ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа № 921/115/15-г/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.,

за участю представників:

позивача: в режимі відеоконференцзв'язку Байдерін О.А. - адвокат;

відповідача: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", вих. № 39 від 24.04.15

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.04.15 (суддя Руденко О.В)

у справі № 921/115/15-г/14

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЄТЕКС", м. Одеса

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", м. Тернопіль

про стягнення грошових коштів в сумі 235 793, 95 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЄТЕКС" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС" про стягнення грошових коштів в сумі 235 793, 95 грн., з яких: 184 608, 00 грн основного боргу, 21 097, 45 грн пені, 8 348, 88 грн - 10 % річних за користування чужими коштами та 21 739, 62 грн інфляційних втрат за час прострочення. Позов заявлено на підставі договору поставки № 1 від 03.04.2014, укладеного позивачем з відповідачем.

Також, позивач в письмових поясненнях, поданих місцевому господарському суду, просив включити у вартість судових витрат вартість правової допомоги адвоката в розмірі 15 000, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.04.15 у справі № 921/115/15-г/14 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 184 608, 00 грн. боргу; 8 348, 88 грн. річних за користування коштами; 21 739, 62 грн. втрат від інфляційних процентів; 20 861, 62 грн. пені; 11 700, 00 грн. витрат за послуги адвоката та 4 698, 43 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ТОВ "Т-ПС" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.04.2015 у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зокрема, зазначає, що у зв'язку з невстановленням у договорі строку оплати товару, а також виходячи з відсутності доказів направлення відповідачу вимоги в порядку ст. 530 ЦК України, позовні вимоги є необґрунтованими.

Також, вказує, що нарахування позивачем пені за 11 місяців суперечить нормам ст. 232 ГК України, а інфляційні втрати суперечать листу Вищого господарського суду України від 17.07.2012, що залишилось поза увагою місцевого господарського суду.

Крім того, вартість витрат на послуги адвоката в сумі 11 700, 00 грн вважає неспіврозмірною, відтак необґрунтованою.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 у зв'язку з перебуванням судді Хабіб М.І. у відпустці, у склад судової колегії внесено зміни, замість судді Хабіб М.І. введено суддю Гриців В.М.

В даному судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скарзі, зазначив про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, відтак, просив рішення місцевого господарського суду з підстав його законності та обґрунтованості залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, просив стягнути з відповідача вартість правової допомоги в розмірі 2 000, 00 грн, пов'язаної з апеляційним переглядом справи.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.04.2015 у справі № 921/115/15-г/14 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 3 лютого 2014 року ТОВ "ОДЄТЕКС" та ТОВ "Т-ПС" було укладено договір поставки № 1, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов'язується передавати у власність (здійснювати поставку) покупцеві у погоджені строки спанбонд, а покупець зобов'язується приймати такий товар належним чином та оплачувати його вартість в порядку, що встановлений даним договором.

У розділі 4 контрагентами закріплено умови поставки товару. Зокрема, така здійснюється на умовах EXW (без доставки) за адресою: м. Одеса, вул. Краснослобідська, 1, шляхом вивозу товару транспортом покупця або перевізника останнього. Моментом поставки в даному випадку є момент надання товару на транспорт покупця (його перевізника) в місці поставки у спосіб завантаження на транспортний засіб.

Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання в момент надання на місці поставки завантаженого на транспорт покупця (його перевізника) товару.

Відповідно до п. 4.1.3. доказом постави товару є примірник видаткової або товарно-транспортної накладної, скріпленої підписами та печатками постачальника та покупця, а в разі перевезення товару перевізником, то в тому числі підписом та печаткою перевізника.

Згідно з п. 4.2-4.3 укладеного правочину, поставка товару здійснюється партіями на підставі заявок покупця, погоджених постачальником.

За результатами приймання-передачі партій товару сторони підписують накладну (п.5.5 договору).

За умовами п. 6.6 - 6.8.1. покупець зобов'язаний сплатити передплату загальної вартості всієї партії товару до моменту її поставки. При цьому, розрахунки здійснюються у національній валюті України у безготівковій формі. Моментом виконання покупцем його грошових зобов'язань за цим договором є момент зарахування коштів у розмірі вартості відповідної партії товару на рахунок постачальника.

За умовами п.7.5 договору у випадку несвоєчасної оплати вартості партії товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальникові пеню розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Також, сторони домовились, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені та коштів згідно з п. 7.5.2 договору встановлюється терміном у два роки. Обмеження, визначені ч. 6 ст. 232 ГК України не застосовуються.

Крім цього, згідно п.7.5.2 постачальник має право вимагати від покупця, у разі прострочення виконання останнім своїх грошових зобов'язань, сплати інфляційних втрат та 10% річних за користування чужими грошовими коштами за період прострочення.

Договір вступає в законну силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014.

На виконання умов договору, позивач упродовж 04.02.2014 по 07.10.2014 передав у власність відповідача обумовлений договором товар в обсягах, визначених заявками останнього, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними за вказаний період, підписаними представниками сторін та скріпленими їхніми печатками, а також довіреностями на отримання від ТОВ "ОДЄТЕКС" цінностей, які засвідчені керівником та головним бухгалтером покупця.

Зауважень стосовно відступів від положень угоди щодо недоліків по кількості, якості, маркування та пакування поставленого товару, у порядку передбаченому п. 5.15-5.17 договору, від покупця не надходило. Фактів повернення товару, відпущеного за цією угодою, матеріали справи не містять.

Поряд з цим, в порушення умов укладеного договору та вимог чинного законодавства, свої зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманих товарно-матеріальних цінностей покупець виконав лише частково, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 184 608, 00 грн.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що суми попередньої оплати на користь позивача у повному обсязі перераховані не були.

Договором строк оплати товару не встановлено, однак місцевим господарським судом правомірно застосовані положення ст. 692 ЦК України, як спеціальної норми, яка регулює договірні правовідносини поставки, які склались між контрагентами. А підписання покупцем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 за № 9/252-10).

Доводи скаржника про безпідставність незастосування ст. 530 ЦК України є необґрунтованими, оскільки при конкуренції загальної та спеціальної норми права, застосуванню підлягає саме спеціальна норма. Більше того, цією ж нормою передбачено, що таке правило діє у випадку, якщо обов'язок негайно виконати рішення не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вказана сума заборгованості, окрім іншого, підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 08.12.2014, що підписаний обома сторонами без заперечень.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з правомірністю стягнення з відповідача 184 608, 00 грн. боргу.

Щодо санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем заявлено до стягнення 21 097, 45 грн пені, 8 348, 88 грн 10 % річних за користування чужими коштами та 21 739, 62 грн інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок пені здійснений позивачем, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення вимог в сумі 20 861, 62 грн, оскільки позивачем невірно розраховано пеню за періоди з 10.04.2014-24.04.2014, 16.05 14.-21.05.14, 30.05.14-28.08.14, 25.09.2014-06.10.14.

Також, перевіривши розрахунок 10 % річних, колегія суддів погоджується з розрахунком позивача та стягнення 8 348, 88 грн.

Щодо нарахувань 21 739, 62 грн індексу інфляції, слід зазначити, що підлягає до стягнення 27 944, 30 грн, однак, з урахуванням меж позовних вимог, місцевий господарський суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 21 739, 62 грн.

Крім того, місцевим господарським судом при розподілі судових витрат враховано витрати на послуги адвоката, які підтверджуються додатковою угодою № 5 від 10.12.2014 до договору № 14-ПД від 18.03.2013 про надання правової допомоги адвокатом Байдеріним О.А. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2299 від 01.09.2012) рахунком № 1 від 23.12.2014 та доказами його оплати платіжним дорученням № 50 від 23.12.2014, та з заявлених до стягнення 15 000, 00 грн присуджено до стягнення 11 700, 00 грн (межі 5%).

З огляду на наявні в матеріалах справи докази надання адвокатських послуг, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо співмірності та підставності обмеження стягнення суми до 11 700, 00 грн.

Доводи скаржника, щодо неправомірності нарахування пені протягом 11 місяців є необґрунтованими, оскільки сторони є вільними в виборі контрагента та укладенні договору, ч. 2 п. 7.5 якого погодили, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені та коштів згідно з п. 7.5.2 договору встановлюється терміном у два роки. Обмеження, визначені ч. 6 ст. 232 ГК України не застосовуються.

Інші твердження апелянта спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Тернопільської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Господарські витрати у зв'язку з залишенням рішення місцевого господарського суду без змін, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.04.2015 у справі № 921/115/15-г/14 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 13.07.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.