ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 р. Справа № 909/487/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В.

при секретарі судового засідання Мартиненко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", вул. Дегтярівська, 27-Т, м. Київ, 04119, адреса для листування: Харківське шосе, 49, м. Київ, 02096,

до відповідача: дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" "Івано-Франківські ковбаси", вул. Симона Петлюри, 10, м.Івано-Франківськ, 76018,

про стягнення заборгованості за кредитним договором №246-2012 від 25.06.2012 в сумі 20185253,50 доларів США, з яких 18750000,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 1353229,16 доларів США - заборгованість за процентами, 74086,50 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 7 937,84 долари США - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів,

за участю представників сторін:

від позивача: представник Демченко О. В., довіреність №201 від 20.03.2015,

від відповідача: представник Білан Н. М., довіреність №8 від 02.07.2014,

встановив:

Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" заявлено позов до дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" "Івано-Франківські ковбаси" про стягнення заборгованості за кредитним договором №246-2012 від 25.06.2012 в сумі 20185253,50 доларів США, з яких 18750000,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 1353229,16 доларів США - заборгованість за процентами, 74086,50 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 7937,84 долари США - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 25.06.2012 між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" "Івано-Франківські ковбаси" було укладено кредитний договір №246-2012 (з наступними змінами і доповненнями), за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 18750000,00 доларів США із сплатою 11,5% річних та терміном до 24.06.2013. Надалі договором про внесення змін від 12.08.2014 сторони погодили процентну ставку у розмірі 11,5% за період з 25.06.2012 по 31.10.2012, процентну ставку у розмірі 13% за період з 01.11.2012 по 31.08.2014, процентну ставку у розмірі 8,2% з 01.09.2014. Зазначає, що договором про внесення змін від 25.06.2013 було встановлено термін повернення кредиту до 23.06.2014, а договором про внесення змін від 27.02.2014 - до 23.04.2015. Вказує на те, що банк зобов'язання з кредитування виконав в повному обсязі, а відповідач в порушення умов договору зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у позичальника виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 18750000 доларів США та нарахованих відсотків у розмірі 1353229,16 доларів США. Згідно з ст. 625 ЦК України нарахував також 3% річних в розмірі 7937,84 доларів США. Внаслідок порушення позичальником грошового зобов'язання банк згідно з ст. 611 ЦК України та умов кредитного договору нарахував пеню у розмірі 74086,50 доларів США за несвоєчасну сплату процентів за кредитом. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує положеннями ст.ст. 525, 526, 610, 611, 625,1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 20 ГК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вих.№18 від 14.07.2015 (вх.№10818/15 від 15.07.2015) проти позову заперечив. Вказав, що в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено договір застави і банк не позбавлений права в рахунок заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави. При цьому, представник зазначає, що у відповідача відсутні оригінал кредитного договору та додатків до нього, що не дає йому можливості встановити правильність нарахування позивачем суми основної заборгованості по кредиту та нарахованих відсотків.

В судовому засіданні представники сторін надали аналогічні пояснення.

Дочірнє підприємство ВАТ "Івано-Франківський м'ясокомбінат" "Івано-Франківські ковбаси" через канцелярію суду подало клопотання вих.№19 від 14.07.2015 (вх.№10819/15 від 15.07.2015) про витребування доказів, а саме оригіналу кредитного договору та всіх додатків і додаткових договорів до нього, оригіналу договору застави з усіма змінами і доповненнями, графіку погашення процентів, меморіальні ордери на перенесення боргу та відсотків по кредиту на прострочку, пояснення до розрахунку 3% річних та пені, які нараховані за несвоєчасну сплату процентів по кредиту.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання, вказав, що в матеріалах справи містяться всі належні та допустимі докази, що підтверджують позовні вимоги.

При розгляді даного клопотання суд виходив з того, що статтею 38 ГПК України передбачено право сторони або прокурора подати клопотання про витребування господарським судом доказів у разі неможливості самостійно їх надати. При цьому, у клопотанні повинно бути зазначено який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ (ч. 2 ст. 38 ГПК України).

Щодо клопотання відповідача в частині витребування оригіналу кредитного договору та додатків до нього, то відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, які, зокрема, встановлюються такими засобами, як письмові докази. Згідно з ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. В матеріалах справи міститься належним чином завірена копія кредитного договору №246-2012 від 25.06.2015 та додатків до нього. При цьому відповідач не обґрунтував необхідність витребування саме оригіналів вказаних документів і не вказав обставини, які можуть бути підтверджені саме оригіналами.

Щодо витребування оригіналу договору застави з усіма змінами і доповненнями, то слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Так як предметом даного спору є стягнення заборгованості з відповідача, а не звернення стягнення на заставне майно, договір застави і доповнення до нього не стосуються предмета спору у даній справі.

