ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. Справа № 922/2262/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Медуниця О.Є., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників:

позивача - Тамазликар Л.Й. за дорученням від 13.02.2015 року

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 3204 Х/1-32) на рішення господарського суду Харківської області від 14 травня 2015 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металенерготрейд», м.Харків

до Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», м.Харків

про стягнення 168704,48 грн.

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Металенерготрейд" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" основний борг у розмірі 168704,48 грн., з яких: 137 637,62 грн. - основний борг; 9990,97 грн. - сума неустойки (пені); 1674,27 грн. - 3% річних; 19401,62 грн. - інфляційні нарахування (а.с.5-9).

Рішенням господарського суду Харківської області від 14 травня 2015 року (суддя Сальникова Г.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металенерготрейд" 137637,62 грн. основного боргу, 1662,96 грн. 3% річних, 19131,62 грн. інфляційних та 3168,64 грн. судового збору. В решті позову - відмовлено. (а.с.121-125).

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 14 травня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі. Вказує на те, що основними споживачами продукції підприємства є державні підприємства вугільної промисловості, у зв'язку з чим утворилась велика дебіторська заборгованість. Приймаючи до уваги, що контрагенти не виконують грошові зобов'язання, відповідач має значну заборгованість перед позивачем та іншими контрагентами і стягнення суми боргу та штрафних санкцій негативно відобразиться на майнових інтересах відповідача (а.с.133-136).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства, просить рішення господарського суду Харківської області від 14 травня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Вказує на те, що відповідачем не надано суду доказів в підтвердження його скрутного становища, а своїми діями відповідач намагається затягнути час остаточного розрахунку за отриманий товар по Договору №14-10м-46 від 20.05.2014 року та продовжує користування чужими грошовими коштами.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином про що в матеріалах справи є зворотнє повідомлення про вручення ухвали суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу у справі відповідно до ст.75 ГПК України без участі представників сторін за наявними в матеріалах справи документами.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 20.05.2014 року між ТОВ "Металенерготрейд» (постачальник) та ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» укладений Договір № 14-10м-46 (а.с.14-17).

Відповідно п.1.1. Договору ТОВ "Металенерготрейд» зобов'язався передати в обумовлені договором строки продукцію та/або товар, а ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" зобов'язався прийняти зазначений товар та сплатити за нього погоджену у договорі суму.

Згідно з п. 1.2. Договору кількість, ціна та асортимент товару визначається специфікаціями, які є невід'ємними частинами договору.

Пунктом 4.3. Договору передбачено обов'язок Покупця сплатити за отриманий товар протягом 40 днів від дати отримання товару.

У п.8.2 Договору зазначено, що він вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2014 року, а в частині виконання зобов'язань - до повного та належного виконання цих зобов'язань.

22.09.2014 року між Постачальником та Покупцем підписано специфікацію № 1 до договору № 14-10м-46 від 20.05.2014 року, з якої вбачається, що Покупець зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується прийняти та сплатити наступний товар: шестигранник 50 ст. 40Х у кількості 6,05 тн. на загальну суму 137 637,62 грн. в тому числі ПДВ. Строк поставки - вересень 2014 року (а.с.18).

Позивач виконав умови договору в повному обсязі та передав у власність відповідача товар у кількості та якості зазначений у специфікації № 1.

З видаткової накладної № 125 від 25.09.2014 року та довіреності № 1306 від 25.09.2014 року вбачається, що уповноважений представник ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" Рудченко О.Г. отримав від ТОВ "Металенерготрейд" цінностей за Договором № 14-10м-46 від 20.05.2014 року товар - шестигранник 50 ст. 40Х у кількості 6,05 тн. на загальну суму 137637,62 грн. (а.с.19,20).

Факт поставки відповідачу товару також підтверджується податковою накладною № 25 від 25.09.2014 року, яка виписана позивачем та зареєстрована у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних (а.с.21).

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку по оплаті товару, позивач відповідно до ст. 6 ГПК України направив відповідачу претензію за вих. № 13-02/03 від 13.03.2015 року з проханням погасити протягом семі днів з дня отримання претензії борг у розмірі 137 637,62 грн. (а.с.22).

Приймаючи до уваги, що вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивач просить звернувся до суду з відповідним позовом.

З аналізу діючого законодавства вбачається, що відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Приймаючи до уваги, що відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів сплати заборгованості за Договором № 14-10м-46, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за Договором № 14-10м-46 у розмірі 137637,62 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційних у розмірі 19131,62 грн. та 3% річних у розмірі 1674,27 грн..

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахування трьох відсотків річних та інфляційних витрат, суд дійшов висновку про стягнення інфляційних витрат у розмірі 19131,62 грн. та трьох відсотків річних за період з 05.11.2014 року по 01.04.2015 року у розмірі 1674,27 грн., оскільки умовами договору поставки визначено, що оплата товару повинна бути здійснена на протязі 40 днів з дати поставки кожної конкретної узгодженої у Специфікації партії товару. Як встановлено судом, датою поставки товару є 25.09.2014 року, тобто відповідач повинен був оплатити поставлений товар в строк до 04.11.2014 року включно (з дати поставки товару на протязі 40 днів).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Листа Верховного Суду України № 62-97 р. від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов'язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць, але не розраховується поденний індекс інфляції.

У ст.253 ЦК України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що інфляційні втрати складають 19401,62 грн., 3% річних - 1674,27 грн. (а.с.31-33).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахування трьох відсотків річних та інфляційних витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що датою поставки товару є 25.09.2014 року, тобто відповідач повинен був оплатити поставлений товар в строк до 04.11.2014 року включно (з дати поставки товару на протязі 40 днів).

Приймаючи до уваги, що умовами Договору поставки передбачена оплата товару на протязі 40 днів з дати поставки кожної конкретної узгодженої у Специфікації партії товару, стягненню з відповідача підлягають 3% річних та інфляційні за період з 05.11.2014 року по 01.04.2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних у розмірі 19131,62 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 1662,96 грн. за період з 05.11.2014 року по 01.04.2015 року. В решті позовних вимог про стягнення інфляційних у розмірі 11,31 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 270,00 грн. в позові відмовлено.

Колегія суддів ставиться критично до посилань відповідача у апеляційній скарзі на скрутне фінансове становище, оскільки вказані обставини не можуть звільняти сторону від виконання умов господарського Договору.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання не повинні прийматись доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або на відсутність вини (ст. 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України). Вказана позіція також висловлена Вищим господарським судом України в Постанові Пленуму від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

У позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача 9990,97 грн. неустойки (пені).

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З п. 5.4 Договору поставки вбачається, що покупець залишає за собою право застосувати до винуватої сторони оперативно-господарські санкції, передбачені ст. 236 ГК України.

У п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 року визначено: якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Таким чином, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута саме в разі, якщо така відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачена договором (встановлена за згодою сторін) або встановлена спеціальним законодавчим актом.

Приймаючи до уваги, що умовами Договору № 14-10м-46 від 20.05.2014 року не передбачена можливість стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну оплату поставленого товару, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 9990,97 грн.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи відповідача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах не вбачається.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Харківської області від 14 травня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14 травня 2015 року у справі № 922/2262/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 07.07.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Черленяк М.І.