ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" липня 2015 р.Справа № 924/746/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_3про стягнення 3 677,90 грн., з яких 1 992,00 грн. основного боргу, 128,42 грн. пені, 100,86 грн. 3% річних, 1 456,62 грн. інфляційних втрат

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 02.06.2015р.;

від відповідача: не прибув.

В судовому засіданні 13.07.2015р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача 3 677,90 грн., з яких 1 992,00 грн. основного боргу, 128,42 грн. пені, 100,86 грн. 3% річних, 1 456,62 грн. інфляційних втрат. Вказана заборгованість виникла у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди елементу бетонної площадки від 30.04.2013р. №П/66-05/13.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що згідно п.2.4. договору плата за оренду сплачується орендарем не пізніше 3-го числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі наданих орендодавцем рахунків.

При цьому, п.п.3.3.2 договору встановлено, що орендар зобов'язаний своєчасно сплачувати орендну плату та інші платежі за договором.

Позивач вказує, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, передбачені договором, тому на момент закінчення дії договору у відповідача виникла заборгованість по орендній платі та інших платежах відповідно до договору №П/66-05/13 оренди елементу бетонної площадки від 30.40.2013 року.

Таким чином, станом на „04" вересня 2013 року утворилася заборгованість на загальну суму 1992,00 грн., що не була погашена відповідачем добровільно. У зв'язку із викладеним позивач змушений був звернутись до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5 ст.762 ЦК України).

У зв'язку із тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті орендних платежів, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, позивач просить стягнути із відповідача, крім суми основного боргу, також пеню у розмірі 128,42 грн. згідно розрахунку.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач заявив до стягнення із відповідача також 100,86 грн. 3% річних та 1 456,62 грн. інфляційних втрат згідно поданих розрахунків.

Представник позивача в засідання суду 13.07.2015р. прибув, позовні вимоги підтримав та просить суд про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, позовні вимоги по суті та розміром не оспорив, повноважного представника в судові засідання не направив, письмового відзиву на позов та доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надав, про причини неявки та неподання доказів суд не повідомив.

При цьому, ухвали від 14.05.2015р., від 02.06.2015р. та від 11.06.2015р., які направлялись відповідачу за юридичною адресою, повернуті суду із відміткою „за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.9. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи судом у разі виконання судом вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відтак, суд вважає за необхідне розглянути справу у відповідності до ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

ОСОБА_3, АДРЕСА_1 як фізична особа-підприємець зареєстрована 21.11.2003р., про видано свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_3.

ОСОБА_1, АДРЕСА_3 як фізична особа-підприємець зареєстрований 16.02.2006р., про що видано свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_4, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно витягу із ЄДР від 14.05.2015р. №20568310.

30.04.2013р. між фізичною особою-підприємцем Кольгофер Родікою Василівною, як орендодавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як орендарем, було укладено Договір №П/66-05/13 оренди елементу бетонної площадки площею 2 м2 для здійснення підприємницької діяльності у сфері торгівлі та послуг (продаж сонцезахисних окуляр) по вул. Кам`янецькій, 21 на прилеглій території, з фасадної частини ТГРК „Либідь Плаза") у м. Хмельницький.

Згідно п.2.1. договору розмір щомісячної орендної плати складав 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. за один м2 без ПДВ, та в свою чергу 2400 (дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. без ПДВ за весь елемент бетонної площадки. Плата за оренду не включала вартість експлуатаційних послуг розмір яких було встановлено за погодженням сторін в розмірі 25 (двадцяти п'яти) грн. 00 коп. за один м2. Понесені орендодавцем витрати по оплаті вищенаведених послуг (експлуатаційні послуги) відшкодовувались орендарем протягом 3 банківських днів з дати надання орендодавцем відповідних документів (рахунків).

Згідно п.2.4 договору передбачено, що плата за оренду сплачується орендарем не пізніше 3-го числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі наданих орендодавцем рахунків.

Пунктом 3.3.2. договору сторони встановили, що орендар зобов'язаний своєчасно сплачувати орендну плату та інші платежі за договором.

