РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015Справа №910/12413/15

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про стягнення 9 681 282,00 доларів США, що еквівалентно 268 782 593,92 грн.

Представники сторін:

від позивача: Астахов Р.М. - представник за довіреністю № 13-11-14183 від 05.06.2016 року;

від відповідача: Русскіна О.В. - представник за довіреністю № б/н від 20.05.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення 9 681 282,00 доларів США, що еквівалентно 268 782 593,92 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.11.2006 року між ним та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено Генеральну угоду про порядок проведення міжбанківських операцій №1.79.

13.01.2015 року між сторонами укладено угоду про надання ПАТ «КБ «Надра» на користь АТ «Дельта Банк» міжбанківського кредиту на умовах ролл-овер на суму 9 000 000,00 доларів США зі строком повернення 06.02.2015 року та сплатою 12,00% річних у кінці строку.

Станом на 02.03.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 9 681 282 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 268 782 593,92 грн. та складається з:

- заборгованості за тілом міжбанківського кредиту в сумі 9 000 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 249 868 080,00 грн.,

- заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 456 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 12 659 982,72 грн.,

- заборгованість по пені за порушення строку сплати кредиту в сумі 216 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 5 996 833,92 грн.,

- заборгованість по пені за порушення строку сплати процентів по кредиту в сумі 9 282,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 257 697,28 грн.

10.02.2015 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про погашення заборгованості №1-2-2029 та надано строк для її виконання - протягом трьох днів з дати отримання.

Оскільки, строк для виконання зобов'язань за генеральною угодою та вимоги від 10.02.2015 року сплинув, проте відповідач ухиляється від їх виконання, тому позивач звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.05.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 08.06.2015 року.

В судове засідання 08.06.2015 року представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010, але 08.06.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав відзив на позовну заяву.

Представник позивача не виконав вимоги ухвали суду від 18.05.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.06.2015 року розгляд справи відкладено на 23.06.2015 року.

23.06.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи, на виконання вимог ухвали суду від 18.05.2015 року.

В судовому засіданні 23.06.2015 року представник позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

22.11.2006 року між відкритим акціонерне товариство комерційний банк "Надра" та товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк "Дельта" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", ) уклалено генеральну угоду про порядок проведення міжбанківських операцій № 1.79, предметом якої є загальні умови здійснення міжбанківських операцій.

Відповідно до статуту публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра", затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «КБ «Надра» протокол №2 від 12.11.2012 року, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк "Надра" продовжує свою діяльність в результаті зміни найменування відкритого акціонерного товариства комерційного банку "Надра" та приведення його статуту у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства».

У розділі 2 генеральної угоди було надано визначення термінам, що використовуватимуться при співпраці.

Згідно з п. 3.1 генеральної угоди в її межах було передбачено укладення сторонами угод по наданню МБК (міжбанківських кредитів) та МБД (міжбанківських депозитів).

Відповідно до п.п. 5.2.1 генеральної угоди, сторони надають одна одній короткотермінові міжбанківські кредити та міжбанківські депозити у вільноконвертованій валюті та неконвертованій валюті і українській гривні.

Пунктом 5.1 генеральної угоди передбачено, що умови угод, які укладаються відповідно до цієї угоди, визначаються у кожному конкретному випадку шляхом проведення переговорів між уповноваженими співробітниками сторін за допомогою системи REUTERS DEALING або іншими узгодженими засобами зв'язку.

Згідно з п.п. 5.2.3 генеральної угоди при переговорах сторони домовляються про основні умови угод, а саме: сума і валюта операцій; дата надання міжбанківських кредитів та міжбанківських депозитів; дата повернення міжбанківських кредитів та міжбанківських депозитів і сплати відсотків; відсоткова ставка; реквізити постачання і повернення коштів; умови забезпечення міжбанківських кредитів та міжбанківських депозитів; час надання і повернення кредиту/депозиту (якщо необхідно); особливі умови (у разі потреби).

