ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Справа № 925/1122/15

За позовом приватного підприємства "Агротехніка"

до фермерського господарства "Віта-Макс"

про стягнення 42817 грн. 74 коп.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Волна С.В.

Представники сторін:

від позивача: адвокат Давидюк А.І. за довіреністю від 23.06.2015.

від відповідача: не з'явилися.

Приватне підприємство "Агротехніка" звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до фермерського господарства "Віта-Макс" про стягнення 42817 грн. 74 коп., у тому числі: 36000 грн. боргу за проданий позивачем відповідачу товар, 6030 грн. 38 коп. пені та 787 грн. 36 коп. три проценти річних.

Також позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача 1827 грн. витрат на сплату судового збору і 6500 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за укладеним між сторонами договором купівлі - продажу від 26.05.2014 № 207-2014 щодо оплати проданого йому позивачем товару.

Ухвалою від 07.07.2015 господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву приватного підприємства "Агротехніка" до розгляду, порушив провадження у цій справі і призначив її розгляд у судовому засіданні на 10 годину 15 хвилин 20.07.2015 в приміщенні господарського суду Черкаської області.

У засіданні суду, яке відбулося 20.07.2015, представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату час і місце засідання суду, призначеного ухвалою від 07.07.2015 на 10 годину 15 хвилин 20.07.2015, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому 09.07.2015 поштового відправлення з вказаною ухвалою. Проте представник відповідача у це судове засідання не з'явився і не повідомив господарський суд про причини нез'явлення.

Відзив на позов до господарського суду не надійшов.

Нез'явлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2014 року приватне підприємство "Агротехніка" як продавець і фермерське господарство "Віта-Макс" як покупець уклали між собою договір № 207-2014 (далі - договір № 207-2014), згідно з п. 1.1 якого продавець продає покупцю, а останній купує штангу 18 м та комплект "Агро-2000/18-13" (далі - товар) в кількості, вказаній у заявці покупця.

Відповідно до п. 1.2 договору № 207-2014 продавець за заявкою покупця виписує рахунок-фактуру, що є невід'ємною частиною договору, на кожну партію товару, що купується за цим договором, а покупець сплачує за товар ціну, вказану у рахунку - фактурі.

У п. 2.2 договору № 207-2014 його сторони передбачили, що покупець проводить оплату товару на розрахунковий рахунок продавця до 30.09.2014.

Пунктом 4.2 договору № 207-2014 встановлено, що при затримці терміну продажу або оплати товару сплачуються штрафні санкції в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день затримки.

Згідно з п. 5.1 договору № 207-2014 при передачі товару продавець зобов'язаний надати покупцеві такі документи: рахунок-фактуру, договір та акт приймання-передачі товару.

На виконання договору № 207-2014 приватне підприємство "Агротехніка" за актом приймання - передачі від 26.05.2014 та рахунком - фактурою від 26.05.2014 №452 передало фермерському господарству "Віта-Макс", а останнє прийняло товар загальною вартістю 36000 грн.

Передбачене договором № 207-2014 зобов'язання щодо оплати у строк до 30.09.2014 року купленого товару фермерське господарство "Віта-Макс" не виконало.

За прострочення оплати проданого товару позивач нарахував відповідачу до сплати 6030 грн. 38 коп. передбачених п. 4.2 договору штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період прострочення з 01.10.2014 по 31.03.2015 і 787 грн. 36 коп. передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних за період прострочення з 01.10.2014 по 23.06.2015.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що Стаття платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір цієї пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладені вище обставини та норми законодавства, господарський суд Черкаської області дійшов таких висновків.

Відповідач не виконав грошове зобов'язання за договором № 207-2014 щодо оплати в установлений цим договором строк купленого ним у позивача товару на суму 36000 грн., чим порушив право позивача на своєчасне отримання вказаної суми коштів.

Відтак позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати примусового виконання відповідачем вказаного зобов'язання в натурі шляхом стягнення з нього на свою користь боргу в сумі 36000 грн., а також передбачених п. 4.2 штрафних санкцій у вигляді пені за період прострочення з 01.10.2014 по 31.03.2015 в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у цей період, та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних 3% річних за період прострочення з 01.10.2014 по 23.06.2015.

Сума пені, на стягнення якої з відповідача позивач має право за період прострочення сплати боргу в сумі 36000 грн. з 01.10.2014 по 31.03.2015 становить 6064 грн. 77 коп., а сума 3% річних за період прострочення з 01.10.2014 по 23.06.2015 становить 787 грн. 07 коп.

За таких обставин позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 36000 грн. боргу, 6030 грн. 38 коп. пені та 787 грн. 07 коп. 3% річних.

Витрати позивача у сумі 6500 грн. на оплату послуг адвоката Давидюка А.І. підтверджуються укладеними між позивачем і названим адвокатом договором про надання правової допомоги та здійснення представництва в господарському процесі від 23.06.2015.

Частиною 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 6.5 своєї постанови від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснив, що для визначення розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно з п. 11 листа Вищого господарського суду України від 14.12.2007 № 01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З урахуванням тривалості розгляду і складності цієї справи заявлена позивачем до відшкодування за рахунок відповідача сума витрат на оплату послуг адвоката за оцінкою господарського суду є завищеною. З огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи господарський суд вважає за можливе зменшити цю суму судових витрат до 2000 грн.

Таким чином, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають відшкодуванню 1826 грн. 99 коп. витрат на сплату судового збору та 1999 грн. 99 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства "Віта-Макс" (село Золотоношка, Драбівський район, Черкаська область, 19830, ідентифікаційний код 32883454) на користь приватного підприємства "Агротехніка" (вул. Вокзальна, 31, кв. 75, смт. Глеваха, Васильківський район, Київська область, 08631, ідентифікаційний код 31265469) - 36000 грн. боргу, 6030 грн. 38 коп. пені, 787 грн. 07 коп. три проценти річних, 1826 грн. 99 коп. витрат на сплату судового збору та 1999 грн. 99 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

У задоволенні решти позову відмовити.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 24.07.2015

СУДДЯ М.В. Дорошенко