ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" липня 2015 р.Справа № 924/879/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Яроцький А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕКТОР-СІТІ" м. Хмельницький

про стягнення 27876,49 грн., з яких 23388,72 грн. основний борг, 4235,92 грн. - пеня, 251,85 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: Мага І.М. - представник за довіреністю №49/14 від 01.08.2014р.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 15.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" м. Київ звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕКТОР-СІТІ" м. Хмельницький 27876,49 грн., з яких 23388,72 грн. основний борг, 4235,92 грн. - пеня, 251,85 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 4085 від 26.06.2014р.

Ухвалою суду від 03.06.2015р. порушено провадження у справі № 924/879/15, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

У зв'язку з нез'явленням в засідання представника відповідача розгляд справи відкладався.

09.07.2015р. на електронну адресу суду (15.07.2015р. поштовою кореспонденцією) від позивача надійшли документи по справі, зокрема односторонній акт звіряння взаєморозрахунків станом на 03.07.2015р.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, своїми процесуальними правами не скористався, вимог ухвал суду від 03.06.2015р. не виконав. Ухвали суду про порушення провадження та про відкладення розгляду справи направлені на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що відповідно до ст. 64 ГПК України вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи судом (аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Представник позивача в судовому засіданні 15.07.2015р. на задоволенні позовних вимог наполягав, обґрунтовуючи останні доводами викладеними в позовній заяві та доказами доданими до матеріалів справи.

З огляду на викладене, оскільки неподання відзиву на позовну заяву та неявка представника відповідача в судові засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважає за можливе згідно ст. 75 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Суд оцінивши подані позивачем по справі документи рахує їх достатніми для прийняття рішення по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

26.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕКТОР-СІТІ" (покупець) укладено договір поставки №4085, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Найменування товару: алкогольні та безалкогольні напої, згідно накладних, в асортименті згідно узгоджених сторонами замовлень (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору ціна, одиниця виміру кількості товару та загальна кількість товару зазначається в накладних, що є невід'ємною частиною цього договору. Сторони, підписуючи цей договір, згодні з тим, що накладна виконує за умовами цього договору функції специфікації і саме в накладній зазначається кількість товару, ціна, та загальна сума партії товару, що постачається.

Згідно з п. 3.3 договору здача-прийом товару здійснюється уповноваженими представниками постачальника та покупця на складі покупця. Підтвердженням здачі - прийому товару є підписи уповноважених представників сторін на екземплярах накладних та довіреність на особу яка уповноважена покупцем на підписання накладної. Після здачі - прийому товару ніякі претензії стосовно кількості товару постачальником не розглядаються.

Загальна сума (ціна) договору складається з сум вартості товару, вказаних в накладних, які сторони підписують упродовж строку дії договору. Ціни на товар є договірними, та встановлюються на кожну партію товару (п.п. 4.1, 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору термін оплати отриманої покупцем партії товару на банківський рахунок постачальника складає 14 календарних днів з моменту одержання товару покупцем за накладною.

Згідно з п. 8.1 договору за порушення строків розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України) від суми заборгованості за кожний день прострочення розрахунків.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 26.06.2015р., а у частині розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків (п. 7.1 договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

26.06.2014р. сторонами була підписана додаткова угода до вищевказаного договору, якою покупець визначив список матеріально - відповідальних осіб на отримання товару у постачальника на будь-яку суму та у будь-якій кількості.

На виконання умов договору поставки №4085 від 26.06.2014р. позивачем поставлявся товар, а відповідачем приймався, однак в порушення договірних умов, відповідач не виконав зобов'язання по сплаті грошових коштів за отриманий товар у грудні 2014р. та січні 2015р. на загальну суму 23 388,72 грн., згідно накладних №34396 від 31.12.2014р., №33467 від 24.12.2014р., №33706 від 25.12.2014р., №124 від 05.01.2015р., копії яких наявні в матеріалах справи.

У зв'язку з непогашенням відповідачем заборгованості за поставлений товар, позивач на підставі п. 8.1 договору нарахував пеню в розмірі 4235,92 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України 251,85 грн. - 3% річних.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне:

Відповідно до ст.11, ст.509 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто, сплати коштів.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст. ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договору поставки.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

26.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕКТОР-СІТІ" (покупець) укладено договір поставки №4085, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

На виконання умов договору поставки №4085 від 26.06.2014р. позивачем поставлявся відповідачу товар, однак товар поставлений у грудні 2014р. та січні 2015р. на загальну суму 23 388,72 грн., згідно накладних №34396 від 21.12.2014р. на суму 14049,84 грн.; №33467 від 24.12.2014р. на суму 3410,64 грн.; №33706 від 25.12.2014р. на суму 878,40 грн.; №124 від 05.01.2015р. на суму 5049,84 грн. залишено відповідачем без оплати.

У зв'язку з порушенням ТОВ "ВЕКТОР-СІТІ" своїх зобов'язань за договором №4085 від 26.06.2014р. щодо оплати за прийнятий товар у грудні 2014р. та січні 2015р., у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 23388,72 грн., що відповідачем не спростовано.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем основної заборгованості за договором поставки №4085 від 26.06.2014р. в розмірі 23388,72 грн. згідно накладних №34396 від 31.12.2014р., №33467 від 24.12.2014р., №33706 від 25.12.2014р., №124 від 05.01.2015р., вимога про стягнення з ТОВ "ВЕКТОР-СІТІ" 23388,72 грн. основної заборгованості є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивачем заявлено до стягнення на підставі п. 8.1 договору 4235,92 грн. пені нарахованої за період з 09.01.2015р. по 25.05.2015р.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторони в договорі узгодили, що за порушення строків розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України) від суми заборгованості за кожний день прострочення розрахунків.

Проведеним перерахунком заявленої до стягнення пені в сумі 4235,92 грн. судом встановлено, що зазначена сума нарахована в межах максимально можливого розміру за визначений період, а тому вимога про її стягнення підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач на підставі ст. 625 ЦК України заявив про стягнення з відповідача 251,85 грн. 3% річних обрахованих за період з 09.01.2015р. по 25.05.2015р.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, суд прийшов до висновку, що остання нарахована правомірно та в межах максимально можливого розміру за заявлений період, а тому вимога про їх стягнення підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 23388,72 грн. основного боргу, 4235,92 грн. - пені, 251,85 грн. - 3% річних підлягають задоволенню.

У зв'язку із задоволенням позову відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕКТОР-СІТІ" м. Хмельницький про стягнення 27876,49 грн., з яких 23388,72 грн. основний борг, 4235,92 грн. - пеня, 251,85 грн. - 3% річних задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕКТОР-СІТІ" (м. Хмельницький, вул. Рибалка, буд. 2А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (м. Київ, вул. В'ячеслава Чорновола, буд. 12, ) 23388,72 грн. (двадцять три тис. триста вісімдесят вісім грн. 72 коп.) основного боргу, 4235,92 грн. (чотири тис. двісті тридцять п'ять грн. 92 коп.) пені, 251,85 грн. (двісті п'ятдесят одна грн. 85 коп.) 3% річних, 1827,00 грн. (одна тис. вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 17.07.2015р.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 2 прим. :

1 - до справи,

2 - відповідачу - м. Хмельницький, вул. Рибалка, буд. 2а.