., представник, довіреність № 557 від 31.12.2014 р.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 150 948 526,34 грн. боргу за активну електричну енергію, 75 401,06 грн. боргу за реактивну електричну енергію, 26 207 417,30 грн. інфляційної складової боргу, 8 095 228,23 грн. трьох відсотків річних, а також 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2014 року порушено провадження у справі № 910/25326/14.

Через канцелярію Господарського суду міста Києва 22.01.2015 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій ПАТ "Київенерго" просить суд, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем основного боргу, припинити провадження в частині стягнення основного боргу за спожиту активну електричну енергію у розмірі 62 143 905,00 грн. та за спожиту реактивну енергію у розмірі 75 401,06 грн., стягнути з відповідача 88 804 621,24 грн., 3% річних в сумі 8 095 228,23 грн. та 26 207 417,30 грн. інфляційної складової боргу.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3.10., 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

В той же час, приймаючи до уваги, що вищевказана заява не суперечить вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне прийняти її до розгляду, у зв'язку з чим спір у даній справі вирішується виходячи з нової ціни позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 року призначено у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою Господарського суду від 03.02.2015 року провадження у справі № 910/25326/14 зупинено до закінчення проведення судово-економічної експертизи.

До Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист разом з матеріалами справи та висновком судового експерта.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2015 р. поновлено провадження у справі № 910/25326/14, розгляд справи призначено на 09.07.2015 р.

У судовому засіданні 09.07.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні та у своєму письмовому відзиві проти позовних вимог заперечує, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на відсутність заборгованості перед позивачем за період з 01.07.2012 р. по 01.11.2014 р.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між підприємством Київські кабельні мережі ВЕО "Київенерго", яке відповідно до наказів Міністерства енергетики та електрифікації України від 17.02.95 № 31, 31.08.95 № 177 та від 29.09.95 № 176 реорганізовано у філіал АК "Київенерго", який є правонаступником його майна, прав та зобов'язань, та Бортницькою станцією аерації було укладено договір від 24.12.90 № 678 на використання електричної енергії.

Наказом ВАТ Акціонерна компанія "Київводоканал" від 18.12.2001 №207 Бортницьку станцію аерації ліквідовано шляхом приєднання до департаменту експлуатації каналізаційного господарства Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", яка є правонаступником її майнових прав.

Департамент експлуатації каналізаційного господарства ВАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал"листом від 18.02.2002 № 6/265 повідомив про заміну назви і платіжних реквізитів у Договорі у зв'язку з тим, що є правонаступником Бортницької станції аерації.

Згідно з умовами договору від 24.12.90 № 678 Київенерго відпускає відповідачу електричну енергію, а останній зобов'язується оплачувати використану енергію своєчасно та в повному обсязі.

21.12.2009 між сторонами укладено додаткову угоду до договору № 678 від 24.12.1990. відповідно до якої викладено спірний договір у новій редакції, з протоколом розбіжностей від 29.01.2010р.

Відповідно до п. 2.1. договору, позивач постачає відповідачу електричну енергію, а останній, згідно п. 4.1. зобов'язується оплачувати використану енергію своєчасно та в повному обсязі.

Згідно п. 1 додатку 2 до договору, розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 30 числа попереднього місяця до того ж числа розрахункового місяця.

Відповідно до пп. 2.1. додатку 2, відповідач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком. Оплата рахунків за активну електроенергію, згідно пп. 2.2. додатку 2 до договору, на підставі самостійно отриманих у позивача рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Постановою Національного банку від 18.06.2003 № 254 "Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України" передбачено, операційний день банку - діяльність банку протягом робочого дня, що пов'язана з реєстрацією, перевірянням, вивірянням, обліком, контролем операцій (у тому числі приймання від клієнтів документів на переказ і документів на відкликання та здійснення їх оброблення, передавання та виконання) з відображенням їх у регістрах бухгалтерського обліку банку.

Відповідно до додатку 5 до договору визначено порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії, який визначений відповідно до Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами затверджена наказом Міністерством палива та енергетики України №19 від 17.01.2002р.

Згідно п. 4.3 додатку 2 до договору, обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період визначаються та підтверджуються актом про використану електричну енергію, який споживач надає Постачальник протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідач систематично порушував договірні зобов'язання, внаслідок чого за період з 01.07.2012 по 01.11.2014 у нього виникла заборгованість за використану електричну енергію, яка станом на 01.11.2014 р. становить 185 326 572,93 грн., з яких 150 948 526.34 грн - боргу за активну електричну енергію та 75 401,06 грн. за реактивну.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав:

Між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 року призначено у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертів поставлено наступне запитання: чи підтверджується документально заборгованість Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" за договором на використання електричної енергії № 678 від 24.12.1990 р. перед Публічним акціонерним товариством "Київенерго" за період з 01.07.2012 року по 01.11.2014 року? Якщо так, то в якому розмірі?

Відповідно до висновку експертів № 5829/5830/15-45 віл 27.05.2015 р. за результатами проведення комісійної судово-економіної експертизи було встановлено, що заборгованість Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" за договором на використання електричної енергії № 678 від 24.12.1990 р. перед Публічним акціонерним товариством "Київенерго" за період з 01.07.2012 року по 01.11.2014 року підтверджується в сумі 88 803 469,59 грн.

Судом встановлено, що після порушення провадження у справі основний борг за спожиту активну електричну енергію в розмірі 150 948 526,34 грн. був частково погашений відповідачем у розмірі 62 143 905,00 грн. та повністю погашена заборгованість в розмірі 75 401,06 грн. за реактивну електричну енергію, що підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень та довідкою про надходження коштів станом на 21.01.2015 р.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 ГПК), зокрема, у таких випадках, як спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Надані позивачем докази свідчать про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 62 143 905,00 грн. за активну електричну енергію та 75 401,06 боргу за реактивну , що у відповідності до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою припинення провадження у справі в цій частині.

Матеріалами справи підтверджується, що основна заборгованість відповідача перед позивачем станом на день розгляду справи становить 88 803 469,59 грн. та підлягає стягненню в повному обсязі. Відповідачем доказів погашення вищезазначеної не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини в простроченні виконання зобов'язання.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 процентів річних за період з серпня 2012 року по жовтень 2014 року в розмірі 8 095 228,23 грн. та інфляційних втрат у розмірі 26 207 417, 30 грн. підлягають повному задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку.

Судом встановлено, що частину основного боргу за спожиту активну електричну енергію в розмірі 62 143 905,00 грн. та 75 401,06 грн. заборгованості за реактивну електричну енергію відповідачем було сплачено після порушення провадження у даній справі, а отже витрати по оплаті судового збору покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України та Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 року за № 7, оскільки спір виник з вини відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу за спожиту активну електричну енергію в розмірі 62 143 905 (шістдесят два мільйони сто сорок три тисячі дев'ятсот п'ять) грн. 00 коп.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу за спожиту реактивну електричну енергію в розмірі 75 401 (сімдесят п'ять тисяч чотириста одна) грн. 06 коп.

4. Cтягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"(01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго"(01001, м. Київ, вул. І.Франка, 5, ) 88 803 469 (вісімдесят вісім мільйонів вісімсот три тисячі чотириста шістдесят дев'ять) грн. 59 коп. основного боргу за активну електричну енергію, 26 207 417 (двадцять шість мільйонів двісті сім тисяч чотириста сімнадцять) грн. 30 грн. інфляційної складової, 8 095 228 (вісім мільйонів дев'яносто п'ять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 23 коп. 3% річних та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 14.07.2015 р.