ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.15р. Справа № 904/4807/15

За позовом Державного підприємства "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади"

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "В.В.С"

про стягнення 1 971,15 грн. за договором про відшкодування компенсаційних витрат з податку на землю

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Краль О.В., довіреність №Д/З від 22.05.15р.

Відповідача - Піріч О.Я., довіреність №б/н від 01.07.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просив стягнути з Відповідача 14 311,53 грн. за договором про відшкодування компенсаційних витрат з податку на землю, з яких: 10 095,89 грн. - основного боргу за період з 30.11.14р. по 17.04.15р., 50,07 грн. - 3 % річних, 4 165,57 грн. - збитків від інфляції, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

Відповідач позов заперечував, мотивуючи тим, що станом на 08.07.15р. ним сплачено в повному обсязі заборгованість за спірним договором в розмірі 10 095,89 грн., про що надав відповідні платіжні доручення. До того ж, 08.07.15р. Відповідачем направлені акти звірки взаєморозрахунків за договором. Також, Позивачем проведено розрахунок суми заборгованості за договором, але п. 2.1 Договору передбачено своєчасне повідомлення про суми компенсаційних витрат з податку на землю шляхом надання рахунків Відповідачеві, однак Позивачем не підтверджено видачу рахунків Відповідачеві, тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Представник Позивача надав докази направлення Відповідачеві рахунків на оплату за договором №02/07 від 02.07.09р.

16.07.15р. Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, у якій вказав, що Відповідачем сплачено основний борг, тому просить стягнути з Відповідача 30,38 грн. - 3 % річних та 1 940,77 грн. - збитків від інфляції, а всього 1 971,15 грн.

В засіданні 16.07.15р. оголошено перерву до 20.07.15р.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.07.09р. сторонами укладено Договір про відшкодування компенсаційних витрат з податку на землю № 02/07 (далі Договір), за п. 1.1 якого Сторона 1 (Позивач) виставляє витрати з податку на земельну ділянку, що знаходиться під будівлею за адресою: вул. Пісаржевського, 1-а, м.Дніпропетровськ, де знаходиться ТОВ НПФ "ВВС" до оформлення правоустановчих документів Стороною 2 (Відповідачем), а Сторона 2 - зобов'язується відшкодувати Стороні 1 компенсаційні витрати з податку на землю, які оплачує Сторона 1.

Відповідно до п. 2.1 Договору Сторона 1 зобов'язується своєчасно повідомляти Сторону 2 про суму компенсаційний витрат з податку на землю шляхом виставлення рахунків згідно з умовами даного Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору Сторона 2 зобов'язується своєчасно протягом 5 банківських днів проводити оплату компенсаційних витрат з податку на землю, понесених Стороною 1 згідно з виставленими рахунками.

Так, підставою звернення Позивачем з даним позовом до суду стало те, що Відповідач всупереч умов договору не оплачував виставлені Позивачем рахунки на оплати витрат з податку на землю, у зв'язку з чим за період з 30.11.14р. по 17.04.15р. у нього виникла перед Позивачем заборгованість у сумі 10 095,89 грн.

На борг Відповідача Позивачем нараховано 50,07 грн. - 3 % річних, 4 165,57 грн. - збитків від інфляції

В подальшому, після звернення Позивачем з позовом, Відповідачем сплачено в повному обсязі борг за спірним договором (10 095,89 грн.).

Позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, у якій вказав, про оплату Відповідачем основного боргу, у зв'язку з чим просить стягнути з Відповідача 30,38 грн. - 3 % річних та 1 940,77 грн. - збитків від інфляції, а всього 1 971,15 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів своєчасної оплати Позивачеві компенсації з оплати податку за землю чи контррозрахунку стягуваної суми.

Перевіривши розрахунки Позивача, з урахуванням того, що Позивачем надано докази направлення Відповідачеві рахунків на оплату компенсації податку за землю, господарський суд визнає їх обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за уточненими позовними вимогами.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "В.В.С" (49054, м.Дніпропетровськ, вул. Новосельна, 23/24, код 202 736 97) на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" (49005, м.Дніпропетровськ, вул. Писаржевського, 1 а, код 057 578 83) 30,38 грн. - 3 % річних, 1 940,77 грн. - збитків від інфляції, 1827,00 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане__________________