ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р. Справа № 922/2271/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Грищук Ю.Г.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Аквафор-Центр" (вх. № 2959Х/3-11) на рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015 р. у справі № 922/2271/14

за позовом ТОВ "Аквафор-Центр", м. Київ

до Підприємство об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану", м. Харків

про стягнення 3 956 575,67 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Аквафор-Центр", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану", про стягнення заборгованості у розмірі 3 956 575,67 грн. з яких: 3 639 973,64 грн. сума основного боргу, 60 497,65 грн. 3% річних, 256 104,38 грн. інфляційних втрат. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 73 080,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором поставки № 271008/4 від 27 жовтня 2008 року щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманої продукції.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.08.2014 року по справі № 922/2271/14 за позовом ТОВ "Аквафор-Центр" до підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану", про стягнення коштів у розмір 3 956 575,67 грн. в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Вказане рішення залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.02.2015 року касаційну скаргу позивача - ТОВ "Аквафор-Центр", задоволено частково; рішення господарського суду Харківської області від 21.08.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 року у справі № 922/2271/4 скасовано та передано справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.08.2015 р. (суддя Калініченко Н.В.) в задоволенні позову в частині стягнення з підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" 3 955 065,67 грн. відмовлено. По позовним вимогам у розмірі 1 510,00 грн. основного боргу провадження у справі припинено. Стягнуто з Підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" 27,89 грн. судового збору.

Позивач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині прийняти нове, яким позов задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.07.2015 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 13.07.2015 р.

В судове засідання, призначене на 13.07.2015 р. представник відповідача не з'явився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача за відсутності представника відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий господарський суд дійшов висновку, що продукція, отримана відповідачем від позивача за договором поставки № 271008/4 від 27.10.2008 року відповідачем ще не реалізована. Колегія суддів не може погодитися із даним висновком, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, між ТОВ "Аквафор-Центр", м. Київ, (позивач) та ПОГ "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану", м. Харків (відповідач), 27.10.2008 р. був укладений договір № 271008/4, у відповідності до умов якого позивач зобов'язується поставити відповідачу продукцію, відповідно до поданої у встановленому даним договором порядку заявки позивача, а відповідач, в свою чергу, оплатити поставлену партію продукції, у встановленому даним договором порядку, з метою подальшої оптової та роздрібної реалізації даної продукції в межах території збуту.

Пунктом 6.1 вказаного договору передбачені умови оплати, а саме продукція оплачується відповідачем у безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача у розмірі 100 % вартості замовлення продукції, зазначеній в погодженій останнім заявці відповідача, протягом трьох банківських днів з моменту погодження заявки позивачем.

Пунктом 10.1. договору передбачений строк його дії, а саме до 31 грудня 2008 року. Якщо жодна зі сторін за тридцять календарних днів не повідомить іншу сторону про припинення цього договору, його дія автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік.

Додатковою угодою б/н від 27.11.2008 року внесено зміни до п. 6.2 наступного змісту: за домовленістю постачальника та покупця оплата проводиться після реалізації поставленої продукції.

Також між сторонами були укладені додаткові угоди про пролонгацію договору № 2 від 29.12.2009 р., № 3 від 29.12.2010 р., № 4 від 29.12.2011 р., № 5 від 28.12.2012 р. та № 6 від 11.10.2013 р., в якій сторони домовились про продовження дії договору до 31 грудня 2014 року.

На виконання умов вказаного договору позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 3639973,64 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані обома сторонами та скріплені печатками сторін (т. 1, арк. справи 25-69).

Відповідач продукцію отримав, проте розрахувався за нього частково на суму 1510 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 111 від 10.06.14 р., № 134 від 14.07.14 р., належним чином засвідчені копії яких додані до матеріалів справи (т. 2, а.с. 52, 53).

Внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати, у відповідача виникла заборгованість у сумі 3955065,67 грн. (сума основного боргу та штрафних санкцій), що і стало підставою позивачу для звернення до господарського суду з відповідним позовом.

03.03.2014 р. між відповідачем та ПП «Біскай» договір поставки від 03.03.2014 р. № 03/03-14 був укладений договір поставки, у відповідності до якого відповідач передав ПП «Біскай» товар, який відповідачем було отримано від позивача за договором поставки № 271008/4 від 27.10.2008 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено вище, додатковою угодою б/н від 27.11.2008 року внесено зміни до договору шляхом його (договору) доповнення п. 6.2 наступного змісту: за домовленістю постачальника та покупця оплата проводиться після реалізації поставленої продукції.

В цій частині колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст. 33 ГПК України обов'язок доведення факту реалізації товару покладається на відповідача, оскільки саме на цьому твердженні ґрунтуються заперечення відповідача проти позовних вимог. Останній повинний довести належними та допустимими доказами, що отримана ним продукція не реалізована на час пред'явлення позивачем вимоги про сплату вартості товару.

Таких доказів відповідачем суду не надано. Більше того, надані відповідачем докази категорично свідчать про те, що на день пред'явлення позивачем вимоги про оплату товару реалізація цього товару відбулася. Так, товар був реалізований відповідачем на користь ПП «Біскай» за договором поставки від 03.03.2014 р. № 03/03-14.

Оскільки цей договір та докази передання товару надані до суду самім відповідачем, цей доказ є безспірним і не підлягає додатковому доведенню.

Посилання суду першої інстанції на те, що рішенням господарського суду Запорізької області від 13.11.2014 року у справі № 908/3834/14 договір, укладений між відповідачем та ПП «Біскай» було розірвано та зобов'язано ПП «Біскай» повернути спірний товар відповідачеві та в зв'язку з цим, товар, отриманий відповідачем від позивача відповідача, є таким, що не відповідають базовим принципам цивільного процесу і не ґрунтуються на цивільному законі.

По-перше, розірвання договору не свідчить про відсутність факту реалізації. Так, відповідно до ч.5 ст. 85 ГПК України рішення суду набуває юридичну силу відповідно до закону - після витікання строку на його оскарження або після розгляду спору судом апеляційної інстанції. Законна сила судового рішення - сукупність його правових наслідків, які полягають у незмінності, виключності, преюдиційності, виконуваності та загальнообов'язковості. Таким чином, оскільки судове рішення набуло законної сили в листопаді 2014 р., розірвання договору відбулося набагато пізніше дати реалізації товару. Оскільки судове рішення створює правові наслідки з дати набрання сили і за загальним правилом не розповсюджує юридичної дії на минуле (судового рішення не має ретроактивної дії), розірвання договору не може відмінити того факту, що в березні 2014 р. відбулася реалізація товару.

Крім того, висновок місцевого господарського суду про відсутність факту реалізації суперечить і приписам матеріального права. Так, за загальним правилом, зазначеним у ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця поставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 14.1.202 Податкового кодексу України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Оскільки відповідачем укладено з ПП "Біскай" договір поставки, а не договір комісії (консигнації), факт реалізації товару є доведеним, оскільки право власності на товар перейшло до ПП "Біскай". Також про передачу відповідачем товару у власність ПП "Біскай", тобто його реалізацію, свідчать підписані видаткові накладні.

Отже, реалізація товару ПП «Біскай» відбулася, а наступне розірвання договору в силу приписів ч. 2 ст. 653 ЦК України та ч. 4 ст. 653 ЦК України може створити для покупця обов'язок повернути товар, але не скасовує того факту, що реалізація товару вже відбулася раніше.

В силу викладеного, розірвання договору поставки № 03/03-14 від 03,03.2014р. і припинення зобов'язань сторін не припиняє обов'язку ПОГ "Всесвіт-2" сплатити кошти ТОВ "Аквафор-Центр" за отриману від нього продукцію.

Враховуючи те, що реалізація спірного товару відбулась, тобто настав строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачеві за договором від 27.10.2008 р. № 271008/4, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовна вимога позивача в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 3639973,64 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 60497,65 грн. 3% річних, 256104,38 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити кредитору суму грошового боргу з урахуванням індексів інфляції та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги позивача стягнення 60497,65 грн. 3% річних, 256104,38 грн. інфляційних втрат, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалене місцевим господарським судом рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги мають бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 99, 101,102, п.2 ст. 103, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Аквафор-Центр" на рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015 р. у справі № 922/2271/14 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015 р. у справі № 922/2271/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Стягнути з підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану" (ідентифікаційний код 33119696) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" (ідентифікаційний код 35454738) 363973,64 грн. основного боргу, 60497,65 грн. 3% річних, 256104,38 грн. інфляційних втрат, 73080,00 грн. судового збору за подання позову.

Стягнути з підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану" (ідентифікаційний код 33119696) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" (ідентифікаційний код 35454738) 36540,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 17.07.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.