ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа № 921/781/14-г/1

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність в матеріалах справи);

відповідача: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, б/н від 16.04.15

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.15 (суддя Чопко Ю.О.)

у справі № 921/781/14-г/1

за позовом: суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, м. Тернопіль

до відповідача: приватного підприємства "Медичний центр Усмішка", м. Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі 41 539, 02 грн.

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ПП "Медичний центр Усмішка" про стягнення 41 539 грн. 02 коп., з яких: 35 875 грн. 00 коп. орендна плата та 6 664 грн. 02 коп. заборгованість по комунальних платежах.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30.03.15 у справі № 921/781/14-г/1 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що договір оренди від 01.07.2010 слід визнати неукладеним, оскільки такий був укладений на 5 років, однак в порушення приписів чинного законодавства, доказів нотаріального посвідчення та державної реєстрації матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - СПД ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2015 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Зокрема, зазначає, що в травні 2012 року сторони виявили помилку в договорі, а саме щодо невірного зазначення в п. 8.1. договору строку дії договору, який не відображав досягнутих сторонами домовленостей. Відтак, сторони уклали додаток до договору, яким п. 8.1 виклали в новій редакції, зазначивши, що договір укладено на строк з 01.07.2010 до 31.05.2012, а попередньо вказані у вищеназваному пункті строк дії договору оренди є помилковим.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 у зв'язку з перебуванням судді Хабіб М.І. у відпустці, у склад судової колегії внесено зміни, замість судді Хабіб М.І. введено суддю Гриців В.М.

В даному судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.15 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги СПД ОСОБА_3 задоволити в повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив. Однак, надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що оскільки сторонами при укладенні договору не було дотримано встановленого законом порядку його укладення, такий не створює будь-яких прав та обов'язків для сторін. Щодо тверджень скаржника, що у 2012 році сторонами виявлено помилку в договорі, зазначає, що такі є надуманими, оскільки нотаріальному посвідченню договір підлягав на час його укладення, а внесені зміни суперечать формі їх укладення, визначеній ЦК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2015 у справі № 921/781/14-г/1 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 липня 2010 СПД ФО ОСОБА_3 (орендодавець) та ПП "Медичний центр "Усмішка" (орендар) в особі головного лікаря Плавуцького Р.Я. укладено договір оренди приміщення, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення, загальною площею 40,5 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1 (далі майно), що знаходиться на правах законного користування у ПП ОСОБА_3 згідно договору від 04.01.2010.

Майно передається в оренду для здійснення діяльності передбаченої статутом орендаря. Орендар зобов'язаний користуватися приміщенням відповідно до цього договору і призначення майна.

Вказане в п.1.1. майно передається орендарю з комунікаціями та інвентарем, які конструктивно з'єднані з орендованим майном, згідно з актом приймання-передачі та даних інвентарної справи (п.1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування одночасно із підписанням сторонами договору та акту приймання-передачі Майна. Обов'язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на Орендодавця.

Пунктом 8.1. договору сторони погодили, що договір укладено на строк п'ять років, що діє з 01.07.2010 по 01.07.2015 включно.

Згідно з п. 3.1. договору, орендар зобов'язався сплачувати орендодавцю за користування зазначеним приміщенням протягом встановленого в договорі терміну орендну плату, яка визначена за результатами домовленості між орендодавцем та орендарем, і становить 2800 гривень. Дана орендна плата коригується щомісячно та повинна бути еквівалентною 350 доларів США за комерційним курсом валют, але не менше ніж 350 доларів США за курсом Національного банку України на день оплати.

Орендна плата за перший місяць оренди вноситься протягом 15 днів від дня підписання Договору. Наступні платежі вносяться один раз кожний наступний місяць не пізніше 15 числа (п.3.3. договору).

Н а виконання умов договору, позивач надав орендарю визначене в договорі оренди приміщення загальною площею 40,5 кв.м. за адресою м. Тернопіль, вул. Л.Українки, 8/2, що підтверджується актом прийому-передачі приміщень майна від 01.07.2010.

31 травня 2012 року сторонами підписано додаток до договору оренди від 01.07.2010, яким погодили внести зміни до п. 8.1. договору та погодили строк дії договору з 01.07.2010 по 31.05.2012.

11 січня 2013 року підписано акт передачі-приймання приміщення у зв'язку з розірванням договору.

Місцевим господарським судом задоволено клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки відповідач заперечує проти підписання акту передачі-приймання приміщення.

За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1191/1192/14-22 від 06.02.2015 висновком експертів встановлено, що встановити ким, Плавуцьким Ростиславом Ярославовичем чи іншою особою виконано підпис від імені Плавуцького Р.Я на акті передачі-приймання приміщення за адресою м. Тернопіль, вул. Л.Українки, 8/2 від 11.01.2013 не виявилось можливим. Питання щодо навмисного (свідомого) спотворення Плавуцьким Ростиславом Ярославовичем підпису на акті передачі-приймання приміщення за адресою м. Тернопіль, вул. Л.Українки, 8/2 від 11.01.2013 не вирішувалося.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з договору оренди приміщення від 01.07.2010 строк дії договору становить 5 (п'ять) років (п.8.1. договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремою частини), укладений на строк не менше як три роки, підлягає державній реєстрації.

Зі змісту ч.3 ст. 640 ЦК України вбачається, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ст.209 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом; такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Отже, правочини оренди нерухомого майна зі строком дії на три роки і більше вважаються вчиненими з моменту їх державної реєстрації.

Відтак, місцевим господарським судом правомірно встановлено, що для договору оренди від 01.07.2010 (зі строком дії 5 років) необхідне як нотаріальне посвідчення, так і державна реєстрація.

Однак, доказів нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди від 01.07.2010, всупереч ст.ст. 210, 794 ЦК України, матеріали справи не містять.

Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Пунктом 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" встановлено, що відповідні приписи частини другої статті 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягали і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України (у редакції, чинній до 01.01.2013) пов'язувався з державною реєстрацією; відповідні правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), за якими не здійснено державну реєстрацію (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11).

Якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним. (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11).

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

З огляду на відсутність доказів нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору від 01.07.2010 зі строком дії п'ять років, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 54 884,80 грн. основного боргу, 1 170,15 грн. пені, 2 900,62 грн. 3% річних, 10 375,47 грн. інфляційних нарахувань.

Доводи скаржника про помилковість зазначення строку дії договору жодним чином не спростовують висновків місцевого господарського суду, відтак, не можуть слугувати підставою для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували правомірність та підставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Тернопільської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2015 у справі № 921/781/14-г/1 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 09.07.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.