номер провадження справи 14/104/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015 Справа № 908/3513/15

Суддя господарського суду Запорізької області Сушко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Київсервісмонтаж» (адреса - 09351 с. Рачки Володарського району Київської області, вул. Шевченка, б. 14)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод вентиляційних систем» (адреса - 69067 м. Запоріжжя, Південне шосе, б. 78)

про стягнення заборгованості

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Сусленкова М.Ю., довіреність б/н від 07.08.2015р.

Суть спору:

05 червня 2015р. до господарського суду Запорізької області звернувся Позивач - Приватне підприємство «Київсервісмонтаж» (далі за текстом ПП «Київсервісмонтаж») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод вентиляційних систем» (далі за текстом ТОВ «Запорізький завод вентиляційних систем») про стягнення заборгованості.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.06.2015р. справу №908/3513/15 прийнято до провадження, судове засідання призначено на 23.06.2015р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 08.07.2015р. справу розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України, за згодою представника Відповідача оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про час складання повного рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на підставі видаткової накладної №5 від 20.03.2015р. Відповідачеві поставлено товар на суму 20 400,00 грн. Відповідач отриманий товар оплатив частково на суму 15 900,00 грн., таким чином заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором становить 4 500,00 грн. Крім того, Відповідачем порушено строки оплати, отже крім основної заборгованості, відповідно до діючого законодавства України у Позивача виникає право на стягнення з Відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

З урахуванням зазначених обставин, Позивач просить стягнути з ТОВ «Запорізький завод вентиляційних систем» на користь ПП «Київсервісмонтаж» 4500,00 грн. основного боргу, 1 417,18 грн. пені, 152,01 грн. 3% річні, 2 061,14 грн. інфляційних збитків та покласти на Відповідача судові витрати.

В судові засідання 23.06.2015р. та 08.07.2015р. представник Позивача не з'являвся.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, який надійшов на адресу суду 08.07.2015р.. В обґрунтування заперечень посилається на те, що 20.03.2015 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу на загальну суму 20400,00 грн. Між сторонами було досягнуто усної згоди щодо оплати товару частинами, тобто з відстрочкою платежу. На виконання усної домовленості Відповідачем на розрахунковий рахунок Позивача було перераховано: 20.03.2014р. - 5 400,00 грн.; 02.06.2014р. - 7 500,00 грн.; 30.09.2014р. - 3 000,00 грн.; 22.06.2015р. - 4 500,00 грн. Тобто, зазначена оплата частинами, є підтвердженням того, що Позивачем було погоджено умови оплати з відстрочкою.

В той же час, на думку Відповідача, строк, який зазначено на Рахунку-фактурі, свідчить лише про дію самого рахунку, а не про умови та строки оплати за товар. Умови та строк оплати були погоджені в усному порядку, у зв'язку з чим, вважає необхідними застосування ч. 2 ст. 530 ЦК України. Таким чином, моментом пред'явлення вимоги є Претензія Позивача, отримана Відповідачем 20.04.2015р.

Крім того, нарахування пені за несвоєчасне виконання зобов'язання є не обґрунтованим, оскільки даний від відповідальності не передбачений договором, а у разі відсутності договору - не застосовується.

В свою чергу, наведений Позивачем розрахунок інфляційних витрат та три відсотка річних не відповідає дійсним обставинам справи, а саме не вірно встановлений момент нарахування, у зв'язку з чим не можна погодитися з встановленими сумами.

За клопотанням Відповідача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

На підставі видаткової накладної №5 від 20.03.2014р. ПП «Київсервісмонтаж» передало ТОВ «Запорізький завод вентиляційних систем» товар на суму 20 400,00 грн.

Про передачу Товару Позивачем та його прийняття Відповідачем свідчать підписи уповноважених представників Сторін та печатки Підприємств на зазначеній видатковій накладній.

Для оплати товару Позивачем виставлено Відповідачеві відповідний рахунок-фактуру №13 від 20.03.2014р.

Таким чином, дії Сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковою накладною, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Згідно із ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Факт отримання товару Відповідачем і накладні, надані Позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у Відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар. Поставки з товару відображено у податковій накладній №9 від 20.03.2014р., копію якої залучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач отриманий товар оплатив частково на суму 15900,00 грн., про що свідчать платіжні доручення №21 від 20.03.201р. на суму 5400,00 грн., №280 від 02.06.2014р. на суму 7500,00 грн., №220 від 30.09.2014р. на суму 3000,00 грн.

Таким чином, станом на 05.06.2015р. (день надходження позову до суду) заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 4 500,00 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У зв'язку з несплатою Відповідачем вартості товару, Позивач надіслав на його адресу лист №09/04/15 від 08.04.2015р. з вимогою оплатити заборгованість в розмірі 4 500,00 грн.

Вищезазначений Лист Відповідачем отримано 20.04.2015р., про що свідчить Витяг про відстеження пересилання поштових відправлень.

В судовому засіданні 23.06.2015р. Відповідачем надано платіжне доручення №491 від 22.06.2015р. на суму 4 500,00 грн. з призначенням платежу «Оплата згідно рахунку 313 від 23.03.2014р.».

За приписами п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, позовні вимоги ПП «Київсервісмонтаж» в частині стягнення з ТОВ «Запорізький завод вентиляційних систем» 4500,00 грн. основного боргу підлягають припиненню за відсутності предмета спору, оскільки сплачені після звернення Позивача до суду.

Крім того, ПП «Київсервісмонтаж», посилаючись на прострочення виконання ТОВ «Запорізький завод вентиляційних систем» зобов'язання, просить стягнути з останнього 1 417,18 грн. пені за період з 04.05.2014р. по 04.05.2015р., 152,01 грн. 3% річних за період з 20.03.2014р. по 04.05.2015р. та 2 061,14 грн. інфляційних збитків за період з квітня 2014 року по березень 2015 року.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №;14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Передбачене частиною шостою статті 231 ГК України формування відповідальності за порушення грошових зобов'язань застосовується, якщо інше не узгоджено сторонами в договорі або не передбачено законом.

З аналізу викладених норм та приписів вбачається, що обов'язковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання грошового зобов'язання у вигляді пені є наявність відповідного застереження про це у договорі, або визначення обов'язковості такої відповідальності у законі.

Враховуючи, що письмовий договір між сторонами не укладався, жодним чинним нормативним актом України стягнення пені при відсутності письмового договору поставки (купівлі-продажу) не передбачено, відтак вимога ПП «Київсервісмонтаж» про стягнення з ТОВ «Запорізький завод вентиляційних систем» 1 417,18 грн. пені задоволенню не підлягає як необґрунтовано заявлена.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» правильність нарахування інфляційних збитків та відсотків річних судом встановлено, що стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають інфляційні збитки в розмірі 2 061,14 грн. та 3% річних в розмірі 151,64 грн.

При цьому, при розрахунку відсотків річних судом застосовано період з 21.03.2014р. по 04.05.2015р., а не 20.03.2014р. по 04.05.2015р., як визначено Позивачем, оскільки Товар Відповідачем за накладною отримано 20.03.2014р., відтак прострочення платежу почалося саме з 21.03.2014р.

Щодо заперечень Відповідача щодо періоду нарахування відсотків річних та інфляційних збитків суд зазначає наступне.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Згідно з частиною другою статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Загальні положення частини другої статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Тобто наявність у відповідача зобов'язання щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту частини першої статті 692 ЦК України, а не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин факт отримання товару Відповідачем і видаткові накладні, надані Позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у Відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

За таких обставин, суд вважає посилання Відповідача на початок перебігу прострочки саме з моменту отримання вимоги від Позивача необґрунтованими.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, Сторонами надано всі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

За викладених обставин, позовні вимоги ПП «Київсервісмонтаж» про стягнення з ТОВ «Запорізький завод вентиляційних систем» на свою користь 4500,00 грн. основного боргу, 1 417,18 грн. пені, 2061,14 грн. інфляційних збитків та 152,01 грн. 3% річних підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на Відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Київсервісмонтаж» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод вентиляційних систем» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод вентиляційних систем» (69067 м. Запоріжжя, Південне шосе, б. 78, ) на користь Приватного підприємства «Київсервісмонтаж» (09351 с. Рачки Володарського району Київської області, вул. Шевченка, б. 14, ) 2 061 (дві тисячі шістдесят одну) грн. 14 коп. втрат від інфляції, 151 (сто п'ятдесят одну) грн. 64 коп. 3% річних, 1 508 (одну тисячу п'ятсот вісім) грн. 46 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод вентиляційних систем» на користь Приватного підприємства «Київсервісмонтаж» суми основного боргу в розмірі 4 500,00 грн. провадження у справі припинити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя Л.М. Сушко

Рішення оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 13.07.2015р.