РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015№910/10942/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Е.В.А."

до 1) Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

2) Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві

Третя особа-1 Публічне акціонерне товариство ""Банк Народний капітал"

Третя особа-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр Бровари"

про визнання результатів аукціону недійсними.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Безолюк В.С. - представник за дов.;

від відповідача-1: не з'явились;

від відповідача-2: не з'явились;

від третьої особи-1: Кобец Т.М., Антоненко Н.А. - представ. за довір.;

від третьої особи-2: Якушев І.І. - представник за дов.

В судовому засіданні 13.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Е.В.А." до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства ""Банк Народний капітал" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр Бровари" про визнання результатів аукціону (відкритих електронних торгів), що відбулись 24.10.2014 року недійсними.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що на адресу позивача надійшло письмове повідомлення від відповідача-2 про проведення електронних торги щодо реалізації предмета іпотеки, яким є будівля цеху шести пустотних панелей, площею 1156,5 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 7. Предмет іпотеки було передано на реалізацію державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. Позивачу стало відомо, що згідно протоколу №8332 проведення електронних торгів від 24.10.2014 предмет іпотеки було реалізовано відповідачем за ціною 5 850 505,44 грн. Позивач вважає, що електронні торги були проведені з порушенням наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2014 №656/5 "Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів", ст. 43 ЗУ "Про іпотеку", ст. 253 ЦК України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.04.2015 порушено провадження у справі №910/10942/15, розгляд справи призначений на 18.05.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 15.06.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.06.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 01.07.2015.

Ухвалою від 01.07.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 13.07.2015.

Представник відповідача-1, 2 заявили клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідачі заперечили проти позовних вимог та зазначили, що відповідач-1 вчасно здійснив опублікування про проведення спірний електронних торгів. Крім того, відповідачі зазначили, що об'єктом оцінки була нежитлова будівля загальною площею 1156,5 кв.м., що раніше належала ТОВ "Е.В.А." на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2001.

У судовому засіданні 13.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2007 між позивачем (іпотекодавець за договором) та ВАТ "Банк народний капітал" (іпотекодержатель за договором) укладений договір іпотеки №89/07-1, відповідно до якого іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед іпотеко держатель за кредитним договором №89/07-К від 22.08.2007 укладеного між іпотекодавцем та іпоткодержателем щодо своєчасності повернення в строк отриманих на умовах передбачених кредитним договором грошових коштів у сумі 2 000 000,00 грн., сплати процентів за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, завданих іпотеко держателю з вини іпотекодавця, сплати неустойки (штраф, пеня) у разі порушення умов кредитного договору, передає в іпотеку іпотеко держателю належне йому на праві власності майно - будівля цеху шести пустотних панелей, площею 1156,5 кв.м., загальною вартістю 3 945 750,53 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.10.2012 №5011-37/10425-2012, позов ПАТ "Банк Народний капітал" задоволено частково та стягнуто з ТОВ "Е.В.А." 2 950 000,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 2 170 200 грн. нарахованих процентів за користування кредитом, 113 083,33 грн. простроченої заборгованості по сплаті щоквартальної комісійної винагороди за послуги по супроводженню кредиту про кредитному договору, 42 903,95 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 260 752,05 грн. трьох процентів річних з простроченої суми кредиту, 89 396,59 грн. трьох процентів річних з суми несплачених відсотків, 547 750,00 грн. інфляційного збільшення суми простроченої заборгованості за кредитом, 98 771,09 грн. інфляційного збільшення суми прострочених нарахованих процентів та 59 916,60 грн. витрат на оплату судового збору.

04.12.2013 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва від 17.12.2012 №5011-37/10425-2012.