Вказаним договором сторони передбачили, що сторона, винна у виникненні аварії, яка призвела до пошкодження майна, зобов'язана протягом 3-х днів здійснити необхідний ремонт і відшкодувати вартість втраченого майна. У випадку прострочення по сплаті платежів, передбачених цим Договором, Орендар зобов'язаний сплатити пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день такого прострочення, включаючи день оплати. (п.п.5.2, 5.3 договору).

Згідно акту приймання-передачі від 07.05.2013р. орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування на строк, визначений п.4.1. Договору, елемент бетонної площадки площею 2 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Стан об'єкта оренди на момент передачі - задовільний, придатний для використання за призначенням, обумовленим у договорі оренди.

Згідно рахунку-фактури №РВ-0000016 від 25.07.2013р. із відміткою про отримання рахунку відповідачем, орендна плата за серпень 2013р. становить 1 992,00 грн.

Оскільки відповідач вчасно не сплачував оренду плату, у нього станом на 04.09.2013р. утворився борг в сумі 1 992,00 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості.

Враховуючи те, що заборгованість по орендній платі в сумі 1 992,00 грн. залишилась непогашеною, позивач звернувся до суду із позовом, згідно якого просить стягнути із відповідача 1992,00 грн. основного боргу, 128,42 грн. пені, 100,86 грн. 3% річних та 1 456,62 грн. інфляційних втрат згідно поданих розрахунків.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги таке:

Згідно ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Ст.762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (не споживна річ).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ст.286 ГК України).

Із поданих в матеріали справи доказів вбачається, що заборгованість по орендній платі в розмірі 1 992,00 грн. підтверджується матеріалами справи, а доказів погашення вказаної суми заборгованості суду не подано, доводи позивача не спростовано.

Тому, вимогу позивача про стягнення боргу в сумі 1 992,00 грн. суд вважає такою, що відповідає наявним у справі доказам, фактичним обставинам справи та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи слідує, що крім основного боргу, позивач заявив до стягнення також пеню в сумі 128,42 грн., 100,86 грн. 3% річних та 1 456,62 грн. інфляційних втрат згідно наявних у справі розрахунків.

Щодо правомірності нарахування позивачем пені в сумі 128,42 грн. за період з 04.09.2013р. по 03.03.2014р. та підстав для стягнення останньої із відповідача, судом до уваги приймається таке.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка, зокрема пеня - ч.1 ст. 546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Із матеріалів справи слідує, що п.п. 2.4 договору оренди було передбачено, що плата за оренду сплачується орендарем не пізніше 3-го числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі наданих орендодавцем рахунків.

Відтак, позивач правомірно визначив прострочення платежу починаючи із 04.09.2013р. по 03.03.2014р. за 181 день прострочення із суми боргу 1 992,00 грн. та правильно провів нарахування суми пені в розмірі 128,42 грн.

Щодо нарахування позивачем 3% річних за період прострочення з 04.09.2013р. по 12.05.2015р. в сумі 100,86 грн. судом до уваги приймається таке.

Згідно ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено нарахування 3% річних в сумі 100,86 грн. та останні приймаються до уваги як такі, що обраховані правильно та відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Також позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати в розмірі 1 456,62 грн. за період прострочення з вересня 2013р. по квітень 2015р.

Судом в даному випадку приймається до уваги, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Суд, перевіривши нарахування інфляційних втрат в сумі 1 456,62 грн., вважає останні правильними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та наявним у справі розрахункам.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює правило, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.34 ГПК України).

Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по справі покладаються на відповідача у відповідності до ст.ст.44, 49 ГПК України у зв'язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,АДРЕСА_3 про стягнення 3 677,90 грн., з яких 1992,00 грн. основного боргу, 128,42 грн. пені, 100,86 грн. 3%річних, 1 456,62 грн. інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) 1 992,00 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дві гривні 00 коп.) основного боргу, 128,42 грн. (сто двадцять вісім гривень 42 коп.) пені, 100,86 грн. (сто гривень 86 коп.) 3% річних, 1 456,62 грн. (одна тисяча чотириста п'ятдесят шість гривень 62 коп.) інфляційних втрат, 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 15.07.2015р.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - (АДРЕСА_1) - згідно заяви;

3-відповідачу (АДРЕСА_3)- рекомен. кореспонд.