РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015Справа №910/11748/15

За позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в інтересах Володарської міжрайонної виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в інтересах Володарської міжрайонної виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі-відповідач) про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" перерахувати з рахунків Володарської міжрайонної дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №№ 3001, 3002 та 3003 грошові кошти згідно платіжних доручень: від 30.01.2015 р. № 973 на суму 1 302, 00 грн., від 03.02.2015 р. № 327 на суму 15 492, 33 грн., від 03.02.2015 р. № 181574432 на суму 99, 06 грн. на рахунки отримувачів, що зазначені у платіжних дорученнях.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського рахунку № 3096 від 20.10.2011 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.05.2015 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.06.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язати виконати вимоги суду.

11.06.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши, що з 06.02.2015 р. у ПАТ «КБ «НАДРА» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, а з 05.06.2015 р. розпочата процедура ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА», у зв'язку з чим відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача прямо передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», адже такі вимоги порушують порядок задоволення вимог кредиторів, встановлений ст. 45, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У дане судове засідання представники сторін не з'явились, причин неявки суду не повідомили, однак були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвал суду та розпискою представника позивача.

Приймаючи до уваги, що представники сторін були належним чином повідомлені про розгляд справи, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників сторін не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.07.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - банк) та Донецьким обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - клієнт) укладено договір № 3096 банківського рахунку, умовами якого передбачено, що банк відкриває клієнту поточний рахунок:

№ 6001 у національній валюті;

№ 6002 у національній валюті;

№ 6003 у національній валюті,

для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України. Операції за рахунком здійснюються після отримання банком повідомлення про взяття рахунку на облік органом державної податкової служби.

Відповідно до п. 2.1.1. договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи йому право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно п. 2.2.1. договору, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження права розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2.3.3. договору визначено, що банк бере на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта, у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Умовами п. 4.2. договору визначено, що операції за розрахунковими документами у гривнях, що надійшли до банку в операційний час (до 17 год. 30 хв.) виконуються банком того ж дня. Операції за розрахунковими документами в іноземній валюті для здійснення термінових переказів виконуються згідно затверджених тарифів. Документи, отримані до операційного часу, відмічаються штампом «Вечірня» та «післяопераційний час» та проводяться банком до 12 год. 00 хв. наступного робочого дня.

Договір укладений на невизначений строк набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1 договору).

Так, повідомленням від 02.02.2012 р. № 31 відповідач звернувся до позивача, зазначивши, що у зв'язку з проведенням реорганізації філії ПАТ «КБ «Надра» Донецьке РУ з 20.02.2012 р. змінюються номери та реквізити рахунків позивача що відкриті у філії ПАТ «КБ «Надра» на:

№ 3003 у гривнях;

№ 3002 у гривнях;

№ 3001 у гривнях.

Як стверджує позивач, у період з 30.01.2015 р. по 03.02.2015 р. останній подав на виконання відповідачу платіжні доручення № 973 від 30.01.2015 р. на суму 1 302, 00 грн., № 181574432 від 03.02.2015 р. на суму 99, 06 грн., № 327 від 03.02.2015 р. на суму 15 492, 33 грн., №

Проте, відповідач всупереч умовам договору зазначені платіжні доручення не виконав.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо здійснення переказу коштів відповідно до умов договору, а тому просить суд зобов'язати відповідача перерахувати з рахунків позивача №№ 3001, 3002 та 3003 грошові кошти згідно платіжних доручень: від 30.01.2015 р. № 973 на суму 1 302, 00 грн., від 03.02.2015 р. № 327 на суму 15 492, 33 грн., від 03.02.2015 р. № 181574432 на суму 99, 06 грн. на рахунки отримувачів, що зазначені у платіжних дорученнях.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 3096 банківського рахунку від 20.10.2011 р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором банківського рахунка.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1073 Цивільного кодексу України передбачено, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 05.02.2015 р. № 83 було віднесено Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 р. № 26 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 06.02.2015 р. по 05.05.2015 р. включно.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Як вбачається з ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Постановою правління Національного банку України від 04.06.2015 р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Комерційний банк «Надра».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 р. № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра».

Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05 червня 2015 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

З огляду на вищенаведене, у банку відсутні правові підстави для виконання вищезазначених платіжних доручень позивача у зв'язку зі здійсненням процедури ліквідації у банку.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо зобов'язання відповідача перерахувати з рахунків позивача №№ 3001, 3002 та 3003 грошові кошти згідно платіжних доручень: від 30.01.2015 р. № 973 на суму 1 302, 00 грн., від 03.02.2015 р. № 327 на суму 15 492, 33 грн., від 03.02.2015 р. № 181574432 на суму 99, 06 грн. на рахунки отримувачів, що зазначені у платіжних дорученнях не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 09.07.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.