КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа№ 910/1965/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Алдошиної Н.О. - дов. №37 від 03.02.2015 р.

від відповідача не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

на рішення

господарського суду міста Києва

від 31.03.2015 р. (суддя Зеленіна Н.І.)

у справі №910/1965/15-г

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київстар»

(далі - ПрАТ «Київстар»)

до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

(далі - ПАТ «Енергобанк»)

про повернення банківського вкладу на суму

10 061 643,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.03.2015 р. у справі №910/1965/15-г позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ «Енергобанк» на користь ПрАТ «Київстар» 10 000 000,00 грн. вкладу, 53 424,66 грн. процентів, 8 219,18 грн. 3% річних та 73 080,00 грн. судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на підставі висновків, які не відповідають обставинам справи. На думку апелянта, судом першої інстанції помилково застосовано до правовідносин між сторонами положення п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки вкладником в розумінні цього Закону є лише фізична особа, оскільки відповідач є юридичною особою, встановлені п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону обмеження не можуть бути застосованими у даній справі тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/1965/15-г за апеляційною скаргою ПАТ «Енергобанк» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 19.05.2015 року.

В зв'язку з перебуванням головуючого судді Дикунської С.Я. на лікарняному судове засідання 19.05.2015 р. не відбулося.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. через перебування судді Алданової С.О. у відпустці, а судді Коршун Н.М. на лікарняному, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. розгляд справи №910/1965/15-г призначено на 16.06.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р., враховуючи вихід судді Алданової С.О. з відпустки, а судді Коршун Н.М. з лікарняного, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р. апеляційну скаргу ПАТ «Енергобанк» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р., з огляду на неявку в судове засідання представника відповідача розгляд справи №910/1965/15-г відкладено на 30.06.2015 року.

В судове засідання 30.06.2015 р. з'явився представник позивача, представник відповідача повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про неявку та її причини апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, доводи скарги просив не брати до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване - залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності згаданого представника за наявними у справі матеріалами.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, ПрАТ «Київстар» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до ПАТ «Енергобанк» про повернення банківського вкладу на суму 10 061 643,84 грн.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі письмові докази дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак прийняв рішення про задоволення позову.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд посилався на те, що станом на час виникнення у відповідача зобов'язань щодо повернення вкладу позивача та сплати процентів, а також на час звернення позивача до суду з даною позовною заявою, в установі відповідача тимчасової адміністрації запроваджено не було, відтак жодних перешкод для виконання останнім власних договірних зобов'язань не існувало. Враховуючи обставини справи та те, що обов'язок відповідача по поверненню позивачу суми депозиту та процентів виник до моменту запровадження в установі відповідача тимчасової адміністрації, суд вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Як встановлено матеріалами справи, 08.09.2014 р. між ПрАТ «Київстар» (вкладником) та ПАТ «Енергобанк» (банком) укладено Генеральну угоду №128783/К/ГенУ про розміщення коштів в рамках депозитної лінії (далі - Генеральна угода), за умовами п.п. 1.1-1.4 якої вкладник розміщує, а банк приймає грошові кошти (вклад) сума, строки, валюта, розмір процентної ставки яких обумовлені угодами, укладеними в рамках Генеральної угоди, які є її невід'ємними частинами. Факт внесення вкладником кожного з вкладів підтверджується випискою з вкладного рахунку про зарахування на нього коштів. За користування коштами вкладника банк нараховує та виплачує вкладнику проценти. Нарахування та виплата процентів здійснюється на умовах, визначених Генеральною угодою та відповідним угодами до неї. Поповнення вкладів шляхом внесення грошових коштів на рахунок, що збільшують суму відповідного вкладу, визначеного угодою, не здійснюється. Строк дії кожної угоди не повинен перевищувати строк дії Генеральної угоди.

