КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. Справа№ 910/5404/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шапрана В.В.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

прокурор:Дергунов Д.С., посвідчення;

позивача:Чумаченко О.С., за довіреністю;

відповідача:Курячий А.М., за довіреністю;

Дрищ С.С., за довіреністю;

третя особа :не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт"

на рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015

у справі № 910/5404/15-г (головуючий суддя: Отрош І.М.)

за первісним позовом Заступника прокурора Голосіївського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Київський національний університет імені Тараса Шевченка

про виселення

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Київський національний університет імені Тараса Шевченка

про визнання договору продовженим

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.04.2015 у справі № 910/5404/15-г позовні вимоги задоволено повністю.

Позов Заступника прокурора Голосіївського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" задоволено повністю.

Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт" із займаного приміщення, загальною площею 15,00 кв.м. (частина даху, площею 4,80 кв.м. та 3 антеномісця на даху, площею 10,20 кв.м.), яке знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, 6, та перебуває на балансі Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп.

У зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити повністю, а зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" по справі № 910/5404/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Зеленін В.О. (головуючий), Синиця О.Ф., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу № 910/5404/15-г. Розгляд апеляційної скарги призначений на 06.07.2015.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5404/15-г колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу № 910/5404/15-г.

06.07.2015 представником позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду був поданий відзив по справі.

06.07.2015 третя особа в судове засідання не з'явилась, повноважного представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, не зважаючи на те, що була повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду справи третя особа повідомлена належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви (ч. 1 ст. 69 ГПК України).

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

06.07.2015 представники скаржника в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити.

06.07.2015 прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015 у справі № 910/5404/15-г залишити без змін.

06.07.2015 представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015 у справі № 910/5404/15-г залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача, відповідача, колегія суддів встановила наступне.

27.10.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астеліт" (орендар) укладено Договір оренди № 5662 нерухомого майна (надалі - договір), що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, загальною площею 15,00 кв.м. (частина даху, площею 4,80 кв.м. та 3 антеномісця на даху, площею 10,20 кв.м.), розміщене за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, 6, що перебуває на балансі Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.04.2010 і становить 196000,00 грн. , з них 10400,00 грн. (4,80 кв.м.) та 1855600,00 грн. (з антено місця на площі 10,20 кв.м.) без урахування ПДВ.

Згідно п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення оператора телекомунікацій, який надає послуги з рухомого (мобільного) зв'язку, площею 15,00 квм., в тому числі 3 антеномісця на площі 10,20 кв.м.

В п. 10.1 договору сторони погодили, що він укладається строком на 1 рік, що діє з 27.10.2010 до 27.10.2011 включно, але у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строк його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору (п. 10.4 договору).

27.10.2010 за актом приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, 6, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт" прийняло в строкове платне користування державне нерухоме майно, частину даху, загальною площею 15,00 кв.м. (приміщення на даху, плошею 4,8 кв.м., та частину даху для розміщення антено-фідерних пристроїв під одну щоглу на три антено місця, площею 10,2 кв.м.) для розміщення обладнання стільникового зв'язку, розміщене за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, 6, що перебуває на балансі Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Як вбачається з матеріалів справи строк дій договору пролонговувався на підставі договорів № 5662/01 від 22.12.2011 р., № 5662/02 від 23.12.2012 р., № 5662/03 від 07.12.2012 р.

Таким чином, строк дії договору сторонами було встановлено до 27.10.2013.

Додатковим договором № 5662/04 від 18.04.2013 про внесення змін до договору, сторони замінили балансоутримувача об'єкта оренди з Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету ім. Тараса Шевченка на Київський національний університет імені Тараса Шевченка.

29.08.2013 Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" (орендар) із листом вих. № 30-06/9494 від 27.08.2013 "Про припинення дії Договору оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010 після його закінчення", який був отриманий відповідачем за первісним позовом 02.09.2013.

Отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Астеліт" зазначеного листа підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 490.

Проте, відповідач за первісним позовом не повернув орендоване майно і продовжував їх користуватись без правових на те підставах.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю правовою природою зазначений договір є договором найму (оренди).

