ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" липня 2015 р. Справа № 926/818/15

За позовом військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Чернівці

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області,

2) Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці

про зобов'язання звільнити приміщення

Суддя Т.І. Ковальчук

Представники:

Позивача - Панасюк В.М., дов. № 220/335/д від 18.05.2015 р.

Відповідача - не з'явився

Третіх осіб - 1) Коцан В.Я., дов. № 18-001-03765 від 29.09.2014 р.

2) Антонеску О.Г., дов. від 18.06.2015 р.

Прокурор - Рапіта О.В.

СУТЬ СПОРУ:

Військовий прокурор Чернівецького гарнізону звернувся з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити нерухоме військове майно - нежитлове приміщення площею 29,6 кв. м., розташоване по АДРЕСА_2.

Провадження у справі порушено ухвалою від 21.05.2015 р., до участі у справі третіми особами без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 04.06.2015 р. за участю прокурора, представників сторін і третіх осіб, прокурора і позивача зобов'язано надати додаткові докази, відповідача - відзив на позов, докази на його обґрунтування та докази державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, КЕВ м. Чернівці зобов'язано надати докази перебування спірного приміщення на балансі КЕВ та докази державної реєстрації як юридичної особи.

Ухвалою від 04.06.2015 р. розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 18.06.2015 р. у зв'язку з неявкою представників сторін, прокурора і невиконанням вимог ухвали від 21.05.2015 р., неподанням відзиву на позов.

Ухвалою від 18.06.2015 р. розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 07.07.2015 р. за клопотанням відповідача та в зв'язку з неподанням витребуваних судом документів у повному обсязі і відсутністю відзиву на позов.

Ухвалою від 07.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 20.07.2015 року в зв'язку з неявкою відповідача ФОП ОСОБА_1 у судове засідання та відсутністю доказів вручення їй ухвали від 18.06.2015 р.

У судове засідання 20.07.2015 р. відповідач ОСОБА_1 не з'явилася, надіслані їй ухвали від 18.06.2015 р. та від 07.07.2015 р. не вручені і повернуті до господарського суду з відміткою підприємства про повернення в зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Відзиву на позов військового прокурора від ФОП ОСОБА_1 не надійшло.

Відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Враховуючи, що ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи надіслані відповідачеві на його адресу, зазначену в ЄДРПОУ, відповідач ФОП ОСОБА_1 вважається такою, що належним чином повідомлена про місце, дату і час розгляду справи, а її неявка в судове засідання і не подання відзиву на позов не перешкоджають вирішенню спору.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Позовні вимоги військового прокурора обґрунтовані тим, що укладений 28.09.2012 р. між КЕВ м. Чернівці та ФОП ОСОБА_1 договір оренди № 9/2012 нерухомого військового майна, розташованого по АДРЕСА_2 площею 29,6 кв.м, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року визнано недійсним, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний звільнити майно і повернути його власнику - Міністерству оборони України, при цьому прокурор зазначає, що, реалізуючи надані законом повноваження, звертається із позовною заявою для захисту інтересів держави шляхом повернення майна, яке є власністю держави, оскільки зайняття його суб'єктом господарювання без відповідної правової підстави порушує економічні інтереси держави та позбавляє її права користуватися належним їй майном.

У ході розгляду справи позивач і прокурор надали додаткові письмові пояснення, в яких зазначили, що враховуючи визнання недійсним договору оренди між КЕВ м. Чернівці і ФОП ОСОБА_1, остання втратила законну підставу користуватися спірними приміщеннями, а власник майна - позивач, відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в зв'язку з чим просять захистити порушене право позивача шляхом зобов'язання відповідача звільнити нерухоме військове майно (а.с. 71-72, 79).

Треті особи письмових відзивів на позов не надали.

У судовому засіданні 20.07.2015 р. представник позивача і прокурор просили позов задовольнити, пояснили, що в зв'язку з визнанням недійсним укладеного між позивачем і відповідачем договору оренди нерухомого військового майна відповідач зобов'язаний повернути власнику орендоване майно, однак продовжує ним користуватися для здійснення своєї підприємницької діяльності, чим порушує права позивача.

Представник третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області просив позов задовольнити, представник третьої особи КЕВ м. Чернівці пояснив, що Квартирно-експлуатаційна частина є балансоутримувачем спірних приміщень, на даний час відповідач їх використовує як кафе і магазин, сплачує орендну плату, у вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав від 10.12.2011 р. у власності держави в особі Міністерства оборони України в управлінні Західного територіального Квартирно-експлуатаційного управління, в оперативному управління Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, перебуває нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 44, 45-47).

28 вересня 2012 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (КЕВ м. Чернівці, Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди № 9/2012 нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: АДРЕСА_2 (літ.А) (а.с. 21-24).

Відповідно до цього договору орендар - ФОП ОСОБА_1, по акту приймання-передачі від 28.09.2012 р. отримала в орендне користування нежитлові вбудовані приміщення за адресою АДРЕСА_2, військове містечко № 101, буд. № 4 (літ. А) площею 26,6 кв. м., згідно поповерхового плану приміщення №№ 7-1, 7-2, 7-3, 7-4, 7-5 для використання під розміщення торговельного об'єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи, та кафе, яке не здійснює продаж майна підакцизної групи (п.п. 1.1-1.3 договору, а.с. 77-78).