У відповідності до п.п. 2.1- 2.5 Генеральної угоди сторони домовились, що банк на підставі наданих вкладником документів відкриває йому рахунок №8301 /UAH. Кошти розміщуються на рахунку шляхом їх перерахування з поточного рахунку вкладника в сумі та в строки, визначені відповідними угодами. Повернення кожного з вкладів здійснюється банком самостійно в строки, визначені відповідними угодами шляхом перерахування відповідних грошових сум на відкритий в AT «УкрСиббанк» поточний рахунок вкладника №9000. Факт повернення кожного вкладу підтверджується наданням вкладнику належним чином оформленої виписки по рахунку. Проведення розрахункових операцій за рахунком, крім операцій, пов'язаних з реалізацією права застави на суму вкладу, відповідно до укладених договорів застави чи чинного законодавства України, а також видача коштів готівкою з рахунку забороняється. Сторони мають право продовжувати строк розміщення кожного вкладу шляхом укладання додаткової угоди до відповідної угоди.

23.12.2014 р. між сторонами укладено угоду №УГенУ- (далі - Угода) до Генеральної угоди, за умовами якої сторони встановили, що вкладник розміщує, а банк приймає на рахунок вклад в сумі 10 000 000,00 грн. Розміщення вкладу здійснюється з 23 грудня 2014 р. до 20 січня 2015 року. Нарахування процентів на суму вкладу здійснюється за ставкою 19,5% процентів річних. У випадку дострокового повернення вкладу за вимогою вкладника, в зв'язку з примусовим списанням тощо, процентна ставка за користування вкладом складає 8,0% процентів річних. Виплата вкладнику нарахованих процентів здійснюється банком в наступному порядку: проценти за весь період користування вкладом виплачуються на поточний рахунок вкладника у день повернення вкладу, зазначеного в цій Угоді. У випадку ненадходження суми вкладу на рахунок в дату внесення ця Угода вважається достроково розірваною за ініціативою вкладника з дати внесення. При цьому сторони погодили, що таке дострокове розірвання цієї Угоди не потребує від сторін додаткового підписання жодних інших документів.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2015 р. позивач пред'явив відповідачу вимогу про повернення вкладу в сумі 10 000 000,00 грн. та виконання відповідачем договірних зобов'язань. Ця вимога позивача залишена відповідачем без задоволення.

На підставі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Положеннями ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на системний аналіз вищенаведених положень закону, зобов'язання щодо повернення грошових коштів є майновим зобов'язанням, ПАТ «Енергобанк» є в ньому боржником перед ПрАТ «Київстар» тощо.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №29 від 12.02.2015 р. на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 р. №96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», розпочато з 13.02.2015 р. процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 13.02.2015 р. по 12.05.2015 р., призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації відповідача Ільчука О.П..

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон). Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (ст. 1 Закону).

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону визначено, що: вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката; недоступність вкладів - неможливість отримання вкладником під час виведення неплатоспроможного банку з ринку вкладу, включаючи відсотки за ним, протягом семи робочих днів з дня закінчення строку дії договору (або з дня запровадження тимчасової адміністрації, якщо договір закінчився до цієї дати) або з дня вимоги (за вкладами на вимогу, за поточними чи картковими рахунками), здійсненої протягом дії тимчасової адміністрації; неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність»; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Приписами ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

У відповідності до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

На підставі ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Як вище згадувалось, скаржник свою позицію по справі обґрунтовував тими обставинами, що вкладником в розумінні Закону є лише фізична особа, оскільки відповідач є юридичною особою, встановлені ч. 6 ст. 36 цього Закону приписи не можуть бути застосованими в правовідносинах між сторонами по справі. Наведені заперечення на позов та висновки суду першої інстанції заслуговують на увагу, адже підтверджуються сукупністю встановлених судом обставин та матеріалів справи, положеннями чинного законодавства.

Крім цього, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації в банку, а згідно його перехідних положень законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, для правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі пріоритетними є норми цього Закону.

В зв'язку з цим, апеляційний господарський суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч. 5 ст. 36 Закону вимагає повернення банківського вкладу під час здійснення тимчасової адміністрації в банку в той час, як задоволення його вимог як кредитора може бути здійснено виключно в процедурі ліквідації банку на підставі ст. 52 Закону.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду про задоволення позову, вважає рішення незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову. Тому доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу та підлягають задоволенню. Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно ст. 49 ГПК України належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2015 р. у справі №910/1965/15-г скасувати та прийняти нове рішення: в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Київстар» до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про повернення банківського вкладу на суму 10 061 643,84 грн. відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» (03110, м. Київ, просп. Червонозоряний, 51; ) в доход Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 36 540 (тридцять шість тисяч п'ятсот сорок) грн. 00 коп.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/1965/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун