РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015Справа №910/12366/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк», м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс», м.Київ,

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Удовиченка Андрія Вікторовича, м.Яготин

про стягнення 2 458 490,76 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-банк», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс», м. про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2 175 500 грн. та процентів за користування кредитними коштами в сумі 282 990,76 грн. Київ (з урахуванням пояснень, наданих у судовому засіданні 17.06.2015р., а також відповідно до розрахунку суми заборгованості).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» умов кредитного договору №0702/01 від 02.07.2009р. в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом у строки, які визначені умовами укладеного між сторонами правочину, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

У судовому засіданні 15.07.2015р. позивач не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, під час слухання справи у вказаному засіданні суду не скористався. Проте, наведений учасник судового процесу був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, з огляду на таке.

За приписами п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (п.4 ч.2 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони про час і місце наступного судового засідання.

Отже, враховуючи, що присутність представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» у минулому судовому засіданні підтверджується протоколом від 17.06.2015р. судового засідання, суд дійшов висновку, що позивач був обізнаний про час та місце наступного слухання справи.

Відповідач у судовому засіданні 03.06.2015р. проти задоволення позовних вимог заперечень не представив, відзиву на позов не надав.

У судове засідання 15.07.2015р. відповідач не з'явився представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, під час слухання справи у вказаному засіданні суду не скористався.

Ухвалою від 18.05.2015р. господарського суду міста Києва залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Удовиченка Андрія Вікторовича.

Третя особа пояснень по суті спору не представила, у судове засідання 15.07.2015р. не з'явилась, представника не направила.

Наразі, за висновками суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» та Удовиченко Андрій Вікторович були належним чином повідомлені про час та місце розгляду спору. При цьому, суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

За приписами ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 01013, м.Київ, Голосіївський район, вул.Будіндустрії, буд.5, офіс 107.

Одночасно, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що місцем проживання третьої особи є: 07700, м.Яготин, вул.Ветеранів, буд.7 кв.22, що в повному обсязі відповідає наданій на виконання вимог суду довідці б/н від 17.06.2015р. відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області.

На вказані адреси судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 17.06.2015р. з метою повідомлення відповідача та третьої особи про час та місце розгляду справи.

Про отримання відповідачем означеної судової кореспонденції свідчить поштове повідомлення №141.

Одночасно, конверт з вказаною вище ухвалою, що скерований третій особі, було повернуто суду з відміткою «За закінченням встановленого терміну зберігання».

У відповідності до п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресами відповідача та третьої особи, які наявні в матеріалах справи, в тому числі, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та довідці відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, з огляду на позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення вказаних учасників судового процесу про час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача та третьої особи можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

З приводу неявки сторін та третьої особи в судове засідання 15.07.2015р. господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Аналогічними правами наділено третю особу у ст.27 Господарського процесуального кодексу України

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 17.06.2015р. явка учасників судового процесу у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

При цьому, як зазначено вище, господарський суд має право відкласти розгляд справи лише у межах строків, передбачених ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд наголошує, що строк вирішення спору фактично сплив, а отже у суду відсутня можливість відкладення розгляду спору на іншу дату.

До того ж, судом прийнято до уваги, що у судовому засіданні 03.06.2015р. представник відповідач був присутнім, а отже, мав достатню можливість для висловлення своєї правової позиції по суті заявленого позову.

Таким чином, незважаючи на те, що учасники судового процесу не з'явились у судове засідання 15.07.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка сторін та третьої особи не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу норм ч.2 ст.1069 Цивільного кодексу України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.345 Господарського кодексу України встановлено, що у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як свідчать матеріали справи, 02.07.2009р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» (позичальник) було укладено кредитний договір №0702/01, у відповідності до умов п.1.1 якого банк надає позичальнику кредит в сумі 3 300 500 грн. для придбання п'яти вантажних автомобілів Mercedes-Benz Actros 4140 В, зі сплатою 22% річних.

Пунктом 1.2 договору №0702/01 від 02.07.2009р. (в редакції додаткового договору від 05.12.2013р.) визначено, що кредитні кошти надаються на строк до 04.12.2014р. включно.

Договором від 02.06.2014р. про внесення змін до договору №0702/01 від 02.07.2009р. процентну ставку за кредитом було збільшено до 24% річних.

Сторонами узгоджено, що договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до моменту належного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань в повному обсязі.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №0702/01 від 02.07.2009р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором, який підпадає під правове регулювання норм статей 1054-10571 Цивільного кодексу України, а в частині, що не суперечить вказаним нормам та умовам договору, регулюється ст.1046-1053 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як свідчать матеріали справи, в забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» (боржник) своїх зобов'язань за договором №0702/01 від 02.07.2009р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» (банк) та Удовиченком Андрієм Вікторовичем (поручитель) було укладено договір №0702/01/S-2 від 05.12.2013р. поруки, згідно з п.2.1 якого поручитель відповідає перед банком за виконання боржником основного зобов'язання.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вказувалось вище, за умовами п.1.1 договору №0702/01 від 02.07.2009р. банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 3 300 500 грн.

Додатковим договором від 05.12.2013р. до договору №0702/01 від 02.07.2009р. сторонами було погоджено зменшення ліміту кредитування до 2 445 500 грн.

У наведеному додатковому договорі контрагентами визначено, що під кредитом слід розуміти кредитну операцію, відповідно до якої клієнтові надаються грошові кошти банку на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Кредитною лінією є кредит, який можна отримати як однією сумою, так і частинами. Кредитна лінія може бути і відновлювальна за умови, якщо позичальник має право у будь-який час здійснювати погашення заборгованості за кредитом і отримати кредит знов відповідно до договору, так і не відновлювальною, за умовами якої сума кредиту, що була проведена/погашена, не може вимагатись позичальником знов до видачі. Контрагенти також визначили, що у розумінні спірного кредитного договору ліміт кредитної операції - це максимально можливий розмір заборгованості позичальника перед банком та/або зобов'язань банку для певного виду кредитної операції, за виключенням сум плати за такою кредитною операцією.

Пунктом 2.1 спірного правочину передбачено, що після підписання договору банк відкриває для обліку кредиту рахунок №47.

Банк відкриває позичальнику кредит шляхом перерахування суми грошових коштів на рахунок позичальника №47.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов кредитного договору №0702/01 від 02.07.2009р. банком відкрито позичальнику рахунок №47.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» було виконано свої зобов'язання з надання в межах договору №0702/01 від 02.07.2009р. кредитних коштів та перераховано на рахунок позичальника кредит в сумі 3 300 500 грн.

Обставини щодо перерахування на рахунок відповідача означеної суми грошових коштів підтверджуються представленими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку №47 Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс».

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи ухвалами від 18.05.2015р., від 03.06.2015р. відповідача було зобов'язано надати заперечення (у разі наявності) щодо отримання від позивача в межах договору №0702/01 від 02.07.2009р. кредитних коштів.

Проте, відповідачем витребуваних пояснень надано не було, факт отримання кредиту у вказаному вище розмірі на підставі договору №0702/01 від 02.07.2009р. не заперечено. При цьому, суд зауважує, що представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» у судовому засіданні 03.06.2015р. також не було спростовано належного виконання Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» своїх зобов'язань за спірним правочином.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» було належним чином виконано свої зобов'язання з перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» кредитних коштів в сумі 3 300 500 грн. на виконання умов договору №0702/01 від 02.07.2009р.

Статтею 10561 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За умовами п.1.1 договору №0702/01 від 02.07.2009р. кредит надано на умовах оплатності під 22% річних.

Додатковим договором від №05.12.2013р. до договору №0702/01 від 02.07.2009р. сторонами погоджено збільшення процентної ставки за кредитом до 24% річних.

Наведений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами сторонами було погоджено у договорі від 02.06.2014р. про внесення змін до договору №0702/01 від 02.07.2009р.

За умовами п.2.3 укладеного між сторонами правочину проценти за користування кредитом нараховуються банком за фактично отриману позичальником суму грошових коштів та за фактичний термін користування ними з дня видачі кредиту по останній день строку погашення. Кількість днів у розрахунку визначається за методом факт/факт. Нарахування процентів здійснюється щоденно протягом кожного місяця. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день строку погашення. Після настання строку погашення, якщо кредит не погашено, проценти продовжують нараховуватись. Позичальник сплачує нараховані проценти у валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день строку погашення.

За користування кредитними коштами у період з 01.07.2014р. по 19.01.2015р. позивачем було нараховано проценти на загальну суму 290 384,55 грн.

З огляду на умови укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк внесення позичальником процентів за користування кредитом у період з 01.07.2014р. по 19.01.2015р. настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» належним чином свої зобов'язання в частині внесення процентів за користування кредитом виконано не було, внаслідок чого останнього утворилась заборгованість на суму 282 990,76 грн.

Обставини щодо лише часткового виконання відповідачем своїх обов'язків, що визначені умовами договору №0702/01 від 02.07.2009р., в частині сплати процентів за користування кредитом у вказаний вище період підтверджуються представленими до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс».

Судом також враховано, що під час розгляду справи у судовому засіданні 03.06.2015р. представником відповідача доказів належного виконання своїх зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, отриманим на підставі договору №0702/01 від 02.07.2009р., та нарахованих за період з 01.07.2014р. по 19.01.2015р. процентів, представлено не було, факту наявності заборгованості не заперечено.

За таких обставин, з огляду на наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 282 990,76 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Судом зазначалось, що п.1.2 договору №0702/01 від 02.07.2009р. (в редакції додаткового договору від 05.12.2013р.) визначено, що кредитні кошти надаються на строк до 04.12.2014р. включно.

У договорі від 02.06.2014р. про внесення змін до договору №0702/01 від 02.07.2009р. контрагентами також було погоджено графік погашення кредиту з остаточною датою повернення кредитних коштів 04.12.2014р.

У п.2.4 укладеного між сторонами правочину відповідач зобов'язався повернути кредитні кошти не пізніше строку визначеного п.1.2 спірного правочину.

За умовами п.2.7 спірного правочину позичальник доручає банку у разі наявності грошових коштів на рахунку №47 та настання строку повернення кредиту проводити, в тому числі, договірне списання суми кредиту.

Отже, з огляду на наведені вище умови договору №0702/01 від 02.07.2009р., господарський суд дійшов висновку, що строк повернення кредитних коштів за спірним правочином настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» своїх зобов'язань з погашення кредиту в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість на суму 2 175 500 грн.

Наразі, означений вище розмір заборгованості відповідача підтверджується представленими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс».

При цьому, господарським судом прийнято до уваги, що вхідний залишок на рахунку відповідача є нульовим, а отже, у банку була відсутня можливість здійснити задоволення своїх кредиторських вимог шляхом здійснення договірного списання у порядку, що передбачений п.2.7 договору №0702/01 від 02.07.2009р.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи судом ухвалами від 18.05.2015р., від 03.06.2015р. та від 17.06.2015р. було зобов'язано відповідача надати докази повного або часткового виконання своїх зобов'язань за договором №0702/01 від 02.07.2009р.

Проте, відповідачем витребуваних судом доказів надано не було, факт наявності заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 175 500 грн. не спростовано.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

До того, факт наявності заборгованості за кредитом, що отриманий у межах договору №0702/01 від 02.07.2009р., у заявленому до стягнення розмірі також не було заперечено представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» під час розгляду спору у судовому засіданні 03.06.2015р.

За таких обставин, з огляду на наведене вище, приймаючи всі фактичні обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2 175 500 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Одночасно, щодо судового збору за подання позову суд зазначає таке.

У відповідності до п.4.5 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2015р. становить 1 218 грн.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1 827 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080 грн.). З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати (1 218 грн.).

Отже, при зверненні до суду з позовом про стягнення грошових коштів в сумі 2 458 490,76 грн. до Державного бюджету України позивачем повинно було бути внесено судовий збір в сумі 49 169,82 грн.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, на підставі Постанови №228/14 від 23.10.2014п. правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №158 від 24.12.2014р. «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку».

Отже, враховуючи, що позов було подано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка у відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку, що судовий збір в сумі 49 169,82 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс», м.Київ про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2 175 500 грн. та процентів за користування кредитними коштами в сумі 282 990,76 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» (01013, м.Київ, Голосіївський район, вул.Будіндустрії, 5, офіс 107, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» (04070, м.Київ, Подільський район, вул.Борисоглібська, буд.3, ) заборгованість за кредитом в сумі 2 175 500 грн. та проценти за користування кредитними коштами в розмірі 282 990,76 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-сервіс» (01013, м.Київ, Голосіївський район, вул.Будіндустрії, 5, офіс 107, ) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 49 169,82 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 15.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 20.07.2015р.

Суддя М.О. Любченко