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 17.02.2015 р. у справі № 926/1628/14 відмовлено в задоволенні позову військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до відповідачів Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, про визнання недійсним договору оренди № 9/2012 нерухомого військового майна від 28.09.2012 р. (а.с. 10-15).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 р. у справі № 926/1628/14 задоволено апеляційну скаргу РВ ФДМУ по Чернівецькій області, рішення господарського суду Чернівецької області від 17.02.2015 р. у справі № 926/1628/14 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено, визнано недійсним договір оренди № 9/2012 від 28.09.12, укладений між КЕВ м. Чернівці та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (а.с. 16-20).

Постановою Вищого господарського суду України від 06.07.2015 р. відмовлено в задоволенні касаційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, залишено постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 р. у справі № 926/1628/14 без змін (а.с. 79-80).

Прокурор і представник позивача в судовому засіданні пояснили, що на даний час відповідач ФОП ОСОБА_1 продовжує використовувати нежитлові приміщення, які були предметом оренди за договором оренди № 9/2012 від 28.09.2012 р., для здійснення своєї підприємницької діяльності. Зазначені обставини підтверджує також представник третьої особи КЕВ м. Чернівці.

Той факт, що на час вирішення справи судом відповідач користується спірними приміщеннями, документально підтверджується довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці від 02.06.2015 р. № 956 та Актом № 1 перевірки цільового використання приміщень № 7-1, 7-2, 7-3, 7-4, 7-5 загальною площею 29,60 кв.м в будівлі АДРЕСА_2 (а.с. 43, 58).

Поняття, зміст, порядок здійснення та засади і способи захисту права власності визначаються Цивільним кодексом України.

Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (статті 316, 317, 319 Цивільного кодексу України).

Стаття 321 ЦК унормовує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Відповідно до ст. 326 Цивільного кодексу держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтею 391 ЦК передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

У справі № 926/1628/14 Львівським апеляційним господарським судом і Вищим господарським судом України встановлено, що укладений між КЕВ м. Чернівці і ФОП ОСОБА_1 договір оренди № 9/2012 нерухомого військового майна від 28.09.2012 р., на підставі якого відповідач використовує нежитлові приміщення площею 29,6 м.кв за адресою АДРЕСА_2, не відповідає вимогам закону, в зв'язку з чим зазначений договір визнаний в судовому порядку недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи визнання договору оренди № 9/2012 нерухомого військового майна від 28.09.2012 р. недійсним у судовому порядку, слід констатувати, що з дня прийняття постанови Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 р. у справі № 926/1628/14 між КЕВ м. Чернівці та відповідачем припинилися договірні відносини з приводу використання спірних приміщень, тому у відповідача відсутні підстави для користування приміщеннями, які були предметом оренди згідно з названим договором.

В обгрунтування позовних вимог про зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення військовий прокурор Чернівецького гарнізону у позовній заяві навів правові підстави як для застосування віндикаційного позову - про витребування майна (реституція), так і негаторного - про усунення перешкод у користуванні власністю.

У письмових поясненнях позивач - Міністерство оборони, і прокурор уточнили, що відновлення порушеного права власності позивача має відбутися шляхом усунення перешкод в користуванні спірним нерухомим майном шляхом зобов'язання відповідача звільнити ці приміщення.

Згідно з частиною 1 статті 361 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави (ч. 3 ст. 361 Закону України "Про прокуратуру").

Формами представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб (ч. 2 ст. 361 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 з урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Віндикаційний позов - це спосіб захисту права власності неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо).

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

У судовому засіданні на підставі поданих суду належних і допустимих доказів встановлено факт використання відповідачем з підприємницької метою спірних нежитлових приміщень, які належать позивачеві на праві власності, в той час, як законних підстав для такого використання на день звернення військового прокурора Чернівецького гарнізону з позовом до господарського суду і на день вирішення справи судом не існує, оскільки договір оренди № 9/2012 нерухомого військового майна від 28.09.2012 р. визнано недійсним в судовому порядку.

Спірне майно не вибуло з володіння позивача, однак використання його відповідачем порушує правомочності Міністерства оборони України розпоряджатися і користуватися цими приміщеннями, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що заявлений військовим прокурором Чернівецького гарнізону позов за своєю правовою природою є негаторним і в справі встановлено всі необхідні обставини та доведено правові підстави для його задоволення.

В зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь Державного бюджету належить стягнути судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 49, 82, 84, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити нежитлові приміщення загальною площею 29,6 кв. м (згідно поповерхового плану приміщення №№ 7-1, 7-2, 7-3, 7-4, 7-5) в будівлі № 4 (літ. А) військового містечка АДРЕСА_2.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державного бюджету України 1812,00 грн. судового збору (стягувач - Державна податкова інспекція у м. Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області, 58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-а).

З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

В судовому засіданні 20.07.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст підписано 20 липня 2015 року

Суддя Т.І. Ковальчук