КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р. Справа№ 911/792/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Ярошик Ю.В. - дов. б/н від 06.04.2015р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2015р.

у справі № 911/792/15 (суддя Лопатін А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Макролаб ЛТД»

до Державного спеціалізованого підприємства

«Чорнобильська АЕС»

про стягнення 47 963, 41 грн.

В судовому засіданні 01.07.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Макролаб ЛТД» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про стягнення 47 963, 41 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань до договором поставки товару № 14-0208-2 від 17.10.2014р., укладеним на підставі проведення закупівлі № 2-035-14, а саме щодо повної та своєчасної оплати товару, а тому просив стягнути з відповідача 44 226, 00 грн. основного боргу, 2137, 39 грн. пені, 229, 01 грн. 3% річних та 1 371, 01 грн. інфляційних втрат.

23.03.2015р. від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача 48 356, 59 грн., з яких: 44 226, 00 грн. основний борг, 327,15 грн. 3% річних та 3 803, 44 грн. інфляційні втрати. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.04.2015р. у справі №911/792/15 позов задоволено.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Макролаб ЛТД» 44 226, 00 грн. боргу, 3 803, 44 грн. інфляційних втрат, 327, 15 грн. 3% річних та 1 827, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог з урахуванням заяви відповідача про відстрочення виконання рішення на 3 місяці.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» 25.05.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.07.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.07.2015р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 01.07.2015р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справи в його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макролаб ЛТД» (позивач, постачальник за договором) та Державним спеціалізованим підприємством «Чорнобильська АЕС» (відповідач, покупець за договором) укладено договір поставки товару № 14-0208-2, укладений на підставі проведення закупівлі № 2-035-14, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у встановлені умовами договору строки (строк) покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти товар, поставка якого є предметом цього договору, і сплатити за нього (організувати виплату) грошову суму в розмірі та на умовах, встановлених цим договором.

Згідно п. 1.2. договору предметом поставки є товар: «Прилади та інструменти навігаційні, метеорологічні, геофізичні та подібної призначеності (GPS-Навігатор, ехолот, метеокомплекс) (код ДК 016-2010: 26.5.1)».

Основні вимоги до товар: його назва, одиниці виміру, вартість, в тому числі за одиницю, строк поставки, вимоги щодо кількості, якості, року виготовлення, гарантійних зобов'язань постачальника, терміну придатності, технічні вимоги тощо - зазначені в специфікації (п. 1.3. договору).

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що планова (гранична) ціна даного договору становить 44 226, 00 грн. , у тому числі ПДВ 7 371, 00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за даним договором проводяться шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 20 банківських днів з дати переходу права власності на товар, відповідно до пункту 5.12 даного договору.

Згідно п. 5.10. договору товар вважається прийнятим покупцем з дати затвердження в порядку, встановленому відповідно до п. 5.6. договору, актів приймання товарів за якістю та кількістю.

Право власності на товар та ризик його випадкового знищення або пошкодження товару переходить до покупця після його прийняття, відповідно до пункту 5.10. цього договору.

Даний договір, згідно п. 11.1., вважається укладеним після підписання сторонами та скріплення печатками, з дати підписання останньою стороною, діє до 25.12.2014р., в частині фінансових зобов'язань - до повного їх виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору та специфікацій до даного договору позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 44 226, 00 грн., що підтверджується актом № 23 від 14.11.2014р. приймання товару по кількості та актом №23 від 26.11.2014р. приймання товару по якості, які підписані уповноваженими представниками сторін (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи (а. с. 29-30).

З вищенаведеного вбачається, що позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи інших умов поставки.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши умови договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за договором щодо поставки товару.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем умов договору.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач за поставлений товар розрахунок не провів, у зв'язку з чим у нього за поставлений позивачем товар утворилась заборгованість в розмірі 44 226, 00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою договір № К11-14 від 15.01.2014р. є договором поставки.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за даним договором проводяться шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 20 банківських днів з дати переходу права власності на товар, відповідно до пункту 5.12 даного договору.

Оскільки товар, передбачений договором, був повністю та належним чином поставлений позивачем та прийнятий відповідачем, що підтверджується наявними у справі актом № 23 від 14.11.2014р. приймання товару по кількості та актом №23 від 26.11.2014 р. приймання товару по якості, відповідач зобов'язаний згідно умов договору оплатити поставлений позивачем товар.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 44 226, 00 грн., які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем зобов'язання щодо оплати товару, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 327,15 грн. 3% річних та 3 803, 44 грн. інфляційних втрат.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3 % та інфляційних втрат, за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 327,15 грн. 3% річних та 3 803, 44 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на неможливість оплатити продукцію у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів на реєстраційному рахунку відповідача, вірно не прийняті місцевим господарськими судом до уваги, оскільки на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на 2014 рік не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення строком на три місяці, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 6 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення, а отже питання про відстрочку або розстрочку може розглядатись в ході судового розгляду при винесенні рішення по справі.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилався на відсутність бюджетних коштів на реєстраційному рахунку відповідача та скрутне фінансове становище, пов'язане з великою кредиторською заборгованістю перед Пенсійним фондом України.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо (п. 7.1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Відповідно до п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи те, що Господарський процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, як і не містить переліку виняткових випадків відстрочки або розстрочки виконання рішення, у кожному конкретному випадку це згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України є оцінкою судом доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

На переконання колегії суддів, наведені відповідачем підстави для відстрочки виконання судового рішення, зокрема, відсутність бюджетних коштів на реєстраційному рахунку відповідача та скрутне фінансове становище, пов'язане з великою кредиторською заборгованістю перед Пенсійним фондом України, не є виключними обставинами та мають негативний вплив на господарську діяльність не лише відповідача, але й інших суб'єктів підприємницької діяльності в силу складних процесів в економіці.

Водночас, допущене відповідачем прострочення грошових зобов'язань має негативний вплив на фінансовий стан позивача та здійснювану останнім господарську діяльність.

Зважаючи на вищенаведене, оскільки відповідач не довів наявність конкретних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи відповідача про необхідність відстрочення виконання рішення суду строком на три місяці є безпідставним та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що відповідач не позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою про відстрочку виконання рішення суду в порядку ст. 121 ГПК України до Господарського суду Київської області в межах справи № 911/792/15 після набрання оскаржуваним рішенням законної сили на стадії його виконання.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 22.04.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2015р. у справі №911/792/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2015р. у справі №911/792/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/792/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала