РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015Справа №910/2391/14

За позовом Миколаївського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод"

до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод"

про повернення майна із чужого незаконного володіння

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

прокурор не з'явився;

від позивача: Царюк В.В. (за довіреністю від 07.10.2014р.);

Лозовий Д.А. (за довіреністю від 01.10.2014р.);

від відповідача: Костяний О.Ю. (за довіреністю від 10.01.2015р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.02.2014р. до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Миколаївського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" про зобов'язання припинити незаконне володіння чужим майном і повернути роздавальні коробки БТР-80 5903-1800005 у кількості 6 одиниць, загальною вартістю 511 020,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно було відпущено відповідачу на підставі гарантійного листа № 541 від 09.11.2011 року та накладної № 1395 від 18.11.2011 року, втім на неодноразові звернення останнім не повернуто.

Відповідач за викладених у відзиві підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2014р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.03.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2014р. відкладено розгляд справи на 31.03.2014р.

В судовому засіданні 31.03.2014р. на підставі клопотання позивача судом долучено до матеріалів справи оригінали видаткових накладних № 1281 від 10.11.2011 року та № 1395 від 18.11.2011 року та довіреності № 1530 від 09.11.2011 року, виданої відповідачем на ім'я громадянина Антонюк В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2014р. відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 14.04.2014р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2014р. у справі № 910/2391/14 задоволено клопотання відповідача № 057/573 від 14.03.2014р. та призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція судових експертиз", та зупинено провадження у даній справі до надання висновку експерта.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2015р. провадження у справі №910/2391/14 судом поновлено. Розгляд справи призначено на 18.05.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року розгляд справи відкладено на 10.06.2015 року.

15.05.2015 року через канцелярію суду представником відповідача було повторно подано клопотання № 057/1261 від 15.05.2015р. про призначення почеркознавчої експертизи, в задоволені якого судом було відмовлено, з огляду на те, що заявником не було наведено обґрунтованих та достатніх підстав для призначення судової експертизи у справі № 910/2391/14 з урахуванням наявних у справі доказів.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Київський ремонтно-механічний завод» (перейменовано на Державне підприємство «Київський бронетанковий завод») звернулося до Державного підприємства «Миколаївський ремонтно-механічний завод» (перейменовано на Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод») із гарантійним листом № 541 від 09.11.2011 року, у якому просило відпустити роздавальні коробки БТР-80 у кількості 9 штук з послідуючим поверненням в строк до 25 грудня 2011 року.

На підставі видаткової накладної № 1281 від 10.11.2011 року позивачем було передано відповідачу роздавальні коробки БТР-80 5 в кількості 3 штук.

Після цього, на підставі видаткової накладної № 1395 від 18.11.2011 року позивачем було передано відповідачу роздавальні коробки БТР-80 5 в кількості 6 штук.

Позивач стверджує, що спірні роздавальні коробки БТР-80 5903-1800005 у кількості 6 одиниць, загальною вартістю 511 020,00 грн., були відпущені відповідачу за накладною № 1395 від 18.11.2011 року на підставі гарантійного листа № 541 від 09.11.2011 року, про що зазначено у вказаній накладній, втім на неодноразові звернення останнім не повернуті, у зв'язку з чим просить зобов'язати відповідача припинити незаконне володіння вказаним майном і повернути його.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що первинних документів, які би підтверджували факт отримання останнім спірного майна позивачем не надано.

Крім того, відповідач стверджує, що спірні роздавальні коробки були одержані не уповноваженою на те особою, оскільки довіреність на одержання такого майна від позивача видавалася Антонюку В.В., а в накладній № 1395 від 18.11.2011 міститься підпис відмінний від підпису Антонюка В.В., наявного у відповідній довіреності, і навпроти підпису одержувача у вказаній накладній зазначено прізвище Білодід.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 статті 202 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначалося вище, відповідач звернувся до позивача із гарантійним листом № 541 від 09.11.2011 року, у якому просив відпустити роздавальні коробки БТР-80 у кількості 9 штук з послідуючим поверненням в строк до 25 грудня 2011 року.

На підставі видаткових накладних № 1281 від 10.11.2011 року та № 1395 від 18.11.2011 року, у відповідності до гарантійного листа відповідача № 541 від 09.11.2011 року, позивачем було передано відповідачу роздавальні коробки БТР-80 в кількості 9 штук.