Немотивованим є і прохання витребувати графік повернення кредиту, оскільки умови повернення кредиту передбачені положеннями кредитного договору, в якому відсутні посилання на графік. Факт існування такого документу відповідачем не обґрунтовано.

Належить зазначити, що відповідач є стороною вказаного кредитного договору, а тому наведені документи повинні бути у нього.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В підтвердження видачі та погашення кредиту позивач надав виписку про рух коштів по рахунку. При цьому відповідач не навів обставин, для встановлення яких просить витребувати меморіальні ордери на перенесення боргу та відсотків по кредиту на прострочку.

Позивач у позовній заяві вих.№31/1-8588 від 27.04.2015 (вх.№5030/15 від 06.05.2015) та у заяві вих.№31/1-18043 від 06.07.2015 (вх.№10459/15 від 09.07.2015), а також у наданих розрахунках виклав свою позицію щодо заборгованості по тілу кредиту, відсотках, 3% річних та пені. А тому підстави для витребування додаткових пояснень до розрахунку 3% річних та пені, які нараховані за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами, в тому числі правом подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу.

Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а також вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи (ч. 3 ст. 22 ГПК України).

Таким чином, якщо у відповідача наявні заперечення щодо заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, 3% річних та пені він вправі був подавати свої заперечення та контррозрахунок, чого ним зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів відмовлено.

Представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи вих.№20 від 14.07.2015 (вх.№7442/15 від 15.07.2015), яке мотивоване великою сумою заборгованості та складністю розрахунків.

Представник позивача не заперечив проти задоволення даного клопотання.

При його вирішенні суд виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як зазначено у п. 2 постанови Пленуму ВГСУ №4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Розглянувши вказане клопотання, проаналізувавши зміст питань, що пропонуються на вирішення експертизи, суд прийшов до висновку, що вони не потребують спеціальних знань. Розрахунки по справі та документи, що їх підтверджують, не є об'ємними і складними, а перевірка документальної підтвердженості розрахунків належить до компетенції суду. Відтак в задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи суд відмовив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, суд встановив наступне.

25.06.2012 між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", як кредитором, та дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" "Івано-Франківські ковбаси", як позичальником, було укладено кредитний договір №246-2012 (надалі "кредитний договір"), відповідно до п. 1.1, п. 1.2 якого кредитор зобов'язувався надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 18750000,00 доларів США, а позичальник зобов'язувався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

Надалі договором про внесення змін від 12.08.2014 сторони погодили процентну ставку у розмірі 11,5% за період з 25.06.2012 по 31.10.2012, процентну ставку у розмірі 13% за період з 01.11.2012 по 31.08.2014, процентну ставку у розмірі 8,2% з 01.09.2014.

Кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 24.06.2013 (п.1.3).

Договором про внесення змін від 25.06.2013 встановлено термін повернення кредиту до 23.06.2014 включно, договором про внесення змін від 27.02.2014 - до 23.04.2015 включно.

Відповідно до п. 9.1 кредитор зобов'язаний надати позичальнику кредит в порядку і на умовах, викладених в цьому договорі, забезпечити позичальника консультативними послугами щодо умов укладення і виконання цього договору.

Позичальник зобов'язаний використати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів, комісій, пені, штрафів та інших платежів, на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1 плата за користування кредитом розраховується на основі процентної ставки, зазначеної в п.1.2. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно, виходячи із умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, методом факт/360 (п. 2.2). Згідно з п. 2.3 кредитного договору проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитом. Проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця на рахунок №126, не пізніше 15 (п'ятнадцятого) календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту (п.2.4).

Договором по внесення змін від 15.10.2014 визначено, що проценти нараховані за період з 01.06.2014 по 30.09.2014 позичальник сплачує в строк до 15.11.2014.

Відповідно до ст.ст. 11, 509, 526 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору і повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено в ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Аналогічні положення містяться в ст.ст. 173, 175, 193 ГК України. За приписами ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В ч. 3 ст. 346 ГК України передбачено надання банками кредитів під відсоток.

На виконання договірних зобов'язань банк надав позичальнику кредит в сумі 18750000,00 доларів США, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку, однак позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, що відповідає умов договору та підтверджується даними про рух коштів по рахунку позичальника, станом на 18.02.2015 сума неповернутого кредиту складає 18750000,00 доларів США, сума заборгованості по відсотках за користування кредитом - 1353 229,16 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України , якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунків позивача, розмір 3% річних за прострочення сплати відсотків по кредиту станом на 18.02.2015 складає 7937,84 доларів США.

Перевіривши правильність наданого розрахунку, суд виходить з того, що розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума боргу * 3% / 365 (кількість днів у році) * кількість днів прострочення, що, зокрема, роз'яснено у аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України, наданого Верховним Судом України.

Три відсотки річних, нараховані на проценти за користування кредитом, становить:

за період з 18.11.2014 по 15.12.2014 - 883437,50*0,03:365*28=2033,12 доларів США;

за період з 16.12.2014 по 15.01.2015 - 1011562,50*0,03:365*31=2577,41 доларів США;

за період з 16.01.2015 по 16.02.2015 - 1143958,33*0,03:365*32=3008,77 доларів США;

за період з 17.02.2015 по 18.02.2015 - 1276354,16*0,03:365*2=209,81 доларів США.

Таким чином, загальна сума заборгованості по 3% річних станом на 18.02.2015 становить 7829,1 долари США.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання є пенею. Відповідні положення містяться в ст.ст. 230-232 ГК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 вище згаданого Закону, вказує на те, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так як максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, яка встановлюється для національної валюти - гривні, пеню слід обчислювати та стягувати у гривні.

Наведена правова позиція міститься в постанові ВСУ від 01.04.2015 (справа №3-29гс15), яка згідно з ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою до застосування.

За умовами п. 14.4 кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені починається з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання.

Позивач здійснив розрахунок пені в доларах США і вказав його еквівалент на час подання позову в розмірі 1 745 257,24 грн.

Провівши перерахунок пені і здійснивши її нарахування на суму заборгованості по процентах в гривнях по курсу НБУ на час виникнення грошового зобов'язання, судом встановлено, що за період з 18.11.2014 по 18.02.2015 по процентах, які відповідно до договору про внесення змін від 15.10.2014, повинні були бути сплачені до 15.11.2014 пеня складає (883437,5*15,26)*0,28:365*80+(883437,5*15,26)*0,39:365*13=1014603,04 грн;

по процентах, нарахованих за користування кредитними коштами у листопаді 2014 року, пеня за період з 16.12.2014 по 18.02.2015 становить - (128125*15,77)*0,28:365*51+(128125*15,77)*0,39:365*13=107115,84 грн;

по процентах, нарахованих за користування кредитними коштами у грудні 2014 року, пеня за період з 16.01.2015 по 18.02.2015 - (132395,83*15,80)*0,28:365*21+(132395,83*15,80)*0,39:365*13=62755,62 грн;

по процентах, нарахованих за користування кредитними коштами у січні 2015 року, пеня за період з 17.02.2015 по 18.02.2015 складає (132395,83*26,36)*0,39:365*2=7457,98грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості по пені становить 1 191 932,48 грн.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково - з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №246-2012 від 25.06.2012, яка складається з кредитних коштів в розмірі 18 750 000,00 доларів США, процентів - 1 353 229,16 доларів США, 3% річних - 7 829,1 доларів США, що разом становить 20 111 058,26 доларів США, а також пеню в розмірі 1 191 932,48 грн.

Заперечення відповідача про те, що в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено договір застави і банк не позбавлений права в рахунок заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави судом не беруться до уваги, оскільки позивач вправі самостійно визначати спосіб захисту порушеного права. Наявність договору застави не передбачає обов'язку, а надає право банку задоволити свої вимоги за рахунок предмета застави.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідно до п.п.1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, що становить 73 080 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Вказані положення містяться також в п. 4.5 постанови Пленуму ВГС України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Враховуючи викладене, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог - в сумі 72 992,3 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 124 Конституції України, ст.ст. 43, 49, ст. 82 - ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" "Івано-Франківські ковбаси" про стягнення заборгованості за кредитним договором №246-2012 від 25.06.2012 в сумі 20 185 253,50 доларів США, з яких 18 750 000,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 353 229,16 доларів США - заборгованість за процентами, 7 937,84 долари США - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 74 086,50 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Стягнути з дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" "Івано-Франківські ковбаси" в користь публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" заборгованість за кредитним договором №246-2012 від 25.06.2012, а саме по кредиту в розмірі 18 750 000,00 доларів США, по процентах - 1 353 229,16 доларів США, 3% річних в розмірі 7 829,1 доларів США, що разом становить 20 111 058,26 доларів США (двадцять мільйонів сто одинадцять тисяч п'ятдесят вісім доларів США двадцять шість центів), що за офіційним курсом НБУ станом на 17.07.2015 складає 442 242 171,14 грн (чотириста сорок два мільйони двісті сорок дві тисячі сто сімдесят одна гривня чотирнадцять копійок) та пеню в розмірі 1 191 932,48 грн (один мільйон сто дев'яносто одна тисяча дев'ятсот тридцять дві гривні сорок вісім копійок).

Стягнути з дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" "Івано-Франківські ковбаси" в дохід Державного бюджету України 72 992,3 грн (сімдесят дві тисячі дев'ятсот дев'яносто дві гривні тридцять копійок) судового збору.

Накази видати стягувачам після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.07.15

Суддя Малєєва О. В.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Федунишин М.М. 22.07.15