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 ст. 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Статтею 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

В ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Нормами ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації (викупу) об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Однак, як було вірно встановлено місцевим господарським судом 29.08.2013 Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" (орендар) із листом вих. № 30-06/9494 від 27.08.2013 "Про припинення дії Договору оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010 після його закінчення", який був отриманий відповідачем за первісним позовом 02.09.2013.

У вказаному листі Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву повідомило орендаря про неможливість продовження Договору оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010 після його закінчення на наступний строк.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву вих. № 30-06/9494 від 27.08.2013 "Про припинення дії договору оренди № 5662 від 27.10.2010 після його закінчення" є саме тими запереченнями орендодавця, факт існування яких в силу положень статті 764 Цивільного кодексу України унеможливлює поновлення договору оренди на той самий строк.

В даному випадку договір може бути продовжено лише за наявності відповідної згоди уповноваженого органу управляння (ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності»), яке не надавалось (лист Міністерства освіти та науки вих. № 1/11-11861 від 22.07.2013 про незгоду на продовження терміну дії Договору оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010), правові підстави щодо внесення змін до договору оренди, строк дії якого закінчився та підстави для продовження користування державним майном на правах оренди згідно договору № 5662 у відповідача за первісним позовом відсутні.

Щодо надання відповідачам за первісним позовом копії платіжних доручень про сплату орендної плати за період з 09.12.2013 по 10.03.2015, Договору № 082-О про відшкодування орендної плати, податку на додану вартість, витрат на земельний податок та спожиті комунальні і експлуатаційні послуги від 26.04.2013, платіжних доручень про сплату вказаних послуг за період з 07.11.2013 по 29.01.2015 та актів здачі-прийому виконаних робіт за період з 08.11.2013 по28.02.2015, які, на думку відповідача за первісним позовом, є доказом підтвердження продовження строку дії договору оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010 з 27.10.2013, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що надані копії платіжних доручень не вказують на вираження волі орендодавця (Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву) щодо продовження дії Договору оренди № 5662, так-як акти здачі-прийому виконаних робіт були складені з Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та всі платежі здійснювались відповідачем за первісним позовом саме на рахунок третьої особи.

Положеннями ст. ст. 653, 759 Цивільного кодексу України та умов п. 3.11 Договору оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010, нарахування орендної плати здійснюється до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

Оскільки, акт приймання-передавання повернення майна сторонами не складався, платежі, які сплачує відповідач за первісним позовом за користування об'єктом оренди, який він отримав за Договором оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010, є платежами за фактичне користування об'єктом оренди, а не доказами, що підтверджують вираження волі орендодавця на продовження строку його дії.

До того ж, належне виконання обов'язків орендарем щодо своєчасної сплати орендних та інших платежів не обмежує право орендодавця на відмову від продовження договору оренди, оскільки таке право є абсолютним правом власника майна.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Нормами частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Згідно з п. 5.10 Договору, у разі припинення або розірвання Договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві/балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Згідно з п. 10.6.1 Договору, чинність цього Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з п. 10.9 Договору, у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю/балансоутримувачу.

Відповідно до п. 10.10 Договору, майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Відповідно до норм статей 2 та 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" правовою підставою користування комунальним майном є договір оренди.

Оскільки, Договір оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010 припинився у зв'язку із закінченням строку його дії та наявністю заперечень орендодавця щодо продовження строку його дії, то у відповідача відсутні правові підстави для подальшого користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

При доведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем за первісним позовом прав позивача за первісним позовом відповідно до визначених прокурором підстав заявленого позову, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог є обґрунтованими.

Щодо заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Астеліт" зустрічних позовних вимог про визнання Договору оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010 продовженим на новий строк, то місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у їх задоволенні в зв'язку з припинення дії Договору оренди № 5662 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.10.2010 так-як закінчився строк його дії та наявністю заперечень орендодавця щодо продовження користування орендованим майном та продовження строку дії договору.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та заперечення.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015 у справі № 910/5404/15-г відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015 у справі № 910/5404/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5404/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.Ф. Синиця

В.В. Шапран