ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа № 911/1874/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Наукове виробниче підприємство ЕКОТЕХ

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Макарівської районної ради Макарівтепломережа

третя особа Макарівська районна державна адміністрація

про стягнення 527 134,09грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (керівник); ОСОБА_3 (довіреність б/н від 12.05.2015);

від відповідача ОСОБА_4 (довіреність б/н від 18.05.2015);

від третьої особи не зявився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Наукове виробниче підприємство ЕКОТЕХ (далі ТОВ НВП ЕКОТЕХ) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Макарівської районної ради Макарівтепломережа (далі КП МРР Макарівтепломережа) про стягнення 527134,09грн, що складається з:

- 336210,40грн основної заборгованості;

- 18 846,95грн процентів за період з 22.08.2013 по 24.04.2015;

- 172 076,74грн втрат від інфляції за період з 22.08.2013 по 24.04.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором №2 від 02.09.2012 про постачання теплової енергії в гарячій воді в частині оплати переданої теплової енергії у 2013 році у строк, встановлений договором (а.с.2-7).

Відповідач у справі КП МРР Макарівтепломережа у відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі вказуючи на те, що:

- договір №2 від 02.09.2012 про постачання теплової енергії є недійсним, оскільки укладений без погодження з органом управління Макарівською районною державною адміністрацією та без додержання процедури, встановленої Законом України Про житлово-комунальні послуги, Про теплопостачання;

- позивачу не встановлений тариф для виробництва теплової енергії з котелен, які розташовані по вул. Гагаріна, 1 та Котовського, 29 в с. Калинівка Макарівського району;

- позивачем не доведено факту прострочення відповідачем строку виконання зобовязань щодо оплати теплової енергії (а.с.76-80).

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.06.2015 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено - Макарівську районну державну адміністрацію (а.с.124-125).

Третя особа Макарівська районна державна адміністрація письмових пояснень по суті заявлених вимог не надала.

Розгляд справи здійснено за відсутності повноважного представника третьої особи, його пояснення з наступних пістав:

- копія ухвали від 12.06.2015 про відкладення розгляду справи направлена третій особі поштовим відправленням №94083, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень (а.с.128);

- як вбачається з інформації з офіційного веб-сайту УДППЗ «Укрпошта», відправлення за №94083 отримано третьою особою 19.06.2015 (а.с.129);

- клопотань про відкладення розгляду справи не надходило;

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

Представники позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

02.09.2012 між ТОВ НВП ЕКОТЕХ (далі енергопостачальна організація) та КП МРР Макарівтепломережа (далі споживач) укладено договір №2 про постачання теплової енергії у гарячій воді (а.с.8-12, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору енергопостачальна організація бере на себе зобовязання за свій рахунок встановити котли потужністю 2000 кВт для постачання теплової енергії в гарячій воді та постачати споживачу теплову енергію для опалення на умовах відповідного договору, а споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану енергію за тарифами (цінами) в терміни, передбачені вказаним договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору енергопостачальна організація щомісяця подає звіт про фактичне споживання споживачем теплової енергії; дата зняття споживачем показів приладів обліку 25 число звітного місяця; надання звіту споживачу 25 числа звітного місяця.

В силу п. 7.4.1 договору розрахунки за теплову енергію проводяться у наступному порядку:

- енергопостачальна організація до 25 числа звітного місяця, передає споживачу рахунок на оплату теплової енергії; рахунок на оплату розраховується з урахуванням раніше отриманої передоплати;

- споживач до 5-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації за фактично спожиту теплову енергію:

- строком до 10-го числа місяця, наступного за звітним, сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг;

- в платіжних дорученнях споживач повинен обовязково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу; за наявності заборгованості у споживача за даним договором енергопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача як погашення заборгованості, незалежно від вказаного у платіжному дорученні призначення платежу.

Вказаний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до моменту виконання сторонами своїх зобовязань згідно з договором терміном з 15.10.2012 по 15.04.2013 (п. 11.1). При цьому, відповідно до п. 11.2 договору, припинення його дії не звільняє споживача від обовязку повністю оплатити теплову енергію.

Відповідно до додаткових угод №1 від 02.09.2012 та №2 від 02.09.2012 сторонами змінена інформація щодо позивача, а саме реквізити його рахунку.

Додатковою угодою №1 до відповідного договору, сторонами визначено відкриту договірну ціну у розмірі 692,26грн з ПДВ (а.с.13).

Відхиляючи заявлені позовні вимоги, відповідач посилався на те, що відповідний договір є недійсним, оскільки директор підприємства мав погодити його укладення з органом управління Макарівською районною державною адміністрацією.

Як встановлено судом, п.6.4.4 статуту КП МРР «Макарівтепломережа» (а.с.83-97) визначено, що директор підприємства укладає угоди і договори, інші правочини. При цьому, укладання договорів на загальну суму більше 100 000грн здійснюється за погодженням з органом управління, яким в силу п.1.1 статуту є Макарівська районна державна адміністрація.

Однак, відсутність погодження з органом управління укладення договору, вимоги щодо виконання якого заявлені у даній справі, не є підставою для недійсності такого договору.

Так, як визначено п.6.4.1 статуту КП МРР «Макарівтепломережа», директор підприємства діє без доручення від імені підприємства.

Таким чином, директор, укладаючи відповідний договір мав повноваження діяти від імені підприємства.

Відповідно до ч.3 ст.92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень; у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідач не довів ту обставини, що позивач міг або знав про встановлення статутом вимог щодо погодження укладення відповідного договору.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 02.09.2012, особою, яка призначена до органу управління та має право представляти КП МРР «Макарівтепломережа» є ОСОБА_5 підписант; відомості щодо його обмежень до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не внесені (а.с.142-143).

Факт не погодження укладення відповідного договору з органом управління може бути лише підставою для відповідальності керівника перед органом управління у встановленому чинним законодавством порядку.

Також, є хибними твердження відповідача про те, що такий договір укладено без додержання процедури, встановленої Законами України «Про житло-комунальні послуги» та «Про теплопостачання».

Так, в силу ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на яку посилається відповідач, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) згідно з установленим переліком для об'єктів державної або комунальної власності здійснюється за результатами конкурсу. При цьому, згідно ч.2 ст.27 Закону, перелік житлово-комунальних послуг, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах, визначає орган місцевого самоврядування.

Поняттю «житло-комунальні послуги» надано визначення ст.1 цього Закону, відповідно до якої це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Однак, укладений договір не є договором, який за своєю правовою природою є договором про надання житло-комунальних послуг, оскільки за договором не надається житлово-комунальна послуга КП МРР «Макарівтепломережа», а йому постачається теплова енергія (теплоносій), яка використовується таким підприємством для виробництва комунальних послуг та надання їх іншим споживачам, тобто таке підприємство не є споживачем житло-комунальної послуги, а позивач не є виробником житлово-комунальної послуги, а здійснює лише постачання теплоносія (теплопостачальна організація).

Окрім того, обґрунтовуючи твердження про недійсність такого договору, відповідач вказує на вимоги ч.1 ст.2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (чинному на момент укладання договору), якою визначено, що Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт і послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (в будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень.

При цьому, ч.4 ст.2 вказаного Закону, визначено, що особливості здійснення закупівлі послуг з централізованого постачання теплової енергії визначаються окремими Законами.

Також, слід зазначити, що відповідний договір не визнаний установленому порядку недійсним, а ст.204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, встановлюючи, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року позивачем постачалась відповідачу теплова енергія енергія, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг, які складені та підписані сторонами, а саме:

- №39 від 31.10.2012 на суму 84 505,15грн;

- №49 від 30.11.2012 на суму 251 210,21грн;

- №62 від 25.12.2012 на суму 379 162,10грн;

- №8 від 28.01.2012 на суму 424 291,06грн;

- №20 від 25.02.2013 на суму 434 744,30грн;

- №23 від 25.03.2013 на суму 355 098,88грн;

- №29 від 16.04.2013 на суму 221 110,40грн (а.с.20-26).

Загалом позивачем поставлено відповідачу теплової енергії на суму 2 150 122,10грн.

Як зазначає позивач, відповідачем сплачено за передану йому теплову енергію за відповідним договором 1813911,70грн, що підтверджується виписками з рахунку позивача (а.с.27-55).

При цьому, до позовної заяви додано виписки з рахунку щодо сплати відповідачем коштів у більшому розмірі. Між тим, оплати у розмірі 41 600,00грн (а.с.40), 33 000,00грн (а.с.45,46) здійснені відповідачем за обслуговування теплових мереж відповідно до умов іншого договору - б/н від 15.10.2012, що підтверджується рахунками №65 від 30.11.2012 та №79 від 25.12.2012 (а.с.140,138-139); оплата у розмірі 42 384,68грн також стосується послуг за обслуговування теплових мереж, про що вказано у відповідному платіжному дорученні відповідача як вбачається з виписки з рахунку (а.с.51).

Як стверджує позивач, заборгованість з теплову енергію щодо передачі якої складені відповідні акти, складає 336 210,40грн.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобовязань з оплати теплової енергії, а також застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Отже, оскільки відповідач не здійснив у повному обсязі розрахунки за спожиту теплову енергію у строки, встановлені порядком розрахунків (а саме до 5 числа місяця, наступного за звітним) ним допущено порушення зобовязання.

При цьому, судом відхилені твердження відповідача про те, що позивачу не встановлений тариф для постачання теплової енергії. Так, відповідач вказує, що позивачу не встановлено тариф на виробництво теплової енергії з котелень, які розташовані по вул. Гагаріна, 1 та Котовського, 29 в с. Калинівка Макарівського району, а такий тариф визначено для інших котелень, зокрема, по вул. Проектна, 2Б.

Разом з тим, відповідач не довів, в порушення вимог ст.33 ГПК України, шляхом подання доказів постачання теплової енергії за умовами відповідного договору, виробленої іншою котельнею.

Крім того, відповідно до п. 7.1 договору, вартість теплової енергії вказана у додатку №1.

Відповідно до додатку №1 сторонами погоджено, що на час підписання цього протоколу відкрита договірна ціна складає 692,26грн.

Крім того, як визначено п. 3.1.1 договору, споживач має право отримання інформації, щодо якості теплової енергії, тарифів, умов та режимів споживання.

Таким чином, сторонами у договорі погоджено тарифи, щодо яких у сторін не було зауважень, крім того, відповідачем сплачувались суми поставленої йому за вказаним договором теплової енергії.

Заперечення відповідача стосовно того, що позивачем не доведено факту прострочення відповідачем строку виконання зобовязань щодо оплати теплової енергії, оскільки позивачем не надано доказів направлення на адресу відповідача відповідних рахунків, не приймаються судом до уваги з наступних підстав.

Як вбачається з банківських виписок, відповідачем сплачувались кошти за передану теплову енергію відповідно до вказаного договору. При цьому, у відповідних платіжних документах, про що свідчать виписки з рахунку позивача, у графі «призначення платежу» відповідачем вказувались відповідні рахунку, що свідчить про факт їх отримання відповідачем. Окрім того, не подання таких рахунків не унеможливлює оплату теплової енергії, переданої відповідачу, оскільки її обсяг та вартість визначена сторонами у відповідних актах здачі-приймання робіт (надання послуг), долучених до матеріалів справи, а строк оплати не залежить від того коли вручений відповідний рахунок і чи вручений він взагалі.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за договором №2 від 02.09.2012 на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 336 210,40грн підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 18 846,95грн процентів та 172 076,74грн втрат від інфляції за період з 06.05.2013 по 24.04.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти розраховані позивачем:

- за період з 06.05.2013 по 24.04.2013 на заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 221 110,40грн 13 066,72грн;

- за період з 22.08.2013 по 24.04.2015 га заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 115100,00грн 5780,23грн.

Оскільки проценти за заявлений період обраховані правильно, заявлені вимоги про стягнення процентів, розмір яких за заявлений період складає 18 846,95грн, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вимоги про стягнення 172 076,74грн втрат від інфляції заявлено позивачем:

- за період з 06.05.2013 по 24.04.2013 на заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 221 110,40грн 59 693,89грн;

- за період з 22.08.2013 по 24.04.2015 га заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 115100,00грн 112 382,85грн.

За розрахунком суду розмір втрат від інфляції за заявлений період складає 243 116,48грн, що більше, ніж заявлено, а саме:

- за період з 06.05.2013 по 24.04.2013 на заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 221 110,40грн 84 138,10грн;

- за період з 22.08.2013 по 24.04.2015 га заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 115100,00грн 158 978,38грн.

Розбіжності у розрахунку втрат від інфляції повязані з тим, що позивачем втрати від інфляції за квітень 2015 року фактично не обраховувались, оскільки на момент складання та подання позовної заяви офіційний індекс інфляції за квітень 2015 року ще не був визначений органом статистики.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, вимоги про стягнення втрат від інфляції, підлягають задоволенню у розмірі 172 076,74грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у розмірі 10 542,68грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Макарівської районної ради Макарівтепломережа на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Наукове виробниче підприємство ЕКОТЕХ 336 210,40грн основного боргу, 18 846,95грн процентів, 172 076,74грн втрат від інфляції, а також 10 542,68грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.07.2015.

Суддя Ейвазова А.Р.