донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.07.2015р. справа №908/1493/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В. Попков Д.О., Татенко В.М.
при секретарі судового засідання Склярук С.І.
за участю представників сторін:
від позивача: Дзьобко В.О. довіреність №068 від 08.04.2015р.
від відповідача:не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від20.05.2015р.
по справі№908/1493/15-г (суддя Дроздова С.С.)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Міркон», м. Запоріжжя
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області
простягнення 431 390грн.12коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Міркон», м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовсталь», м. Маріуполь Донецької області про стягнення 393207грн.32коп. заборгованості, що утворилась внаслідок не виконання грошового зобов'язання щодо оплати за поставлене обладнання на підставі договору № 088эл/239 від 08.08.2014р., пені - 10 711 грн. 44 коп., 2 200 грн. 98 коп. - 3 % річних, 25 270 грн. 38 коп. втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.05.2015р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Міркон" 307 800грн.00 коп. основного боргу, 10 588грн.32коп. пені, 2175грн.68коп. 3 % річних, 25 270грн.38 коп. втрат від інфляції, 85407грн.32коп. суму боргу з урахуванням зміни курсу гривні до RUB РФ, встановленого НБУ та судового збору у розмірі 8624грн.82коп.

Відповідач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку і просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, позивач не виконав обов'язок щодо передачі відповідачу повного пакету документів визначених у п.6.3 договору, тому вимоги щодо стягнення заборгованості є незаконними. Таким чином, не настав строк виконання зобов'язання відповідача з оплати поставленого товару. Крім того, на думку апелянта, не підлягають стягненню 85407,32грн. нараховані на підставі зміни курсу гривні до RUB РФ, оскільки не відбулося жодного платежу за поставлений товар.

Представник відповідача у судове засідання не прибув.

Представник позивача у судове засідання прибув, надав відзив, заперечував проти доводів апеляційної скарги. Проти розгляду скарги за відсутності представника відповідача не заперечував.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2014р. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Міркон" (постачальник) звернулося Публічне акціонерне товариство "Металургічний комбінат "Азовсталь" (покупець) із гарантійним листом за підписом комерційного директора Каменька К.В. на поставку "Конденсаторів КЭП2-6,3-150-2У1" в кількості 30 одиниць на загальну вартість 307 800 грн. 00 коп.

На підставі зазначеного листа 08 серпня 2014р. між ТОВ "Компанія Міркон" та ПАТ "МК "Азовсталь" був укладений типовий договір № 088зл/239 на придбання технологічного обладнання.

Згідно з п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору кількість, номенклатура обладнання зазначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Поставка обладнання здійснюється по цінам, які визначені у відповідності до умов поставки, визначених у специфікаціях з урахуванням усіх податків, зборів та інших обов'язкових платежів (п.4.1 договору).

Пунктом 5.2 Договору визначено, що оплата за поставлене обладнання буде відбуватися в межах строку, визначеного специфікацією, який обраховується з моменту поставки обладнання та наданні документів визначених п. 6.3. договору.

Згідно з п. 6.3 договору постачальник зобов'язаний надати покупцю до початку приймання обладнання оригінали наступних документів: рахунок на оплату обладнання, транспортні та супровідні документи, пакувальні документи, сертифікат або паспорт якості постачальника або виробника (у випадку, якщо постачальник не є виробником), акт прийому-передачі Ресурсів (в 2-х примірниках), оформлених зі сторони постачальника, інші документи, вказані в специфікації.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання, але не раніше виконання вимог установчих документів сторін про необхідність надання згоди на для укладення органами управління сторін, які мають відповідні повноваження (при наявності своїх вимог). Даний договір діє до 08.08.2015р. Завершення строку дії даного договору не звільняє сторін від виконання взятих на себе зобов'язань (в тому числі гарантійних) за даним договором.

09.09.2014р. сторонами до договору було підписано специфікацію №1, відповідно до вимог якої постачальник передає, а покупець приймає товар - "Конденсатор КЭП2-6,3 -15 0-2У1" в кількості 30 одиниць на загальну суму 307 800 грн. 00 коп.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 307800грн.00коп., що підтверджується видатковою накладною від 14.10.2014р. №РН-0169, яка підписана з боку обох сторін без, містить всі необхідні відомості про товар, а також містить відомості про фактичне отримання товару та товарно-транспортною накладною №РРН-0169 від 14.10.2014р., згідно з якою товар "Конденсатор КЭП2-6,3-150-2У1" в кількості 30 одиниць був відвантажений 14.10.2014р. ПАТ "МК "Азовсталь" за адресую: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1. Зазначений товар був отриманий уповноваженим представником відповідача Зубенко Н.В. на підставі довіреності №01819 від 10.10.2014 року, про що свідчать його підписи на накладних.

В матеріалах справи не міститься доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого товару, а також порядку поставки та інших зауважень, на момент фактичної його передачі. Письмові повідомлення стосовно відмови від прийняття або оплати продукції відповідачем позивачу не надавались.

Не приймаються доводи апелянта відносно того, що позивачем, в порушення умов договору не надано усі документи визначені п.6.3 договору, оскільки відповідно до умов зазначеного пункту договору постачальник зобов'язаний надати покупцю до початку приймання обладнання оригінали відповідних документів. Водночас, відповідачем прийнято обладнання без визначених документів без жодних заперечень та зауважень.

Крім того, до матеріалів справи не надано жодних доказів звернення відповідача до позивача з вимогою поставити товар іншої якості, іншого найменування, асортименту, кількості ніж був поставлений, про відмову від прийняття товару, про повернення товару у зв'язку з його поставкою неналежної якості та не у тій кількості тощо.

Навпаки матеріали справи свідчать про прийняття відповідачем обладнання на виконання умов договору.

Відповідно до п. 5 Специфікації в зобов'язаний здійснити оплату у розмірі 100% по факту поставки обладнання у термін 30 банківських днів з моменту поставки.

Разом з тим, пунктом 8 специфікації визначено, що датою поставки вважається дата передачі продукції представнику покупця на складі покупця з відміткою у видаткові накладній.

Як вбачається з відмітки на копії товарно-транспортної накладної, товар ввезено до складу покупця 15.10.2014р.

Посилання апелянта щодо ненастання зобов'язання відповідача з оплати вказаної продукції судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки специфікацією до договору визначено строки оплати. Таким чином, строк оплати товару, поставленого відповідачу за вище визначеними накладними, настав 26.11.2014р.

Натомість, відповідачем не надано жодного доказу щодо сплати коштів за поставлений товар. Тобто, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 307800грн.00коп.

Приписами ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено, факт прострочення виконання відповідачем обов'язку з оплати товару, тому з відповідача підлягає стягнення останнього боргу у розмірі 307800грн.00коп.

Крім того, пунктом 5 Специфікації № 1 визначено, що у випадку зміни НБУ курсу гривні до RUВ РФ на дату оплати обладнання, відносно Базового курсу, більш ніж на 5 відсотків, постачальником пропорційно змінюється вартість обладнання, що вказана у документах на оплату (рахунки та накладні), згідно формулі: Ц=Ц1*К1/0.3432, де Ц - вартість у документах на оплату (рахунки та накладні); Ц1 - сума, що підлягає оплаті згідно цін, вказаних у пропозиції; К1 - курс гривні по відношенню до RUВ РФ, що встановлений НБУ на 00:00 дати оплати.

Ціна обладнання була узгоджена сторонами на основі еквівалента вартості продукції в RUВ РФ по офіційному курсу гривні до RUВ РФ, встановленого НБУ на 10.07.2014р., який складав 0.3432 гривень за 1 (один) RUВ РФ та являється Базовим курсом.

З посиланням на зазначені умови позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням зміни курсу гривні до RUВ РФ, встановленого НБУ у розмірі 85407грн.32коп.

Відповідач проти зазначеної вимоги заперечує з посиланням на той факт, що дата оплати не настала. Позивач вважає в даному випадку датою оплати - дату звернення до суду з позовом.

Натомість, суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Умовами специфікації чітко визначено, що корегування вартості продукції відбувається після оплати поставлених ТМЦ, формула розрахунку передбачає застосування курсу гривні до RUВ РФ, виключно на 00:00 годин дати оплати та здійснення додаткової оплати на підставі корегуючи документів наданих позивачем, відповідно визначення розміру курсової різниці вартості поставленої продукції на дату звернення до суду є неправомірним та не відповідає умовам оплати погодженої сторонами.

Для виникнення у позивача права на стягнення 85407грн.32коп. останній повинен на виконання вимог умов договору виставити рахунки-фактури та розрахунки-корегування до податкової накладної з врахуванням перерахунку з обов'язковим зазначенням постачальником курсу НБУ тільки після оплати відповідачем суми боргу по договору.

При цьому, відповідач вважає, що датою оплати є фактичне перерахування коштів, а позивач - дата подачі позову, це не тотожно даті оплати, тоді як згідно з п.5.3. договору датою оплати обладнання вважається дата списання грошових коштів с поточного рахунку покупця.

У зв'язку з тим, що відповідачем ніяких оплат за поставлене обладнання не здійснено та позивачем не виставлено рахунки-фактури та розрахунки-корегування до податкової накладної, на момент розгляду справи у позивача відсутнє право на стягнення курсової різниці.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача щодо стягнення курсової різниці у розмірі 85407,32грн. задоволенню не підлягають, як безпідставно заявлені.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 200 грн. 98 коп. 3 % річних, 25 270 грн. 38 коп. втрат від інфляції та 10 711 грн. 44 коп. пені за період з 26.11.14р. по 20.02.15р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, колегія суддів вважає, що господарським судом правомірно частково задоволено дані вимоги.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.6 Договору встановлено, що у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, яка діє на період прострочення

Колегія суддів перевіривши арифметичний розрахунок суми пені, погоджується з висновком господарського суду щодо того, що ця вимога підлягає частковому задоволенню в розмірі 10588грн.32коп.

В матеріалах справи міститься клопотання відповідача про зменшення стягуваної суми штрафу, якому судом оцінки не надано, про що скаржник зазначає у своїй апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Натомість, відповідач не надав будь-яких доказів, які б могли призвести до зменшення розміру пені: винятковості даного випадку, доказів тяжкого фінансового стану, тощо.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовано фактичні обставини справи, тому рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2015р. у справі №908/1493/15-г підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно заявлених вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2015р. у справі №908/1493/15-г задовольнити частково.

Рішення господарського суду суду Запорізької області від 20.05.2015р. у справі №908/1493/15-г - скасувати частково та викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Міркон" (69121 м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, буд. 26, кв. 165, ) 307 800 грн. 00 коп. основного боргу, 10588 грн. 32 коп. пені, 2175 грн. 68 коп. 3 % річних, 25 270 грн. 38 коп. втрат від інфляції, 6916 грн.69коп. судового збору.

Відмовити в частині стягнення з в 85 407 грн. 32 коп. суми боргу з урахуванням зміни курсу гривні до RUB РФ, встановленого НБУ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Міркон" (69121 м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, буд. 26, кв. 165, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 854,06грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 22.07.2015р., оформивши його у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Д.О.Попков

В.М.Татенко

Надруковано 5 прим.:1прим.-Позивачу; 1прим.-Відповідачу; 1прим.-У справу;1прим.-ДАГС; 1прим.-ГСЗО.