Після узгодження умов угоди, зазначених у п. 5.2.3, за допомогою системи REUTERS DEALING або по телефону сторони протягом того ж дня обмінюються підтвердженнями по системі S.W.I.F.T. відповідно до форматів S.W.I.F.T. або ключовими підтвердженнями по електронній пошті або ТЕЛЕКСУ.

Підтвердження повинно містити: посилання на реєстраційний номер угоди; найменування сторін, що домовилися (або S.W.I.F.T. - код); дату укладання угоди; суму і валюту операції; дати надання та повернення кредиту/депозиту; відсоткову ставку; суму відсотків до сплати; платіжні інструкції, де приведені повні реквізити сторін; особливі умови і примітки (у разі потреби), у тому числі граничний час надходження (повернення) коштів, умови забезпечення (п.п. 5.2.4, 5.2.5 генеральної угоди).

В позові позивач зазначає, що на виконання наведених умов генеральної угоди 18.01.2013 року між сторонами укладено угоду про надання позивачем відповідачу міжбанківського кредиту на суму 9 000 000,00 доларів США зі строком повернення 15.02.2013 року та сплатою 12,00 % річних у кінці строку. Умови надання та повернення міжбанківського кредиту були погоджені сторонами за допомогою системи REUTERS DEALING та підтверджені по системі S.W.I.F.T.

Окремими угодами за допомогою системи REUTERS DEALING, підтвердженими по системі S.W.I.F.T. сторонами неодноразово продовжувався строк користування міжбанківським кредитом.

Як зазначено позивачем та не заперечено відповідачем, в останнє, 13.01.2015 між сторонами генеральної угоди було укладено угоду про надання публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" міжбанківського кредиту на умовах ролл-овер (пролонгація попередньо наданої позики) на суму 9 000 000,00 доларів США зі строком повернення 06.02.2015 та сплатою 12,00 % річних у кінці строку. Умови надання та повернення міжбанківського кредиту було погоджено за допомогою системи REUTERS DEALING та підтверджено по системі S.W.I.F.T, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями тікетів REUTERS DEALING та підтвердження за системою S.W.I.F.T. (Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication).

13.01.2015 позивачем і відповідачем укладено додаткову угоду № 7 до генеральної угоди № 1.79 про порядок проведення міжбанківських операцій від 22.11.2006, в якій, сторони дійшли згоди відносно того, що відсотки за міжбанківськими кредитами, наданими відповідно до угод на умовах ролл-овер на суму 9 000 000,00 доларів США, що були укладені 02.10.2014 року (п.3 додаткової угоди), 10.10.2014 року (п.7 додаткової угоди), 07.11.2014 року (п.11 додаткової угоди), 05.12.2014 року (п.15 додаткової угоди), 15.12.2014 року (п.19 додаткової угоди) нараховані за відповідні періоди повинні бути сплачені публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" 06.02.2015 року.

Відповідно до п. 21 додаткової угоди № 7 сторони погодили, що всі інші умови генеральної угоди та підтвердження укладення угод, здійснені відповідно до умов генеральної угоди, залишаються без змін і сторони підтверджують за ними свої зобов'язання.

Згідно з п.п. 5.2.16.1 генеральної угоди позичальник зобов'язаний повернути суму кредиту/депозиту і відсотки за користування ним у термін, зазначений у підтвердженні, а також сплатити неустойки (штрафні санкції) у випадку невиконання зобов'язань.

Пунктом 6.1 генеральної угоди передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов угод, укладених на основі цієї угоди сторони зобов'язуються відповідати в межах розмірів збитків, заподіяних протилежній стороні і відповідно до чинного законодавства України.

Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 9 681 282 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 268 782 593,92 грн. та складається з:

- заборгованості за тілом міжбанківського кредиту в сумі 9 000 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 249 868 080,00 грн.,

- заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 456 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 12 659 982,72 грн.,

- заборгованість по пені за порушення строку сплати кредиту в сумі 216 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 5 996 833,92 грн.,

- заборгованість по пені за порушення строку сплати процентів по кредиту в сумі 9 282,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року до 14:00 становить 257 697,28 грн.