Відповідно до акту опису й арешту майна №459/7 від 10.07.2014 складеного відповідачем-2 за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, описано і накладено арешт на будівлю цеху шести пустотних панелей загальною площею 1156,5 кв.м.,

В заявці на реалізацію арештованого майна від 18.09.2014 відповідача-2, зазначено, що відповідно до висновку з незалежної оцінки майна ТОВ "Українська експертна група" від 18.08.2014, вартість описаного та арештованого нерухомого майна - нежитлові будівлі-будівлі цеху шести пустотних панелей загальною площею 1156,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул.. Будіндустрії, 7 становить 5 000 432, 00 грн. без ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, до позивача надійшов лист від відповідача-2, в якому повідомлено про реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів: реєстраційний номер лота - 7296, відомості про предмет іпотеки - будівлі корівників загальною площею 1156,5 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, день та час проведення електронних торгів - 24.10.2014 09:00, початкова ціна продажу майна - 5 000 432, 00 грн.

08.10.2014 та 09.10.2014 було опубліковано оголошення в газеті "Сегодня" (9 сторінка) та газеті "Aviso" про проведення електронних торгів з продажу предмету іпотеки: будівлі цеху шести пустотних панелей загальною площею 1156,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, дата торгів 24.10.2014 о 09.00 год., лот 7296.

Відповідно до протоколу №8332 від 24.10.2014 торги відбулись, переможцем якого став - ТОВ "Логістичний центр "Бровари", ціна продажу: 5 850 505,44 грн.

При цьому, позивач зазначає, що згідно звіту з незалежної оцінки майна №13 272 від 18.08.2014 складеного ТОВ "Українська експертна група", вартість описаного та арештованого нерухомого майна: будівля цеху шести пустотних панелей загальною площею 1156,90 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, власником якої є ТОВ "Е.В.А.". Оцінювач для визначення вартості об'єкта оцінки використовував для розрахунку данні та інформацію, що зазначена в технічному паспорті, а для опису об'єкта оцінки дані договору купівлі-продажу від 18.12.2001. На цій же сторінці оцінювач зазначає, що згідно договору загальна площа об'єкта становить 1156,8 кв.м., а згідно технічного паспорту - 1 592, 5 кв.м.

Таким чином, позивач зазначає, що оцінювач визначив ціну об'єкта площею 1592,5 кв.м., а ціна об'єкта площею 1156,8 кв.м. взагалі не визначена, як того вимагає Закону України "Про іпотеку", а отже перед початком торгів не встановлено початкову ціну предмета іпотеки. Крім того,позивач посилається на порушення наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2014 №656/5 "Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів", тощо.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з визнанням недійсними договорів, укладених суб'єктами господарювання, або між суб'єктами господарювання та органами державної влади і місцевого самоврядування шляхом проведення прилюдних торгів (аукціону), у тому числі договорів купівлі-продажу і оренди землі, а так само визнання недійсними актів про проведення відповідних торгів (аукціону).

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 Цивільного кодексу України такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах (в тому числі електронних торгів), і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (стаття 62 Закону України "Про виконавче провадження" та пункти 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій).

Відповідно до положень вказаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації з якими укладено відповідний договір державною виконавчою службою (пункт 5.11 Інструкції про проведення виконавчих дій).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2014 року № 332-р «Про проведення експерименту із запровадження нової системи реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» Міністерству юстиції України наказано провести з 01 травня 2014 року у м. Києві, Вінницькій, Дніпропетровській та Львівській областях та з 01 липня 2014 року у Запорізькій, Івано-Франківській, Київській, Одеській, Харківській та Чернігівській областях, з 06 серпня 2014 року у Волинській, Житомирській, Закарпатській, Кіровоградській, Миколаївській, Полтавській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Херсонській, Хмельницькій, Черкаській та Чернівецькій областях експеримент із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (п.1 Наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2014р. №656/5).

Пунктом 2 Наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2014р. №656/5 затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (надалі - Тимчасовий порядок).

У розділі першому загальних положень Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 визначено, що електронні торги - прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі. Прилюдні торги - продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2014р. уповноважено Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, організацію та проведення електронних торгів, виконання інших функцій, передбачених цим Тимчасовим порядком.

Реалізація майна здійснюється шляхом проведення Організатором електронних торгів; передача майна на реалізацію здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" (пункт 1,2 розділу 2 Тимчасового порядку).

Відповідно до пункту 4 розділу 3 Тимчасового порядку інформаційне повідомлення про електронні торги розміщується на Веб-сайті Системою автоматично не пізніше, ніж за один місяць до дати завершення електронних торгів.

Згідно п. 5 розділу 3 Тимчасового порядку, підготовка, організація та проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про іпотеку".

Організатор зобов'язаний не пізніше ніж за 15 днів до початку проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки опублікувати принаймні в двох місцевих (за місцем розташування предмета іпотеки) друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення електронних торгів. У повідомленні зазначаються інформація про дату і час проведення електронних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення електронних торгів, та інша необхідна інформація.

Згідно повідомлення про проведення електронних торгів початком їх проведення визначено 24.10.2014, а отже відповідач-1 повинен був опублікувати відповідне повідомлення не пізніше 09.10.2014. Відповідач-1 опублікував повідомлення про проведення електронних торгів з продажу майна 09.10.2014 та 08.10.2014.

Отже, посилання позивача на порушення строків опублікування повідомлення, є безпідставне та спростоване матеріалами справи.

Відповідно до статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно з статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина 4 статті 656 ЦК України).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, до покупця - переможця прилюдних торгів. Крім того, враховуючи особливості, передбачені законодавством, складання за наслідками проведення прилюдних торгів відповідного акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже є правочином. Таким чином, ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до договорів купівлі-продажу, такий договір може визнаватися недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України ).

Відтак, суд при вирішенні спору про визнання прилюдних торгів недійсними, встановлює такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів.

Оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів (Постанова Верховного суду України від 24.10.2012р. у справі № 6-116 цс 12).

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

В ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові.

Наведені приписи Закону України "Про виконавче провадження" свідчать про те, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, може бути звернено стягнення в порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості, за умови відсутності у боржника коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, та за умови, що стягувачем є іпотекодержатель.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Так, у постановою Верховного Суду України у справі №6-13цс14 від 09.04.2014 року зазначено, що з урахуванням положень ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" та ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами. У справі №6-174цс14 (постанова ВСУ від 19.11.2014) зазначено, що у разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України "Про іпотеку" до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми Закону України "Про виконавче провадження" та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Твердження позивача щодо порушення права власності, судом визнані безпідставними та не обґрунтованими, з огляду на наступне.

На запит суду, Київське міське бюро технічної інвентаризації повідомило, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи будівля літ. Л за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, загальною площею 1592,5 кв.м. про інвентаризована станом на 25.08.2004.

Умовами договору іпотеки передбачено передачу в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно - будівля цеху шести пустотних панелей, площею 1156,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 7.

Згідно акту опису й арешту майна №459/7 від 10.07.2014 проведено опис майна загальною площею 1156,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, тобто та площа, яка передана в іпотеку згідно договору та належала позивачу на праві власності, що спростовує твердження позивача. Доказів протилежного суду не надано.

Згідно з частиною 1 статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Пунктом 9.10 постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» визначення вартості, оцінка майна боржника (ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження") є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб'єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна.

Тому сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати таку оцінку, визначену за результатами рецензування, до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому ст. 121-2 ГПК. Непроведення рецензування оцінки майна за наявності заперечень боржника щодо такої оцінки повинне здійснюватись за окремою процедурою, враховуючи норми ст. 121-2 ГПК України та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем дії (бездіяльність) державного виконавця при здійсненні оцінки майна в установленому порядку не оскаржувало. За таких підстав, слід вважати, що вартість майна визначена належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не обгрунтував та не довів суду належними та допустимими доказами в порядку статей 33, 34,36 Господарського процесуального кодексу України порушення відповідачами його прав чи законних інтересів, при проведенні електронних торгів по реалізації майна, загальною площею 1156,5 кв.м., який розташований за адресою вул. Будіндустрії, 7 у м. Києві, що належить ТОВ "Е.В.А.", які проводились Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 24.10.2014, протокол №8332, а тому суд відмовляє в задоволенні позову.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, тому строк позовної давності підстав застосовувати не має.

У зв'язку відмовою у задоволенні позовних вимог, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 20.07.2015.

Суддя М.Є. Літвінова