ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.15р. Справа № 904/5212/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСЕСВІТ", м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР", Любимівська сільська рада Дніпропетровський район Дніпропетровська область

про стягнення заборгованності за рішенням суду у розмірі 213 473, 69 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

Від позивача: Поляков О.М., довіреність № 10-д від 05.01.2015р.

Від відповідача: представник не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВСЕСВІТ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР" (далі - відповідач) суму 74 016, 93 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 42 305, 24 грн. пені, 97 151,51 грн. інфляційних, а всього суму 213 473,69 грн. заборгованості за порушення виконання зобов'язань за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.14р. у справі №904/474/14.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач вдруге у судове засідання не з'явився, відзив на позов та документи на вимоги суду не надав. Про час та дату розгляду спору повідомлений належним чином, оскільки в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення, що підтверджує отримання відповідачем ухвал про виклик у судове засідання (а.с.68, 70).

Згідно ст. 75 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Як вбачається з рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.13.4р. у справі №904/474/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар'єр" про стягнення 948 510, 06 грн. судом встановлено наступні факти.

23.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Всесвіт" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар'єр" (далі - відповідач, покупець) був укладений договір № 23/07-1 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставляти (передавати у власність покупця) на умовах, визначених цим договором, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати на умовах, визначених цим договором, нафтопродукти (далі - товар).Асортимент товару, його кількість, ціна та строки оплати погоджуються постачальником та покупцем перед поставкою та зазначаються у специфікаціях до договору та складають невід'ємну частину цього договору (п.п.1.1, 1.2 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Стаття 265 Господарського кодексу України вказує, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

На виконання умов Договору позивач поставив товар на загальну суму 1 700 098,95 грн., за який відповідач розрахувався частково на суму 830 000.00 грн., у зв'язку з чим у останнього виникла основна заборгованість перед позивачем в розмірі 870 098, 95грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч.3 ст. 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п.2.7 Договору за затримку розрахунку за поставлений товар покупець сплачує продавцю проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних, які нараховуються на вартість неоплаченого товару за період від дати оплати товару, передбаченої Договором, по дату фактичної оплати за товар.

Згідно положень статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що у випадку ненадходження від покупця повної оплати за відвантажений товар протягом строку, передбаченого Договором, продавець має нарахувати, а покупець зобов'язується сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення. Пеня нараховується на суму, що належить до сплати.

Так, на підставі п.п. 2.7, 5.2 Договору, ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу пеню за період з 17.10.2013р. по 24.01.2014р. у розмірі 24 862, 07 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами за той самий період у розмірі 47 811,66 грн., а також 3% річних за період за цей же період на суму 5 737, 38 грн.

В подальшому, заявою від 03.03.14р. позивач відмовився від вимог в частині стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 5 737, 38 грн.

За викладених обставин, 03.03.14р. господарським судом Дніпропетровської області було прийнято рішення, яким вимоги позивача задоволено частково, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар'єр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт" суму 870 098, 95 грн. основного боргу, 24 862, 07 грн. пені та 18 676, 55 грн. витрат по сплаті судового збору; в частині стягнення 3% на суму 5 737, 38 грн. - провадження у справі припинено.

17.03.2014 року на виконання зазначеного рішення господарським судом Дніпропетровської області видано відповідний наказ.

Ухвалою суду від 28.05.14р. господарським судом розстрочено виконання вказаного рішення суду згідно наступного графіка:

250 000,00грн. - до 05.06.2014 року

237 149,75 грн. - до 05.07.2015 року

237 149, 74 грн. - до 05.08.2015 року

237 149, 74 грн. - до 05.09.2014 року

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Зобов'язання, передбачене Договором та рішенням суду виконано 10 жовтня 2014 року, у зв'язку з чим позивач в порядку п.п. 2.7, 5.2 Договору та ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 25.01.14р. по 28.05.14р. на суму 74 016, 93 грн., пеню за той самий період у розмірі 42 305, 25 грн., інфляційні за період з листопада 2013 року по червень 2014 року у розмірі 97 151,51 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Положеннями ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Згідно приписів ст.599 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.202 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Розрахунок пені, що підлягає до стягнення з відповідача, позивачем завищено, оскільки його було здійснено без врахування положень п.6 ст.232 Господарського кодексу України, яким встановлено, що розмір нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приймаючи до уваги положення зазначених норм чинного законодавства, господарський суд вважає вимоги позивача, пов'язані із стягненням пені, обґрунтованими частково на суму 36 676, 59 грн., тоді як в решті нарахувань розміру пені відмовляє за безпідставністю.

Стосовно нарахувань процентів за користування чужими грошовими коштами, суд визнає їх обґрунтованими частково на суму 63156,29 грн., тоді як в решті нарахувань процентів за користування чужими грошовими коштами відмовляє за безпідставністю.

Щодо інфляційних нарахувань, суд визнає їх вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для частково задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР" (52042, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сільрада Любимівська, вул.Чаплинська, буд.1-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСЕСВІТ" (49064, м. Дніпропетровськ, вул. Квірінга, буд. 4, ) суму 63 156,29 грн. (шістдесят три тисячі сто п'ятдесят шість грн. 29 коп.) процентів за користування чужими грошовими коштами, 36 676,59 грн. (тридцять шість тисяч шістсот сімдесят шість грн. 59 коп.) пені, 97 151,51 грн. (дев'яносто сім тисяч сто п'ятдесят одна грн. 51 коп.) інфляційних, 3 939, 69 грн. (три тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять грн. 69 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров
Повний текст підписаний - 23.07.2015р.