РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/4914/15-г

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариства з додатковою відповідальністю «Глобус»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 31 310,43 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Мельник А.М. - представник, довіреність №1362-ЮРС від 30.03.15 р.;

від відповідача: Цілик А.В. - представник, довіреність №67 від 16.10.14 р.;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 31 310,43 грн., а також покласти на відповідача витрати з оплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків АК-14-ТЧ-01№0000024 від 20.05.14 р., страхувальнику страхове відшкодування в сумі 31 310,43 грн., відповідно до ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» отримало право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі - Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.15 р. позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/4914/15-г та призначено справу до розгляду на 07.04.15 р.

07.04.15 р. судове засідання не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.15 р. розгляд справи відкладено на 29.04.15 р.

У судове засідання 29.04.15 р. з'явився уповноважений представник відповідача. Уповноважений представник позивача у судове засідання 29.04.15 р. не з'явився.

Про дату, час та місце розгляду даної справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №073.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника позивача суд не повідомлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.15 р. продовжено строк вирішення спору у справі №910/4914/15-г на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 20.05.15 р.

У судове засідання 20.05.15 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

30.04.15 р. через відділ діловодства (канцелярія) Господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив №235-ю від 29.04.15 р., в якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог оскільки: по-перше, позивачем не представлено акт огляду пошкодженого транспортного засобу відповідно до умов договору добровільного страхування та положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; по-друге, посилаючись на умови пункту 34.5. договору добровільного страхування, згідно якого розмір відшкодування визначається з вирахуванням ПДВ, крім випадків перерахування страхового відшкодування на СТО (платник ПДВ) і надання страхувальником акту виконаних робіт, відповідач зазначає, що акт виконаних робіт №Н40669993 від 07.08.14 р., як доказ фактичного здійснення ремонту автомобіля, до позову не додано та відсутні докази реєстрації виконавця ремонтних робіт, як платника податку; по-третє, у відповідності до положень пункту 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов Полісу серії АС №8558993 страхове відшкодування має бути зменшене на розмір франшизи 1 000,00 грн. Таким чином, відповідно до доводів відповідача, страхове відшкодування становить 31 310,43 грн. - 1 000,00 грн. - 5 218,40 грн. ПДВ 20%. Крім того, у відзиві відповідач посилається на положення ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., щодо відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Відзив разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

19.05.15 р. відповідачем подано до Господарського суду міста Києва додаткові пояснення до відзиву №258-ю від 20.05.15 р., в яких зазначив, що позивачем було надіслано регресну вимогу про відшкодування шкоди та додано протокол огляду транспортного засобу, з якого вбачається наявність пошкоджень автомобіля не пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, у зв'язку з чим відповідач звернувся до аварійного комісара щодо обрахування коефіцієнту фізичного зносу відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів становить 0,374. Таким чином, на твердження відповідача, сума страхового відшкодування з урахуванням положень ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має становити 24 063,41 грн. Письмові пояснення відповідача судом долучено до матеріалів справи.

20.05.15 р. до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача №2075-ЮРС від 19.05.15 р. щодо підстав керування легковим автомобілем Skoda Fabia, реєстраційний номер АА5865ОМ, а також повідомив суд про відсутність інформації про наявність на даний час чи існування в минулому (або відсутності) інших, крім зазначених у позовній заяві, правовідносин з відповідачем, та просив суд вирішити спір відповідно до чинного законодавства України з урахуванням поданого письмового пояснення. Письмові пояснення позивача разом з доданими до них документами долучено судом до матеріалів справи.

Крім того, 20.05.15 р. позивачем подано до Господарського суду міста Києва клопотання №2074-ЮРС від 19.05.15 р., в якому просив суд приєднати до матеріалів справи витребувані судом документи згідно переліку. Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 20.05.15 р. сторонами суду не надано.

Відповідно до рекомендацій та роз'яснень Вищого господарського суду України, викладені, зокрема, у пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова №18), якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

З огляду на вищевикладене, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи та здійснював розгляд справи виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні 20.05.15 р. представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до статей 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судовому засіданні 20.05.15 р. повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та відповідача не заявлено.

В судовому засіданні 20.05.15 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.05.15 р. проти позовних вимог, викладених у позовній заяві, заперечував.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем та відповідачем докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

20 травня 2014 р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (страховик за договором страхування, позивач у справі) та Дочірнім підприємством «Фесто» (страхувальник за договором страхування) укладено договір АК-14-ТЧ-01 №0000024 добровільного страхування транспортного засобу та супутних ризиків «АВТО-КАСКО» Престиж (надалі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з: володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом, який належить йому на правах власності, повного господарського відання, оперативного управління або на інших законних підставах; життям, здоров'ям та працездатністю водія та пасажирів застрахованого транспортного засобу; відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди, життю та здоров'ю фізичної особи або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, під час здійснення страхувальником експлуатації застрахованого транспортного засобу, якщо має місце причинний зв'язок між експлуатацію застрахованого транспортного засобу та заподіяною шкодою.

Застрахований транспортний засіб: SKODA Fabia, державний реєстраційний номер АА5864ОМ, 2012 року випуску (розділ 6 Договору страхування).

Строк дії Договору страхування: з 20.05.14 р. по 19.05.15 р. (розділ 20 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Як передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком, за визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки від 10.06.14 р. та розширеної довідки №9398049 про дорожньо-транспортну пригоду, сформовані відділом ДАІ Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області, копії яких наявні в матеріалах справи, 10.06.14 р. в м. Харкові по вул. Академіка Павлова (ТЦ «Барабашова») відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортного засобу марки MAZDA CX-7, державний реєстраційний номер ВН8241ВО, під керуванням Аль-Ахмад Абдульрауф, та транспортного засобу марки SKODA Fabia, державний реєстраційний номер АА5864ОМ, що належить Дочірньому підприємству «Фесто», під керуванням водія Микитенко О.В. (на підставі наказу ДП «Фесто» №52 від 29.07.13 р. про закріплення автомобілів на підприємстві), в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» автомобіль марки SKODA Fabia, державний реєстраційний номер АА5864ОМ.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

27.06.14 р. страхувальник - Дочірнє підприємство «Фесто» звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок СТО (копію заяви залучено до матеріалів справи).

Відповідно до умов Договору страхування (пункти 34.3. та 34.4.) при пошкодженні застрахованого транспортного засобу за ризиками «ДТП», «Стихійні явища», «Пожежа» «ПДТО» (крім випадків конструктивної загибелі) відшкодування збитків здійснюється з вирахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових застрахованого транспортного засобу, що підлягають заміні, якщо у пункті 10 цього договору не передбачена виплата страхового відшкодування без урахування зносу застрахованого транспортного засобу. При цьому фізичний знос транспортного засобу (його складників) - це втрата вартості транспортного засобу (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей транспортного засобу (його складників) порівняно з вартістю нового подібного транспортного засобу (його складників). Розрахунок коефіцієнту фізичного зносу здійснюється страховиком у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

При пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (калькуляції страховка), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, з/або без урахування зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком. В кожному конкретному випадку розмір збитку, завданого застрахованому транспортному засобу та (або) додатковому обладнанню, визначається виходячи з вартості його відновлювального ремонту залежно від визначеного порядку виплати страхового відшкодування.

У випадку, якщо фактичним одержувачем коштів є визначена в п. 13 договору страхування СТО (або страхувальник (вигодонабувач) надав документи, що підтверджують оплату страхувальником на СТО, визначену в п. 13 договору, письмово погодженої страховиком вартості відновлювального ремонту) вартість відновлювального ремонту розраховується відповідно до калькуляції такої СТО (пункт 34.4.1 Договору страхування).

Для проведення відновлювального ремонту пунктом 13 Договору страхування визначено сервісну гарантійну СТО. Так, при виборі цього варіанту визначення СТО для проведення відновлювального ремонту, розрахунок страхового відшкодування проводиться на підставі погодженої страховиком калькуляції відповідної сервісної (гарантійної) СТО. Сервісна (гарантійна) СТО - станція технічного обслуговування, яка уповноважена здійснювати ремонт та обслуговування транспортних засобів певної марки згідно з вимогами заводу виробника за цінами офіційного дилера на підставі відповідних документів (угод з дилерами тощо). У разі, якщо договором не визначена конкретна СТО - її визначає страховик за принципом економічної доцільності та/або технічної можливості.

Крім того, п. 34.5. Договору страхування додатково визначено, що розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу та (або) додатковому обладнанню внаслідок настання страхового випадку визначається за вирахуванням: суми, відшкодованої страхувальникові особою, винною у завданні збитків, або особою, яка їх відшкодувала замість винної особи; розміру збитків, відшкодованих страхувальникові іншим страховиком за цим страховим випадком; розміру франшизи, обумовленої у пункті 8 цього договору, з урахуванням умов пунктів 29.6.-29.8. договору; коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу відповідно до пункту 34.3. цього договору; розміру ПДВ (крім випадків: перерахування страхового відшкодування на СТО, що зареєстроване у встановленому відповідно до законодавства порядку, як платник ПДВ; надання страхувальником документів, що підтверджують факт виконання відновлювального ремонту СТО, яка у встановленому порядку зареєстрована як платник ПДВ, та факт оплати таких робіт).

Так, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SKODA Fabia, державний реєстраційний номер АА5864ОМ, була визначена ремонтним підприємством (СТО) - Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Олексіївка», що зареєстрований як платник ПДВ, згідно рахунку №4066993 від 01.07.14 р. якого вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 31 310,43 грн., що також підтверджується актом виконаних робіт №Н4066993 (копії рахунку та акту виконаних робіт залучено до матеріалів справи).

Судом встановлено, що відповідно до умов п. 10 Договору страхування при пошкодженні застрахованого транспортного засобу (крім випадків конструктивної загибелі) відшкодування збитків здійснюється без урахування зносу застрахованого транспортного засобу.

Згідно статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до умов п. 8. Договору страхування франшиза за ризиком «дорожньо-транспортна пригода» («ДТП») - 0,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» складено страховий акт №АК.1414GL-1641 від 03.07.14 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату на рахунок СТО страхового відшкодування в сумі 31 310,43 грн., що становить різницю між визначеною у рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Олексіївка» №4066993 від 01.07.14 р. вартістю запчастин та відновлювального ремонту автомобіля - 31 310,43 грн. та франшизою за Договором страхування - 0,00 грн. (копію страхового акту залучено до матеріалів справи).

У відповідності до умов Договору страхування сума страхового відшкодування в розмірі 31 310,43 грн. була перерахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на розрахунковий рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Олексіївка», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №4465 від 04.07.14 р. на суму 31 310,43 грн.

Будь-яких заперечень щодо повного та належного виконання Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» умов Договору страхування матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в сумі 31 310,43 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - Дочірньому підприємству «Фесто», шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту автомобіля SKODA Fabia, державний реєстраційний номер АА5864ОМ, на розрахунковий рахунок СТО - Товариству з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Олексіївка», яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі №42/92, від 07.08.2012р. у справі №2/22, від 01.03.2011р. у справі №47/372, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність страхового акту Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Олексіївка» №4066993 від 01.07.14 р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 11.07.14 р. у справі №640/10941/14-п встановлено, що 10.06.14 р. водій Аль-Ахмад А. керуючи автомобілем Mazda CX-7, державний реєстраційний номер ВН8241ВО, по вул. Академіка Павлова, ТЦ «Барабашова» здійснював рух заднім ходом, не впевнившись, що це буде безпечним, допустив зіткнення з автомобілем SKODA Fabia, державний реєстраційний номер АА5864ОМ, внаслідок чого завдано матеріальну шкоду, чим порушив пункт 10.9. Правил дорожнього руху України. Зазначеною постановою громадянина Аль-Ахмада Абдульрауфа визнано винним у вчиненні правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу в розмірі 340,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу Mazda CX-7, державний реєстраційний номер ВН8241ВО.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 вищевказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За матеріалами справи судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 10.06.14 р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Mazda CX-7, державний реєстраційний номер ВН8241ВО, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - Аль-Ахмад Абдул Карім у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №8558993 (надалі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 1 000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Mazda CX-7, державний реєстраційний номер ВН8241ВО; строк дії Полісу з 06.11.13 р. по 05.11.14 р.

З огляду на вищевикладене, у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач, отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.12р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право, з метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою №4620-ЮРС від 28.11.14 р., в якій просив останнього протягом 7 днів з дня отримання регресної вимоги перерахувати на поточний рахунок Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» страхове відшкодування в розмірі 31 310,43 грн. (копія заяви залучена до матеріалів справи). Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №943, зазначену вимогу відповідач отримав 04.12.14 р., проте доказів надання відповідачем обґрунтованої відповіді або задоволення вимоги позивача матеріали справи не містять та суду не надано.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Враховуючи те, що порядок здійснення відшкодування шкоди, визначений спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №8558993, які регламентують зобов'язання відповідача у спірних відносинах, та те, що умовами Полісу ліміт відповідальності страховика визначений в розмірі 50 000,00 грн., а франшиза визначена в розмірі 1 000,00 грн., то матеріальна шкода, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, становить 30 310,43 грн. (31 310,43 грн. - франшиза 1 000,00 грн.).

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору страхування та/або Полісу суду не надано.

При цьому судом не приймаються до уваги викладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідача проти позовних вимог з підстав, зокрема, ненадання позивачем суду доказів реєстрації виконавця ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу - ТОВ «Атлант - М Олексіївка» в якості платника ПДВ станом на час складання акту виконаних робіт № Н40669993 від 07.08.14 р. як безпідставні та такі, що спростовуються наявними матеріалами справи, а саме наданою позивачем копією свідоцтва № 100008468 про реєстрацію платника ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант - М Олексіївка» від 26.12.06 р..

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 р. №6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. №15-рп/2002, ст. ст. 1, 6, 8, 9, 16, 18, 20, 25 Закону України «Про страхування», ст. ст. 3, 6, 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 11, 202, 626, 993, 981, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, Голосіївський район, вул. Саксаганського, буд. 77, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (01010, м. Київ, Печерський район, вул. Андрія Іванова, буд. 21/17, кв. 1, ) 30 310,43 грн. (тридцять тисяч триста десять гривень сорок три копійки) страхового відшкодування та 1 768,65 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят вісім гривень шістдесят п'ять копійок) судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 22 липня 2015 року.

Суддя А.М. Селівон