РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015Справа №910/14680/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелія-PR»

до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк»

про стягнення 179 841, 13 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Харченко А.А.;

Мельник Р.О. (дов. б/н від 14.04.2015);

від відповідача: Куковенко К.І. (дов. б/н від 22.05.2015)

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Камелія-PR» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» (надалі - відповідач) про відшкодування завданих збитків у розмірі 69 908, 78 грн, стягнення пені у розмірі 109 932, 35 грн та судового збору у розмірі 3 596, 83 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач у порушення умов договору банківського рахунку від 15.08.2014 № 141/22 та не виконано платіжне доручення від 21.08.2014 № 3 на суму 1 384 059, 47 грн, у зв'язку з чим позивачу завдано збитків на суму 69 908, 78 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за невиконання вказаного платіжного доручення у розмірі 109 932, 35 грн, а всього 179 841, 13 грн.

У судове засідання, призначене на 06.07.2015 представники позивача з'явилися, надали суду документи на виконання ухвали суду від 12.06.2015 та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні 06.07.2015 представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у їх задоволенні з посиланням на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» згідно до якого під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

У судовому засіданні 06.07.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

15.08.2014 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Камелія-PR» укладено договір банківського рахунку № 141/22 (надалі - договір) відповідно до якого відповідач відкриває позивачеві поточний рахунок № 8824 у національній валюті України та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з діючими на момент надання послуг тарифами відповідача.

У відповідності до п. 1.2 договору відповідач зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять позивачеві, виконувати розпорядження позивача щодо перерахування відповідних сум з рахунку позивач та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 2.2.2 договору встановлено, банк приймає розрахункові документи клієнта протягом операційного часу - платежі з рахунку виконуються банком у межах залишку грошових коштів на рахунку протягом поточного операційного дня; після операційного часу - платежі з рахунку виконуються банком у межах залишку грошових коштів на рахунку не пізніше наступного робочого дня (п. 2.2.3 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору банк приймає готівкові грошові кошти клієнта і зараховує їх на рахунок протягом операційного часу.

Керуючись пунктом 3.1.2 договору, банк має право здійснювати примусове та договірне списання грошових коштів з рахунку у випадках, передбачених цим договором, іншими договорами, укладеними з банком та законодавством України.

За умовами договору позивач має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку з дотриманням вимог законодавства України, за винятком примусового списання грошових коштів та випадків накладення арешту, або тимчасового призупинення операцій по рахунку, що здійснюється уповноваженими на це органами (п.п. 3.2.1 договору). Крім того, позивач має право вимагати у відповідача своєчасного і повного здійснення розрахунків за його платіжними дорученнями та надання інших, обумовлених договором послуг (п.п. 3.2.2 договору).

Згідно з пунктом 3.3 договору відповідач зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції позивача згідно з вимогами законодавства України та нормативно правових актів Національного банку України (п.п. 3.3.1 договору), за розпорядженням позивача перераховувати з рахунку грошові кошти у межах залишку грошових коштів на рахунку (п.п. 3.3.2 договору), здійснювати приймання готівки відповідно до законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України (п.п. 3.3.3 договору).

Умовами договору передбачене право відповідача, здійснювати підготовку платежів і відсилання їх до банку телефонними каналами зв'язку або каналами мережі інтернет, прийом банківських виписок за рахунками, отримання довідкової інформації за допомогою АРМ «Клієнт-Банк», за умови укладання сторонами угоди банківського обслуговування в системі Інтернет-банкінг «WIN-клієнт».

15.08.2014 на підставі заявки на заведення нового клієнта в систему Клієнт-Банк № SPRA-9MZB4L елементи крипто захисту та отримав право здійснювати дистанційне обслуговування своїх рахунків, відкритих у банку.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом одного року. У випадку відсутності заяви Банку/Клієнта про розірвання договору в термін за тридцять календарних днів до дати його припинення, термін дії цього договору вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на таких самих умвах, якщо сторони не передбачать іншого (п.7.1 договору).

Згідно з пунктом 7.3 договір може бути достроково розірваний за ініціативою однієї із сторін. Рахунок закривається на підставі зави клієнта (п.п. 7.5.1 договору)

06.05.2014 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котлозавод «Крігер» укладено договір поставки № 13, згідно до умов якого ТОВ «Котлозавод «Крігер» зобов'язується передати позивачеві обладнання, а позивач, в свою чергу, зобов'язується зазначене обладнання оплатити чотирма траншами (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 2.2 вказаного договору сторони фіксують вартість обладнання, як грошовий еквівалент у доларах США, по курсу Національного банку України на день укладення договору, що становить 523 350, 00 доларів США.

У своїх позовних вимогах позивач вказує, що ним 21.08.2014 було надіслане платіжне доручення № 3 засобами Інтернет-банкінгу по договору поставки від 06.05.2014 № 13 на суму 1 384 059, 47 грн, однак відповідачем вказаний платіж проведений не був.

Станом на 21.08.2014 офіційний курс гривні до долара США, за даними Національного банку України, становив 1 322, 3077 грн за 100 доларів США, тому необхідна для сплати за договором поставки сума становила 1 384 059, 47 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, 28.08.2014 позивач перерахував ТОВ «Котлозавод «Крігер» кошти за договором поставки від 06.05.2014 № 13 з інших поточних рахунків інших фінансових установ на суму 1 453 968, 25 грн, у зв'язку зі зміною курсу гривні до долара США, який станом на 28.08.2014, за даними Національного банку України, дорівнював 1 389, 0974 грн за 100 доларів США та зазнав збитків на суму 69 908, 78 грн.

Як встановлено судом, 06.10.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору банківського рахунку від 15.08.2015 № 141/22 та просив залишок коштів на рахунку перерахувати на р/р 8092 в АТ «Укрексімбанк». Згідно довідки від 05.12.2014 № 05-2614305 рахунок позивача закрито 05.12.2014.

Підставою звернення до суду із позовною заявою стали понесені позивачем збитки за невиконання умов договору поставки в частині оплати за поставлене обладнання та суми пені за невиконання відповідачем платіжного доручення від 21.08.2014 № 3.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» з 03.03.2015 розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 03.03.2015 по 02.06.2015.

У відповідності до ч.4 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» строк запровадження тимчасової адміністрації у банку змінено до 02.09.2015 включно.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Тобто, станом на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача запроваджена тимчасова адміністрація.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Судом враховано, що всупереч вказаної норми банк не зміг забезпечити право позивача на безперешкодне розпорядження його коштами, що знаходились на поточному рахунку, відкритому в банку на підставі договору банківського рахунку від 15.08.2015 № 141/22.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Враховуючи вищезазначене, майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 109 932, 35 грн та збитків у розмірі 69 908, 78 грн, а всього у сумі 179 841, 13 грн не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.07.2015 року.

Суддя Я.А. Карабань