Відповідно до ч. 1 ст. 827 Цивільного кодексу України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Із наведених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини позички, у зв'язку із чим даний спір має вирішуватись у відповідності до положень глави 60 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 836 Цивільного кодексу України, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Листами № 23 від 10.01.2011 року, № 1108 від 23.12.2011 року, № 98 від 07.12.2012 року, № 596 від 06.07.2012 року, № 711 від 07.08.2012 року, № 943 від 08.10.2012 року, № 35 від 21.01.2013 року та претензіями № 139 від 15.02.2013 року, № 451 від 29.05.2013 року позивач просив відповідача повернути роздавальні коробки БТР-80 одержані у відповідності до гарантійного листа відповідача № 541 від 09.11.2011 року.

Листом № 614 від 29 грудня 2011 року відповідач повідомив позивача, що у зв'язку із відсутністю поставок роздавальних коробок з заводу виробника термін повернення 9 шт. роздавальних коробок, отриманих згідно гарантійного листа № 541 від 09.11.2011 року, переноситься до 01.05.2012 року.

Листом № 30 від 16.01.2013 року відповідачем було повідомлено позивача, що роздавальні коробки в кількості 6 шт., отримані по гарантійному листу № 541 від 09.11.2011 року, будуть повернуті після надходження від заводу виробника ДП «Завод ім. В.О. Малишева» і їх доопрацювання.

01.04.2014 року позивач черговий раз звернувся до відповідача із листом № 265, у якому просив підтвердити останнього факт перевезення роздавальних коробок, однак відповіді на зазначений лист останній не надав.

З приводу заперечень відповідача стосовно отримання спірного майна за договором позички, суд зазначає наступне.

На підставі наказу директора позивача № 237 від 17.11.2011 року: з 17.11.2011 року по 19.11.2011 року водій автотранспортних засобів гаража Білодід Д.О. вважався вибулим в службове відрядження до м. Миколаїв, ДП «Миколаївський РМЗ» для отримання майна.

18.11.2011 року Білодідом Д.О. було отримано пропуск № 56 на вивезення роздавальних коробок БТР 80 в кількості 6 шт. (за рахунком-накладною № 1395 від 18.11.2011 року) автомашиною № АА2635СТ.

У відповідності до видаткової накладної № 1395 від 18.11.2011 року роздавальні коробки БТР-80 в кількості 6 штук отримав громадянин Білодід на підставі гарантійного листа № 541 від 09.11.2011 року.

Таким чином, зважаючи на те, що спірні роздавальні коробки були одержані співробітником ДП «Київський бронетанковий завод» та в подальшому прийняті даним підприємством у користування у відповідності до гарантійного листа № 541 від 09.11.2011 року, що підтверджується підписаними директором листами відповідача № 614 від 29 грудня 2011 року та № 30 від 16.01.2013 року, суд вважає доведеним факт одержання відповідачем спірного майна на умовах безоплатного користування (позички) із поверненням у строк до 25 грудня 2011 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 836 Цивільного кодексу України якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Враховуючи викладене, та зважаючи, що відповідач зобов'язався повернути спірні роздавальні коробки БТР-80 в кількості 6 шт. в строк до 25 грудня 2011 року, але не зважаючи на це та на неодноразові звернення позивача зазначене майно по теперішній час не повернув, суд дійшов висновку, що строк повернення такого майна настав, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки в силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді, та позовні вимоги прокурора задоволені, то на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір стягується з відповідача в розмірі 1 218,00 грн. в Державний бюджет України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Державне підприємство "Київський бронетанковий завод" (ідентифікаційний код 14302667, місцезнаходження: 02093, м. Київ, вулиця Бориспільська, будинок 34-А) повернути Державному підприємству "МИКОЛАЇВСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" (ідентифікаційний код 07856371, місцезнаходження: 54017, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця 1 Слобідська, будинок 120) роздавальні коробки БТР-80 5903-1800005 у кількості 6 (шість) одиниць, загальною вартістю 511 020,00 грн. (п'ятсот одинадцять тисяч двадцять гривень). Видати наказ.

3. Стягнути з Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" (ідентифікаційний код 14302667, місцезнаходження: 02093, м. Київ, вулиця Бориспільська, будинок 34-А, р/р 9338 в ПАТ «ПУМБ» в м. Києві, МФО 334851, ІПН ), або з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду на користь Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір в розмірі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень). Видати наказ.

4. Копію даного рішення направити прокурору у справі № 910/2391/14.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 19.06.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало