РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/10808/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 33 549,92 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Мартинюк С.М.- представник, довіреність №109/15 від 08.01.2015;

Від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 33 549,92 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту програма "Комфорт" № 208.14.224681 від 18.09.14 р. страхувальнику страхове відшкодування в сумі 34549,92 грн., він набув згідно ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 порушено провадження у справі № 910/10808/15 та призначено до розгляду на 26.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 09.06.2015.

У судові засідання 26.05.15 р. та 09.06.15 р. з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у вказані судові засідання не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 195, 230.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 26.05.2015 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва представником відповідача подано клопотання за вих. №4623 від 20.05.2015 про відкладення розгляду справи, яке долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.05.2015 представником позивача подано клопотання б/н від 26.05.2015 про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 09.06.15 р. представником відповідача подано клопотання №13с від 05.06.15 р. про долучення документів до матеріалів справи та відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника ТПАТ «УОСК» в судове засідання. Клопотання разом з доданими до нього документами долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем та відповідачем суду не надано.

Згідно пункту 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмеженість процесуального строку розгляду спору, встановленого ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи та в задоволенні клопотання відповідача відмовив.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань 26.05.15 р. та 09.06.15 р. клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 09.06.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

18 вересня 2014 між Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" (страховик за договором, позивач у справі) та гр. Копиловим Олександровим Вікторовичем (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.14.2246814 (далі - Договір страхування), згідно з п.3.1 якого предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим на умовах даного договору транспортним засобом та/або додатковим обладнанням.

Відповідно до пункту 5 частини А Договору страхування забезпечений транспортний засіб: автомобіль марки Wolkswagen Jetta, 2007 року випуск. Безумовна франшиза - 0,50% у зв'язку із збитками в ДТП (п. 8.1 частини А Договору страхування). Розмір страхової суми становить 130 000,00 грн. (п.9 частини А Договору страхування). Строк дії Договору страхування визначений з 24.09.14 по 23.09.15 (п.п. 10, 12 частини А Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 3.3 частини Б Договору страхування страховим випадком за договором є подія, що відбулася під час дії періоду страхування за договором та у місці дії договору, з настанням якої, за умови виконання страхувальником всіх умов договору, виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику в межах страхової суми, серед яких, зокрема, ДТП (п.3.3.2 частини Б Договору страхування).

Згідно первинної Довідки відділу ДАІ Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві та розгорнутої довідки ДАІ (відомість № 9443374 про дорожньо-транспортну пригоду, сформована 03.10.2014 АІПС ДТП) 30 вересня 2014 в м. Києві по вул. Площа Ленінградська відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки VOLKSWAGEN Jetta, державний реєстраційний номер АА5151ВН під керуванням власника гр. Копилова О.В. та транспортного засобу маркиPicanto, державний реєстраційний номер АІ6358СН, під керування власника Хоптинської К.В., яка, керуючи вказаним транспортним засобом, порушила правила маневрування та здіснила зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN Jetta, державний реєстраційний номер АА5151ВН, в результаті якого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Як вбачається із п.3 частини Б Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №208.14.2246814 від 18.09.2014 дана дорожньо - транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

01 жовтня 2014 р. власник транспортного засобу VOLKSWAGEN Jetta, державний реєстраційний номер АА5151ВН гр. Копилов О.В. звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи.

Пунктом 8.4.2 частини Б Договору страхування за умовами цього договору при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми або відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених умовами договору.

Відповідно до п.9.1 Договору страхування при настанні страхового випадку страховик визначає розмір збитку згідно з умовами договору.

Пунктом 9.7.2 Договору страхування у випадку обрання страхувальником опії "пріоритет СТО" розмір завданих збитків визначається та страхове відшкодування сплачується страховиком або уповноваженим представником страховика за умови перерахування коштів на СТО для здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу або перерахування страхувальнику, якщо роботи по відновленню транспортного засобу вже оплачені, на підставі кошторису ремонтних робіт, рахунків - фактур, нарядів- замовлень, актів виконаних робіт та інших документів, які підтверджують вартість та факт виконання відновлювального ремонту на СТО. При цьому перерахування проводиться безготівково на рахунок СТО, що надала рахунок, або по факту виконання робіт - на підставі акту виконаних робіт та квитанції про сплату - на рахунок страхувальника, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу за опцією "пріоритет СТО" визначається відповідно до вказаних у договорі варіанті.

Відповідно до п. 9.9. Договору страхування в разі виплати страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на рахунок страхувальника або виплати не на СТО, що є платником ПДВ, з суми страхового відшкодування вираховується ПДВ на вартість запасних частин.

У разі, якщо страхувальник при укладенні договору обере опцію "фізичний знос не вираховується", що відповідає умовам п.15 частини А Договору страхування, то розрахунок виплати страхового відшкодування буде проводитися без рахування коефіцієнту фізичного зносу на запасні частини (п.9.11 частини Б Договору страхування).

У відповідності до рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» № -5 від 22.10.14 р., копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу VOLKSWAGEN Jetta, державний реєстраційний номер АА5151ВН складає 21382,30 грн. з ПДВ.

Після діагностики ходової частини вказаного транспортного засобу 24.11.14 р. було встановлено необхідність її ремонту, у зв'язку з чим рахунком ТОВ «Атлант -М Лепсе» № -1 від 24.11.14 р. визначено вартість робіт, запасних частин та витратних матеріалів в сумі 11497,62 грн. з ПДВ.

На підтвердження перебування ТОВ «Атлант-М Лепсе» в статусі платника ПДВ на час проведення ремонту застрахованого транспортного засобу позивачем надано копію свідоцтва № 200027311 від 10.02.12 р. про реєстрацію платника ПДВ вказаної СТО.

Крім того, під час огляду застрахованого транспортного засобу, результати якого відображені в акті огляду транспортного засобу від 01.10.114 р., було встановлено пошкодження покришки та диска колеса, вартість ремонту яких визначено рахунком - фактурою № 3 від 27.11.14 р. Фізичної особи - підприємця Зарицького Ю.О. на суму 2320,00 грн. та підписаним страхувальником актом виконаних робіт № 3 від 27.11.4 р. на суму 2320,00 грн..

Як свідчать матеріали справи, страховиком - ТОВ «Експрес Страхування» складено та підписано Страхові акти: № 3.14.2409-1 від 28.10.14 р., № 3.14.2409-2 від 27.11.14 р. та № 3.14.2409-3 від 26.12.14 р. за Договором добровільного страхування наземного транспорту програма "Комфорт" № 208.14.224681 від 18.09.14 р., відповідно до яких вищевказана ДТП кваліфікована згідно Договору страхування як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування: в сумі 20732,30 грн., яка становить різницю між визначеною у рахунку № від 22.10.14 р. вартістю ремонту та франшизою згідно Договору страхування у розмірі 650,00 грн., 11497,62 грн. та 2320,00 гр. відповідно за кожним страховим актом, всього в сумі 34549,92 грн..

У відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту програма "Комфорт" № 208.14.224681 від 18.09.14 р. сума страхового відшкодування в розмірі 24549,92 грн. була перерахована ТОВ «Експрес Страхування» на розрахункові рахунки СТО - ТОВ «Атлант-М Лепсе» та ФОП Зарицькому Ю.О., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 15715 від 03.11.14 р. на суму 20732,30 грн., № 16855 від 27.11.14 р. на суму 11497,62 грн. та № 18227 від 30.12.14 р. на суму 2320,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Заперечень щодо факту та розміру виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту програма "Комфорт" № 208.14.224681 від 18.09.14 р., а також перебування отриманих автомобілем VOLKSWAGEN Jetta, державний реєстраційний номер АА5151ВН пошкоджень у причинно - наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 30 вересня 2014 року, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання позивачем умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №208.14.2246814 від 18.09.2014, а саме виплати страхового відшкодування в сумі 34549,92 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - гр. Копилову О.В. шляхом перерахування вартості відновлювального ремонту належного страхувальнику застрахованого автомобіля VOLKSWAGEN Jetta, державний реєстраційний номер АА5151ВН на розрахунковий рахунок СТО - ТОВ «Атлант-М Лепсе» та ФОП Зарицькому Ю.О., які безпосередньо здійснювали ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність Страхових актів № 3.14.2409-1 від 19.09.2014, № 3.14.2409-2 від 27.11.2014 та № 3.14.2409-3 від 28.12.2014 та платіжних доручень № 15715 від 03.11.2014 на суму 20732,30 грн., № 16855 від 27.11.2014 на суму 11497,62 грн., № 18227 від 30.12.2014 на суму 2312,00 грн. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2014 у справі № 755/27527/14-п (провадження №3/755/6317/14) встановлено, що гр. Хоптинською К.В. порушено п.10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з чим останню притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн..

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" виникло право зворотної вимоги (регресу) до гр. Хоптинської К.В., власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу Kia Picanto, державний реєстраційний номер АІ6358СН, водій якого гр. Хоптинська К.В. винна у вчиненні ДТП.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст.6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, що станом на дату вчинення ДТП 30.09.14р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Kia Picanto, державний реєстраційний номер АІ6358СН за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - гр. Хоптинською К.В. у Приватному акціонерному товаристві "Українська охоронна страхова компанія" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №0032184 (далі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 1000,00 грн.. Вказаний Поліс був чинним станом на 30.09.14 р., тобто на момент скоєння ДТП.

Враховуючи вищевикладене у Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.14.2246814 від 18.09.2014р. в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному полісом АІ № 0032184 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право зворотної вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з заявою № 5873/2409 від 15.12.2014 про виплату (страхового) відшкодування, отримання якої ПАТ «УОСК» 24.12.14 р. підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 608.

Проте, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Отже, оскільки згідно із даними Полісу № АІ/0032184 та Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №208.14.2246814 від 18.09.2014 франшиза становить 1000,00 грн. та 650,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу VOLKSWAGEN Jetta, державний реєстраційний номер АА5151ВН матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом № АІ/0032184 за спірним страховим випадком, правомірно зменшено на розмір франшизи, і становить 33549,92 грн..

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування Товариству з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" в порядку регресу суми в розмірі 33549,92 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

З урахуванням наявності полісу № АІ/0032184 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія", до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.14.2246814 від 18.09.2014 та/або Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/0032184 або їх окремих положень суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, код 23734213) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 15/2, код 36086124) 33549 (тридцять три тисячі п'ятсот сорок дев'ять) грн. 92 коп. страхового відшкодування та 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 15 липня 2015 р.

Суддя А.М.Селівон