РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015Справа №910/16112/15

За позовом Служби зовнішньої розвідки України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКС К ГРУП"

про стягнення 534,96 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача: Хоменко І. М. (дов. № 5/3 від 05.09.2014)

Марущак В. В. (дов. № 513-519 від 05.09.2014)

Від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 14.07.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Служба зовнішньої розвідки України (далі за текстом - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКС К ГРУП" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 534, 96 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2015 порушено провадження у справі № 910/16112/15 та призначено до розгляду на 14.07.2015.

В судове засідання 14.07.2015 представники позивача з'явилися, надали суду усні пояснення по суті справи в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду від 26.06.2015 не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Позовні вимоги мотивовані порушенням з боку відповідача, на думку позивача, строків поставки товару за рахунком - фактурою № 161 від 01.12.2014.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2014 відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату товарів, а саме ременів поясних, шкіряних, коричневих в кількості 33 штуки № 161 на загальну суму 2 815, 56 грн.

Як зазначено в рахунку № 161 від 03.12.2014, оплата рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов'язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на р/р постачальника само вивозом, за наявності довіреності та паспорта.

04.12.2014 сторонами була оформлена видаткова накладна № 117 про поставку товару визначеного рахунком № 161 від 03.12.2014, згідно якої ремені поясні, шкіряні, коричневі в кількості 33 штуки були отримані І. Жеребко за довіреністю 318 від 03.12.2014.

Зобов'язання щодо оплати товару поставка якого була оформлена накладною № 117 від 04.12.2014 були зареєстровані та взяті на облік в Державній казначейській службі 09.12.2014, а згодом 22.01.2015.

Оплачений відповідний товар був 27.01.2015, згідно платіжного доручення № 171 від 21.01.2015 на суму 2 815, 56 грн.

За твердженням позивача, він 13.03.2015 звертався до відповідача з претензією № 5/3/212Б на суму 266 924, 16 грн., в якій зокрема зазначав, що станом на 27.02.2015 відповідачем не було поставлено речове майно (ремінь поясний в кількості 33 штук) за рахунком № 161 від 03.12.2014 та вимагав оплати штрафних санкцій за прострочення поставки пені в розмірі 239, 32 грн. та штрафу в розмірі 197, 09 грн. Доказів направлення вказаної претензії позивачем відповідачу, як і доказів отримання відповідачем вказаної претензії матеріали справи не містять.

03.04.2015 сторонами було оформлено акт прийому - передачі, згідно якого ремні поясні в кількості 33 штуки відповідно до рахунку № 161 від 03.12.2014 були передані відповідачем позивачу та прийняті позивачем на склад.

Із матеріалів справи вбачається, що окрім ременів відповідач мав перед позивачем і інші зобов'язання (щодо поставки шевронів, курток, штанів тощо), оформлені договорами, порушення яких не є предметом розгляду даної справи.

Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 337, 87 грн. пені за період прострочення з 05.12.2014 по 03.04.2015 та 197, 09 грн. штрафу у відповідності до положень ст. 231 Господарського кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема з договорів та правочинів.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

На підставі викладених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що стосовно поставки товару на 2 815, 56 грн. сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб, шляхом оформлення рахунку фактури та видаткової накладної, за умовами якого, з огляду на зазначене в рахунку № 161 від 03.12.2014, товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок постачальника самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи зазначене в рахунку № 161 від 03.12.2014 строк поставки товару визначений сторонами не був, відтак - визначений, у відповідності до чинного законодавства, моментом пред'явлення вимоги.

Згідно тверджень позивача, які не спростовані відповідачем, видаткова накладна на поставку товару була оформлена 04.12.2014, проте фактично товар був поставлений відповідачем 03.04.2015. Враховуючи, що зазначені твердження позивача не були спростовані, суд при вирішенні справи виходить із того, що фактично товар за рахунком № 161 від 03.12.2014 був поставлений позивачу відповідачем саме 03.04.2015.

Доказів із яких би вбачалося, що позивач пред'являв відповідачу вимогу щодо поставки товару за рахунком № 161 від 03.12.2015 матеріали справи не містять.

Копії листа відповідача вих. № 2/02 від 12.02.2015 та претензії № 5/3/179 Б від 25.02.2015, якими позивач підтверджує факт прострочення відповідачем строків поставку товару за рахунком № 161 від 03.12.2014 не приймаються судом, оскільки стосуються договорів укладених між сторонами, порушення яких не є предметом розгляду даної справи.

Претензія № 5/3/212 Б від 13.03.2015 на суму 266 924, 16 грн. не містить вимоги, щодо поставки товару, а матеріали справи не містять доказів направлення вказаної претензії відповідачу, відтак вказана претензія не підтверджує факту порушення відповідачем строків поставки товару.

Із наявних в матеріалах справи доказів, підстав для визначення строку поставки товару за рахунком № 161 від 03.12.2014 до 05.12.2014 судом не вбачається.

Боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 531 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновків, що при укладанні спрощеного договору строк поставки товару обумовлений сторонами не був, що позивач вимогу про поставку товару за спрощений договором відповідачу не направляв та що обов'язок по поставці товару за рахунком № 161 від 03.04.2015 був виконаний відповідачем достроково, що не суперечить умовам укладеного між сторонами спрощеного договору та чинному законодавству.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки, встановлені договором або законом, згідно положень ст. 611 ЦК України, зокрема сплата неустойки, настають у разі порушення зобов'язання.

Оскільки, відповідач строки поставки товару визначені ч. 2 ст. 530 ЦК України не порушував, такі правові наслідки як сплата неустойки (штрафу, пені) не настають, відповідно у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору, з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Служби зовнішньої розвідки України відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.07.2015.

Суддя Л. Д. Головатюк