РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015Справа №910/3781/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО-ЦЕНТР"

До Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

Про скасування рішення

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

від позивача Римар А.Р. - представник

від відповідача Портянко О.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КРЕДО-ЦЕНТР" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення

Ухвалою суду від 19.02.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/3781/15-г та призначено розгляд справи на 18.03.2015.

17.03.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 18.03.2014 представник позивача не з'явились.

В судове засідання 18.03.2014 представник відповідача з?явився, заперечив проти позовних вимог та надав відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 18.03.2015 розгляд справи відкладено на 20.05.2015.

19.05.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про призначення судової експертизи та документи на вимогу ухвали.

20.05.2015 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Прокопенко Л.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 25.05.2015 відкладено розгляд справи на 30.06.215 р.

В судове засідання 30.06.2015 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити клопотання про призначення судової експертизи.

В судове засідання 30.06.2015 представник відповідача з'явився, заперечив проти задоволення лопотання позивача про призначення судової експертизи, зазначивши що вище зазначене клопотання є необґрунтованим та затягне розгляд справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 30.06.2015 р, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 30.06.215 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України за матеріалами справи № 83-02/06.14 було прийнято рішення №127/02-р/к від 11.12.2014 року „Про визнання вчинення порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафуу відношенні до Товариства з обмеженою відповідальністю „КРЕДО-ЦЕНТР", відповідно до якого було визнано дії позивача , які полягають у повідомленні позивачем невизначеному колу осіб в рекламних оголошеннях неправдивих відомостей, зокрема, внаслідок замовчування окремих фактів, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання товарів [придбання (замовлення) послуг з надання позик/коштів], порушенням, передбаченим статтею 15№ Закону України „Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення інформації, що вводить в оману та. накладено штраф за вчинене порушення у розмірі 68 000 грн 00 коп.

Позивач не погоджується з висновками відповідача у справі в оскаржуваному рішенні, вважає їх такими, що не відповідають нормам Закону України „Про захист економічної конкуренції"; Закону України „Про захист від недобросовісної конкуренції". Відповідно до позовної заяви зазначає, відповідачем в оспорюваному рішенні не доведено склад правопорушення позивача, в звязку із чим відсутні підстави для притягнення ТОВ "КРЕДО-ЦЕНТР" до відповідальності.

Відповідачем зазначене у позові заперечується , та вважає, що зазначене у позові не відповідає дійсності, вважає доведеним та встановленим порушення позивача зазначені у рішенні.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з ч. 2 ст. 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до приписів статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.. 15№ ЗУ "Про захист від недобросовісної конкуренції" поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання.

Інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які:

містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору;

містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання;

приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають;

містять посилання на обсяги виробництва, придбання, продажу чи поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, яких фактично не було на день поширення інформації.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами Відділенням було встановлено, що у період з 2013 року по травень 2014 року ТОВ «Кредо-Центр» (лист від 06.06.2014 № 05/145) здійснює на території України рекламування своїх послуг шляхом розміщення рекламних оголошень у періодичних виданнях та в рекламно-інформаційних тижневиках. Як вбачається із вище зазначеного листа замовником розповсюдження інформації в рекламних матеріалах є безпосередньо ТОВ "КРЕДО-ЦЕНТР". Позивач є розробником тексту повідомлень для рекламних матеріалів.

Відповідно до ст.. 1 ЗУ "Про рекламу" реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Позивач не заперечувалось що відповідно до інформації в рекламних оголошеннях Позивач пропонує клієнту отримати кошти для придбання будь-якого товару в день звернення.

Як вбачається із наданих матеріалів, що рекламні оголошення ТОВ «Кредо-Центр» містять наступну інформацію: «ПОЛУЧИ Средства СЕГОДНЯ» (рос.), «ОТРИМАЙ КОШТИ СЬОГОДНІ» (укр.), «Оформлення ПОЗИКИ та видача коштів за 1 день» (укр.), «ВИДАЧА КОШТІВ... ШВИДКІСТЬ - прийняття рішення за 15 хв.».

Таким чином, тексти в рекламних оголошеннях ТОВ «Кредо-Центр» чітко визначають, що пропонує Позивач споживачам (средства/кошти/позика), мають чітко визначені часові межі отримання позики (видача коштів за 1 день/видача коштів швидкість прийняття рішення за 15 хв.)

Відділенням відповідно до рішення в ході розслідування рішення по справі встановлено, що не отримали товар (кошти) дев'яносто дев'ять відсотків від загальної кількості клієнтів, які уклали договори про надання послуг з ТОВ "Кредо-Центр".

Позивачем не надано доказів, які б спростовували висновки наведенні у рішенні, в позовній заяві заявник зазначає що із оспорюваного Рішення на його думку слідує, що діяльність позивача, щодо розповсюдження вказаної інформації, не завдала жодній особі шкоди, не мала негативних наслідків.

Суд не погоджується із вище зазначеним, оскільки відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 чітко зазначено, що достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як недобросовісна конкуренція або можливості настання зазначених наслідків у зв'язку із відповідними діями таких суб'єктів господарювання. Крім того, в Постанові зазначено, що не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідного недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів.

Таким чином, оскільки адміністративною колегією Відділення було встановлено факт вчинення ТОВ «Кредо-Центр» дій, визначених законом як недобросовісна конкуренція, тому відсутні підстави для встановлення можливості настання наслідків у зв'язку із діями Позивача.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вище зазначене, підстави для скасування рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 127/02-р/к від 11.12.2014 р. відсутні, а тому вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 03.07.2015 року.

Суддя Л.В. Прокопенко