КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р. Справа№ 910/10477/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Борт П.С. (довіреність б/н від 22.05.2015 р.)

від відповідача - Башинський О.Д. (довіреність №1-09 від 06.01.2015 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Україна»

на рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 р.

у справі №910/10477/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Україна»

до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Україна» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» про стягнення заборгованості внаслідок невиконання грошового зобов'язання в розмірі 157320,00 грн., 4835,82 грн. 3% річних, 64721,45 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2015 р. в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Україна» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» про стягнення за договором № 3711 від 28.04.2011 р. щодо надання послуг по оренді та обслуговуванню мобільних туалетних кабін 226877,27 грн., з яких: 157320,00 грн. боргу, 4835,82 грн. 3% річних, 64721,45 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати за надані послуги.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач стверджує, що у нього відсутній договір № 3711 від 28.04.2011 р. та первинні облікові документи на виконання вказаного договору. А подані позивачем акти прийому-здачі виконаних послуг оренди та обслуговування МТК, на які посилається позивач, не є належним доказами в розумінні ст. 34 ГПК України.

Крім того, в ході розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідач просив застосувати строк позовної давності.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пункт 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачає, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Обов'язковим реквізитом договору, який засвідчує факт вчинення правочину у письмовій формі, є підписи уповноважених на це представників сторін.

Крім того, враховуючи невизнання відповідачем факту підписання договору № 3711 від 28.11.2011 р., з'ясування та перевірка цієї обставини можлива виключно шляхом дослідження оригіналу тексту договору. Доведення вказаної обставини закон покладає на позивача як на особу, яка посилається на цю обставину.

Позивачем не надано суду, а в матеріалах справи відсутній договір № 3711 від 28.11.2011 р. За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не доведено характер правовідносин, їх зміст, а також права і обов'язки сторін.

Разом з цим, згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» в редакції від 17.03.2011 р., державною закупівлею є придбання замовником товарів, робіт і послуг за державні кошти у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому державними коштами, зокрема, вважаються кошти державного та місцевих бюджетів, кошти установ чи організацій, утворених у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями чи органами місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 2 вказаного Закону встановлено, що цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт і послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 300 тисяч гривень.

Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

З огляду на вищенаведені обставини, позивачем недотримано вимоги ст. 40 Закону, зокрема щодо складання Типового договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти затвердженого наказом Міністерства економіки України від 27.07.2010 р. №925 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.08.2010 р. №655/17950.

З урахуванням викладеного, факт існування договору № 3711 від 28.11.2011 р., за яким стягнення заборгованості є предметом позову, позивачем не доведено, відтак підстави для стягнення з відповідача 157320,00 грн. заборгованості, 4835,82 грн. 3% річних та 64721,45 грн. інфляційних втрат відсутні.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги належним чином необґрунтовані, документально не доведені та не підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про сплив строку позовної давності, апеляціний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 р. №10, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить, відповідачем не порушено, а також з урахуванням того, що суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Україна» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 р. у справі №910/10477/15 залишити без змін.

Справу №910/10477/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун