КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа№ 910/4863/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання - Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Приходько А.О., представник за довіреністю №13-11-16797 від 26.06.2015р.;

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015р. (підписано - 14.05.2015р.)

у справі №910/4863/15-г (суддя: Ярмак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення: від 22.01.15 р. № 648 на суму 6 300,00 грн., від 23.01.15 р. № 649 на суму 3 660,00 грн., від 28.01.15 р. № 651 на суму 12 000,00 грн., від 28.01.15 р. № 650 на суму 14 928,00 грн., від 29.01.15 р. № 652 на суму 31 000,00 грн., від 30.01.15 р. № 653 на суму 106 500,00 грн., від 02.02.15 р. № 654 на суму 33 580,00 грн. та від 02.02.15 р. № 655 на суму 8 340,11 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позивача № 2000, відкритий в АТ "Ощадбанк", 216 308,11 грн. в строк до трьох операційних днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору банківського рахунку №1104334 від 02.12.2013р. та невиконанням розпоряджень позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2015р. у справі №910/4863/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи.

Згідно Протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 09.06.2015р., апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015р. у справі №910/4863/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015р. у справі №910/4863/15-г прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В. та призначено розгляд справи на 08.07.2015р.

06.07.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

У судове засідання 08.07.2015р. представники позивача не з'явились. Про час та місце судового засідання позивач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (вх.№09-33/24098/15 від 23.06.2015р.).

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Крім того, статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так позивач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги сторони були належним чином повідомлені, а оскільки явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 08.07.2015р. за відсутності представників позивача, позиція якого викладена в апеляційній скарзі.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 02.12.2013р. між ПАТ "ЕК "Чернівціобленерго" (надалі- позивач, клієнт за договором) та ПАТ "КБ "Надра" (надалі - відповідач, банк) був укладений договір банківського рахунку №1104334, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 4000 у гривні для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, і зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження права розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Положеннями п. 2.3.3 Договору передбачено, що банк бере на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта, у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідно комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до Банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту , якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Відповідно до п. 4.2 Договору, операції за розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційний час, виконуються банком того ж дня.

Як випливає з матеріалів справи, позивач надав відповідачу для виконання наступні платіжні доручення: від 22.01.15р. № 648 на суму 6 300,00 грн., від 23.01.15р. № 649 на суму 3 660,00 грн., від 28.01.15 р. № 651 на суму 12 000,00 грн., від 28.01.15 р. № 650 на суму 14 928,00 грн., від 29.01.15 р. № 652 на суму 31 000,00 грн., від 30.01.15 р. № 653 на суму 106 500,00 грн., від 02.02.15 р. № 654 на суму 33 580,00 грн. та від 02.02.15 р. № 655 на суму 8 340,11 грн., які були отримані банком, про що свідчить відмітка на вказаних платіжних дорученнях.

Спір у справі виник внаслідок того, що грошові кошти за вказаними платіжними дорученнями були списані з рахунку клієнта, але не перераховані на інший вказаний рахунок відкритий в іншому банку. На підставі вказаного, апелянт просив суд зобов'язати Банк виконати платіжні доручення Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" про перерахування грошових коштів згідно з вищевказаними платіжними дорученнями.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову, пославшись на введення у банку тимчасової адміністрації, під час якої не здійснюється задоволення вимог кредитора банку.

Колегія суддів погоджується з доводами місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором банківського рахунку, який підпадає під правове регулювання норм статей 1066-1076 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1068 Цивільного кодексу банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст.1071 Цивільного кодексу України).

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу (ст.22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п.1.9 Постанови №22 від 21.01.2004 року Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Банк здійснює розрахункові операції відповідно до чинного законодавства України, та, зокрема, вимог нормативно-правових актів Національного банку України, за умови належного оформлення клієнтом розрахункових документів. Платежі з рахунку клієнта банк виконує у межах залишку коштів на початок операційного дня з урахуванням надходжень протягом операційного дня. Операції з розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційних час виконуються банком того ж дня. Документи, отримані після операційного часу, відмічаються штампом "вечірня" та "післяопераційний час" і проводяться банком наступного робочого дня (п. п. 4.1., 4.2 договору банківського рахунку).

У п.4.7 договору банківського рахунку визначено, що операційний час банку встановлюється з 9:00 до 16:00 год.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем було направлено на виконання відповідачу, в тому числі, наступні платіжні доручення: від 22.01.15 р. № 648 на суму 6 300,00 грн., від 23.01.15 р. № 649 на суму 3 660,00 грн., від 28.01.15 р. № 651 на суму 12 000,00 грн., від 28.01.15 р. № 650 на суму 14 928,00 грн., від 29.01.15 р. № 652 на суму 31 000,00 грн., від 30.01.15 р. № 653 на суму 106 500,00 грн., від 02.02.15 р. № 654 на суму 33 580,00 грн. та від 02.02.15 р. № 655 на суму 8 340,11 грн.

Як вбачається з наведених платіжних доручень, розрахункові документи були прийняті Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", що підтверджується відтиском печатки банку на кожному з означених документів.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується виписками по рахунку позивача № 4000, станом на момент звернення до суду, вказані кошти відповідно до призначення платежу не були перераховані на рахунок позивача, відкритий у АТ "Ощадбанк".

Отже, відповідач отримавши від позивача платіжні доручення не виконав їх, чим порушив умови п. 2.3.3. Договору і залишив розрахункові документи без виконання в частині перерахування коштів клієнта на інший рахунок останнього в іншому банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі Постанови № 83 від 05.02.2015 року Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015р. по 05.05.2015р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

Станом на момент вирішення спору по суті у відповідача було запроваджено тимчасову адміністрацію, тому спонукання відповідача до реального виконання зобов'язань призведе до порушення судом обмежень запроваджених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на задоволення вимог позивача як кредитора поза процедурами, передбаченими цим законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою даного Закону України є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 6 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 вказаного нормативно-правового акту з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

З приписів п.1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, в тому числі, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, згідно з п. 1 ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, у даному випадку виключення, що передбачені п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до спірних правовідносин не застосовуються, тому що позивач є кредитором банку, а не вкладником, оскільки вкладником визначається це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Позивач помилково не вважає себе кредитором у відносинах з банком, адже договір банківського рахунку є одностороннім договором, у якому клієнт є кредитором, а банк - боржником.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень ч.1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач є саме кредитором банку, вимоги якого у відповідності до змісту ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час дії тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Надра" не задовольняються (аналогічна правова позиція міститься у постановах від 23.12.2014 року, від 18.02.2015 року, від 15.01.2015 року, від 18.02.2015 року, від 29.04.2015 року Вищого господарського суду України по справах №910/9228/14, №910/9508/14, №915/913/14, №910/9229/14 та №910/5560/14 і постановах від 25.03.2015 року, від 22.04.2015 року Верховного Суду України по справах №3-24гс15 та №363гс15).

Крім того, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірних платіжних доручень позивача.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015р. у справі №910/4863/15-г слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015р. у справі №910/4863/15-г залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015р. у справі №910/4863/15-г - без змін.

2.Матеріали справи №910/4863/15-г повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна