ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Справа № 914/3461/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Полякова Б.М.,
суддів:Коваленка В.М., Короткевича О.Є. (доповідач у справі),
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк"
на постанову та ухвалуЛьвівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року Господарського суду Львівської області від 13.01.2015 року
у справі№ 914/3461/14
Господарського суду Львівської області
за заявою до Приватного підприємства "Діоленд" Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Геосистеми"
пробанкрутство,

В судовому засіданні взяли участь представники:

ПАТ "Марфін Банк"- Пушкарська О.В.,

ТОВ "ТД "Геосистеми" в особі ліквідатора Коваля В.В.-Тунік А.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13 січня 2015 року (суддя Морозюк А.Я.) відмовлено у визнанні кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" у сумі 15 288 882,44 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року (судді: Гриців В.М. - головуючий, Зварич О.В., Кордюк Г.Т.) ухвалу Господарського суду Львівської області від 13 січня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі постановою суду апеляційної інстанції та ухвалою місцевого господарського суду, скаржник Публічне акціонерне товариство "Марфін Банк" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, якою просить ухвалу Господарського суду Львівської області від 13 січня 2015 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року у справі № 914/3461/14 скасувати та визнати грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Геосистеми" на загальну суму 15 287 664,44 грн., які віднести до 6 черги задоволення вимог кредиторів.

Доводи касаційної скарги зводяться до порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 554, 559 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 16 жовтня 2014 року за заявою приватного підприємства "Діоленд" порушено провадження у справі № 914/3461/14 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Геосистеми" на загальних підставах, визначених ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Оголошення про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Геосистеми" оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 19 жовтня 2014 року за № 10159.

28 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство "Марфін Банк" звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про визнання грошових вимог до боржника на суму 15 288 882,44 грн. (в т.ч. 1 218,00 грн. судового збору).

Кредиторські вимоги Публічне акціонерне товариство "Марфін Банк" обґрунтовує договорами, грошове зобов'язання за якими не виконано.

Так, згідно умов кредитного договору № 28800/OF, укладеного 24 травня 2011 року ПАТ "Марфін Банк" з ТзОВ "Земкомерц" (позичальник), додаткових угод до кредитного договору № 28800/OF - № 1 від 04 липня 2011 року, № 2 від 18 серпня 2011 року, № 3 від 28 грудня 2012 року позичальнику (ТзОВ "Земкомерц") надано грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 22 млн.грн. (кредит) зі сплатою за користування кредитом 17,5% річних за фактичний період користування кредитними коштами (із розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору банк відкриває позичальнику кредитну лінію на строк з 24 травня 2011 року до 23 травня 2012 року включно. Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення, передбаченого п. 2.5. цього договору.

Згідно з п. 2.5. кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 18 серпня 2011 року) позичальник зобов'язується повернути банку кредит не пізніше кінцевої дати, зазначеної в п. 1.3. цього договору відповідно до графіку погашення. Зокрема, фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитним договором: станом на 18 серпня 2011 року повинен становити 22 000 000,00 грн.; станом на 31 грудня 2011 року - 21 900 000,00 грн.; станом на 31 січня 2012 року - 21 980 000,00 грн.; станом на 23 травня 2012 року - 0,00 грн.

Для забезпечення виконання ТзОВ "Земкомерц" (позичальник) зобов'язань за кредитним договором № 28800/OF, ПАТ "Марфін Банк" (кредитор) та ТОВ "Торговий дім "Геосистеми" (поручитель) 24 травня 2011 року уклали договір поруки № 06259-СО, до якого 18 серпня 2011 року уклали додаткову угоду № 1.

За умовами договору поруки, ТОВ "Торговий дім "Геосистеми", як поручитель, зобов'язувався у повному обсязі відповідати перед банком (кредитором) за виконання позичальником усіх зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 28800/OF.

За змістом статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Отже, грошові вимоги кредитора до боржника повинні бути підтверджені відповідними доказами.

За визначенням п. 5.1. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником зобов'язань за кредитними договором із всіма додатковими угодами до нього та до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором із всіма додатковими угодами до нього.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки, забезпечене порукою зобов'язання боржника поручитель повинен виконати на протязі 5-ти (п'яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора.

За змістом ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до припинення забезпеченого нею зобов'язання не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23 травня 2012 року у справі № 6-33цс12, від 15 квітня 2015 року у справі № 910/14545/13, яка згідно з положеннями ст. 11128 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України.

До того ж, рішенням Господарського суду м. Києва від 14 травня 2014 року у справі № 5 011-34/12508-2012, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2014 року та Вищого господарського суду України від 11 березня 2015 року, в частині вимог до ТзОВ "Земкомерц" про стягнення 2 703 909,60 грн. заборгованості за кредитом, 1 757 209,37 грн. пені за кредитом та процентами, а також 3 990 556,88 грн. заборгованості за процентами, провадження у справі припинено; в частині вимог до ТзОВ "Земкомерц" про стягнення 1 618 376,63 грн. процентів позов залишено без розгляду, а в частині вимог до поручителя ТОВ "Торговий дім "Геосистеми" у задоволенні позову відмовлено. Підставою відмови у позові до поручителя - ТОВ "Торговий дім "Геосистеми" слугував той факт, що поручитель не отримав письмової вимоги позивача (ПАТ "Марфін Банк") про виконання зобов'язань за кредитним договором № 28800/OF, як це передбачено п. 2.1. договору поруки та встановлено законом.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин та вказаних норм законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а кредитор втратив право вимоги до боржника за договором поруки № 06259-СО від 24 травня 2011 року, оскільки в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а кредитором не надано суду належних та допустимих доказів того, що ним були направлені на адресу боржника та отримані боржником письмові вимоги у відповідності до договору поруки, із зазначенням невиконаного обов'язку, протягом шести місяців після настання строку для виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Львівської області від 13 січня 2015 року та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року у справі № 914/3461/14 прийняті у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 13 січня 2015 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року у справі № 914/3461/14 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич