РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015№910/13334/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/13334/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Адоніс", с. Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН", м. Київ,

про визнання поширеної інформації недостовірною, зобов'язання її спростувати та стягнення 80 000 грн. моральної шкоди,

за участю представників:

позивача - Бітківського В.М. (договір про надання правової допомоги від 25.02.2015 №25/02/15);

відповідача - не з'явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Адоніс" (далі - ТОВ "Компанія "Адоніс") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про:

- визнання недостовірною інформації, яка була опублікована на веб-сайті товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" (далі - ТОВ "Інформаційне агентство "УНН") http://www.unn.com.ua/uk/news/1441592-u-moz-planuyut-pereviriti-kiber-kliniku-spizhenka у розділі "Новини: Здоров'я" у статті під назвою "У МОЗ планують перевірити Кібер клініку Спіженка", а саме: "про те, що у Міністерстві охорони здоров'я України повідомили про те, що мають намір провести перевірку додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики приватної лікарні Кібер клініки Спіженка, передає УНН; про те, що МОЗ підготовлено проект постанови КМУ, у разі схвалення якого МОЗ отримає відповідні повноваження для проведення перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики Кібер клініки Спіженка зокрема; про те, що МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР "КІБЕР КЛІНІКА СПІЖЕНКА" займається здирництвом, а також те, що МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР "КІБЕР КЛІНІКА СПІЖЕНКА" обманює онкохворих пацієнтів видаючи себе за філіал ізраїльської клініки "Лісод";

- зобов'язання ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" спростувати недостовірну інформацію, яка була опублікована на веб-сайті відповідача http://www.unn.com.ua/uk/news/ 1441592-u-moz-planuyut-pereviriti-kiber-kliniku-spizhenka у розділі "Новини: Здоров'я" у статті під назвою "У МОЗ планують перевірити Кібер клініку Спіженка", шляхом розміщення на веб-сайті відповідача http://www.unn.com.ua, у розділі "Новини: Здоров'я" тексту спростування такого змісту: "Опублікована на веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНСТВО "УНН" http://www.unn.com.ua/uk/news/ 1441592-u-moz-planuyut-pereviriti-kiber-kliniku-spizhenka, у розділі "Новини: Здоров'я" у статті під назвою "У МОЗ планують перевірити Кібер клініку Спіженка" є недостовірною, неправдивою: Міністерство охорони здоров'я України не має наміру здійснювати перевірку додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики ФІЛІЄЮ "МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР "КІБЕР КЛІНІКА СПІЖЕНКА"; ФІЛІЯ "МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР "КІБЕР КЛІНІКА СПІЖЕНКА" не займається здирництвом, не обманює пацієнтів та не видає себе за філіал ізраїльської клініки "Лісод";

- стягнення з ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" 80 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.05.2015 порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.06.2015 відкладено розгляд справи на 13.07.2015 у зв'язку з неявкою представника відповідача у судове засідання.

06.07.2015 від ТОВ "Компанія "Адоніс" надійшли додаткові обґрунтування позовних вимог, в яких зазначено, що інформація, яка поширена ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" є недостовірною, шкодить діловій репутації позивача та формує у читачів негативне до останнього ставлення; при цьому, інформація, яка викладена у статті під назвою "У МОЗ планують перевірити Кібер клініку Спіженка" створює негативне, спотворене уявлення споживачів (пацієнтів) та ділових партнерів про ТОВ "Компанія "Адоніс" і тому спричинює шкоду позитивній репутації; разом з тим, фактичний об'єктивний розмір моральної шкоди діловій репутації встановити неможливо через нематеріальний характер порушеного права, у зв'язку з чим позивач вважає за можливе вимагати стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 80 000 грн.

У судовому засідання представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі; представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Ухвали господарського суду міста Києва було надіслано відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 13.07.2015 без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За приписом частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Як встановлено господарським судом міста Києва, 24.02.2015 на веб-сайті ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" (http://www.unn.com.ua/uk/news/1441592-u-moz-planuyut-pereviriti-kiber-kliniku-spizhenka) було опубліковано статтю, в якій вказано, зокрема, таке:

«... У Міністерстві охорони здоров'я повідомили про те, що мають намір провести перевірку додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики приватної лікарні Кібер клініки Спіженка, передає УНН.

Зокрема, у МОЗ повідомили про те, що згідно із Ліцензійним реєстром МОЗ України, приватна лікарня Кібер клініка Спіженка позначається як ТОВ "Компанія "Адоніс", яка проваджує господарську діяльність з медичної практики за ліцензією від 24.01.2013 року...

... МОЗ підготовлено проект постанови КМУ, у разі схвалення якого МОЗ отримає відповідні повноваження для проведення перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики Кібер клініки Спіженка зокрема...

...Нагадаємо, раніше у ЗМІ з'явилася інформація з посиланням на пацієнтів про те, що приватна Кібер клініка Спіженка начебто займається здирництвом, а також тим, що обманює онкохворих пацієнтів, видаючи себе за філіал ізраїльської клініки "Лісод"...».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає таке:

розділом 1 Схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442, МОЗ України як центральний орган виконавчої влади не здійснює державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, а тому МОЗ України не здійснює перевірок додержання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики;

МОЗ України не готувало проект постанови КМУ для проведення ліцензійних умов діяльності з медичної практики МЕДИЧНОГО ЦЕНТРУ «КІБЕР КЛІНІКА СПІЖЕНКА»;

МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «КІБЕР КЛІНІКА СПІЖЕНКА» ніколи здирництвом не займався і не займається та ніколи не видавав себе за філіал ізраїльської клініки «Лісод», тому що МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «КІБЕР КЛІНІКА СПІЖЕНКА» є структурним підрозділом ТОВ «Компанія «Адоніс» (є резидентом України, статутний капітал якого повністю сформований за рахунок внеску фізичної особи - громадянина України) та зазначена інформація є негативною, недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача; відповідно до листа від 16.03.2015 №03-16-245 товариства з обмеженою відповідальністю «Медікс-рей Інтернешнл Груп» (є власником свідоцтв на знаки для товарів і послуг «Лікарня Сучасної Онкологічної Допомоги» (свідоцтво №90819), «ЛІСОД» (свідоцтво №90818), LISSOD (свідоцтво № 139830), що зареєстровані у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг Міністерства освіти і науки України), товариству з обмеженою відповідальністю «Медікс-рей Інтернешнл Груп» невідомі факти, які свідчать, що Філія «Медичний центр» «Кібер Клініка Спіженка» видає себе за філіал лікарні «ЛІСОД».

Позивач вважає, що відповідачем через мережу Інтернет було поширено інформацію, яка є недостовірною та спричиняє шкоду діловій репутації ТОВ "Компанія "Адоніс", а тому інформація має бути спростована.

За приписами пункту 15 постанови пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму № 1) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює (пункт 11 постанови Пленуму). У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона.

У пункті 9 постанови Пленуму № 1 зазначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

У пункті 12 постанови Пленуму № 1 зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Так, судом встановлено, що на сайті http://www.unn.com.ua/uk/news/1441592-u-moz-planuyut-pereviriti-kiber-kliniku-spizhenka спірна інформація розміщена ТОВ "Інформаційне агентство "УНН".

Стосовно ж недостовірності спірної інформації та питання про те, чи завдає така інформація шкоди позивачеві, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Суд вважає, що такі вислови як: «... У Міністерстві охорони здоров'я повідомили про те, що мають намір провести перевірку додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики приватної лікарні Кібер клініки Спіженка, передає УНН.»

Зокрема, у МОЗ повідомили про те, що згідно із Ліцензійним реєстром МОЗ України, приватна лікарня Кібер клініка Спіженка позначається як ТОВ "Компанія "Адоніс", яка проваджує господарську діяльність з медичної практики за ліцензією від 24.01.2013 року...

... МОЗ підготовлено проект постанови КМУ, у разі схвалення якого МОЗ отримає відповідні повноваження для проведення перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики Кібер клініки Спіженка зокрема...», - не містять негативної інформації про позивача, в них не наводяться негативні твердження, які не можуть завдавати шкоди репутації позивача.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Позивач стверджує про те, що зазначені у статті припущення не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію ТОВ "Компанія "Адоніс".

Проте зі змісту статті вбачається, що автором використовується, зокрема, така фраза як «….приватна Кібер клініка Спіженка начебто займається здирництвом, а також тим, що обманює онкохворих пацієнтів…..», яка є оцінюючим критерієм та суб'єктивною думкою автора, а тому підстав для притягнення до відповідальності за таке висловлювання немає.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували поширення відповідачами недостовірної інформації та завдання їх діями шкоди діловій репутації ТОВ "Компанія "Адоніс".

З огляду на наведене відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову в частині визнання недостовірною інформації, яка була опублікована на веб-сайті ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" http://www.unn.com.ua/uk/news/1441592-u-moz-planuyut-pereviriti-kiber-kliniku-spizhenka у розділі "Новини: Здоров'я" у статті під назвою "У МОЗ планують перевірити Кібер клініку Спіженка".

Позивачем також було заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди у сумі 80 000 грн., яка обґрунтована тим, що діяльність з медичної практики позивача у значній мірі залежить від думки громадськості; на думку позивача дії ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" спричинили моральну шкоду діловій репутації позивача оскільки читачами веб-сайту є широке коло Інтернет користувачів, зокрема пацієнти та ділові партнери ТОВ "Компанія "Адоніс", у яких складається негативне ставлення та втрачається довіра до останнього; фактичний об'єктивний розмір моральної шкоди діловій репутації встановити неможливо через нематеріальний характер порушеного права; позивач вважає за можливе вимагати стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 80 000 грн. як адекватної компенсації шкоди діловій репутації позивача, завданої внаслідок неправомірних дій ТОВ "Інформаційне агентство "УНН".

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 27 постанови Пленуму № 1 визначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму № 4).

У пункті 3 постанови Пленуму № 4 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абзац другий пункту 5 постанови Пленуму № 4).

Однак, судом з'ясовано, що ТОВ "Компанія "Адоніс" у позовній заяві не наведено наявність моральної шкоди та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, та вини останнього в її заподіянні; крім того, судом встановлено, що матеріалами справи не підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Таким чином, господарський суд вважає за необхідне відмовити позивачу у позовній вимозі в цій частині.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення 20 00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У пунктах 6.3 - 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Оскільки господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то стягнення з відповідача 20 000 грн. витрат на правову допомогу також не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.07.2015.

Суддя О. Марченко