10.02.2015 року позивачем направлено відповідачу письмову вимогу про погашення заборгованості №1-2-2029, якою публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" вимагало від публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" протягом трьох днів з дати отримання такої вимоги погасити суму міжбанківського кредиту, сплатити проценти за користування ним і нараховану пеню.

Вищезазначена вимога отримана відповідачем 10.02.2015 року, що підтверджується відбитком штампу АТ «Дельта банк» вх. №2958 від 10.02.2015 року.

Укладений сторонами правочин - генеральна угода про порядок проведення міжбанківських операцій № 1.79 від 22.11.2006 є змішаним договором, оскільки вміщує в собі умови, що регулюються, зокрема, положеннями чинного законодавства про договір позики (кредиту), про договір банківського вкладу, надання послуг та ін.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частинами 1 та 3 статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" не заперечує факт прострочення у правовідносинах з позивачем, а обставини надання сторонами міжбанківських кредитів одна одній доведені належними доказами.

Проте, вимоги позивача не підлягають задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

На підставі постанови Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" від 02.03.2015 № 150 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" № 51 від 02.03.2015, згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова Владислава Володимировича.

Інформація про запровадження тимчасової адміністрації у банку і призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є загальнодоступною на веб-сайті такого Фонду, тобто є загальновідомою.

Згідно з п. 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під тимчасовою адміністрацією слід розуміти процедуру виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банту України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку та своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Зважаючи на те, що до відповідача застосовано процедуру виведення з ринку як неплатоспроможного банку, до спірних правовідносин сторін підлягає застосуванню Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" незалежно від моменту звернення позивача до суду, а з огляду на необхідність правильного вирішення спору, враховуючи всі об'єктивно існуючі обставини.

Згідно з п. 1, п. 3 ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 названого Закону передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті не поширюється та зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 2 Закону термін "вкладник" вживається у значенні фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

За змістом цієї норми, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник", а тому, на них не поширюються винятки з обмеження, встановленого у п. 1 ч. 5 статті 36 Закону.

Разом з тим, заявлена до стягнення заборгованість не може бути стягнута з відповідача, оскільки через початок процедури виведення банку з ринку як неплатоспроможного, до спірних правовідносин сторін слід застосовувати положення, якими врегульований порядок задоволення грошових вимог осіб, які мають підтверджені грошові вимоги до неплатоспроможного банку, строк виконання яких настав.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, у даному випадку виключення, що передбачені п. 1 ч. 6 ст.атті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до спірних правовідносин не застосовуються, тому що позивач фактично виступає кредитором відповідача.

Як було встановлено вище, зобов'язання публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виникли з окремих угод про надання міжбанківських кредитів в межах генеральної угоди про порядок проведення міжбанківських операцій, внаслідок чого у даної юридичної особи виникло грошове зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, що нею виконано не було.

Таким чином, з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" є саме кредитором публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", вимоги якого згідно з статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час дії тимчасової адміністрації не задовольняються.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до п. 3 ч. 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на погашення Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", спірної заборгованості. Тому, стягнення за рішенням суду в межах даного спору заявленої до стягнення Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" заборгованості після запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" від 02.03.2015 № 150 є неможливим та таким, що не відповідає приписам ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Порядок та строки подання кредиторських вимог встановлено ст.ст. 45, 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідно до яких Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" та "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до Банку.

У даному випадку позивач є кредитором банку, що визнаний неплатоспроможним та знаходиться в тимчасовій адміністрації, тому всі кредиторські вимоги позивача не підлягають задоволенню, а повинні розглядатися лише в процедурі ліквідації в порядку, передбаченому статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та відповідно до вимог цього спеціального нормативного акту, у процедурі ліквідації банку та в порядку особливої черговості.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 15.07.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий