КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа№ 904/896/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового

засідання: Грабовському Д.А.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідача Гаркавенка І.Г. - дов. від 16.06.2015 б/н

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

ТОВ "АКВАЛЕНД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015

у справі № 904/896/15 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом ТОВ "АКВАЛЕНД"

відповідача ТОВ "Кан"

про визнання Договору поставки № P.013/204-UMD

від 15.04.2013 недійсним

ВСТАНОВИВ:

19.02.2015 позивач ТОВ «Акваленд» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ "Кан" про визнання Договору поставки від 15.04.2013 № Р.013/204-UMD недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 № 904/896/15-г в задоволенні позову ТОВ «Акваленд» до відповідача ТОВ "Кан" про визнання Договору поставки від 15.04.2013 № Р.013/204-UMD недійсним відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ТОВ «Акваленд» звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 № 904/896/15-г скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позовні вимоги про визнання Договору поставки від 15.04.2013 № Р.013/204-UMD недійсним, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у своєму Відзиві на апеляційну скаргу від 03.06.2015 вх. № UL-2/9 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 № 904/896/15-г залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 22.05.2015 № 904/896/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Куксова В.В.).

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 30.06.2015, враховуючи перебування суддів Куксова В.В. у черговій відпустці склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Авдеєв П.В., Тарасенко К.В..

За Ухвалою КАГС від 30.06.2015 № 904/896/15-г прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження колегії суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., судді: Авдеєв П.В., Тарасенко К.В..

В судове засідання від 30.06.2015 представник скаржника не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Ухвали КАГС від 22.05.2015 про порушення провадження по справі та про відкладення розгляду справи від 03.06.2015 були направлені позивачу-скаржнику за адресою вказаною в його апеляційній скарзі, яка є і адресою його державної реєстрації згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме 49049, м. Дніпропетровск, пров. Штабний, буд 5, кв. 260. Зворотнє поштове повідомлення Ухвали від 03.06.2015 про відкладення розгляду справи на 30.06.2015 за №09-33/25376/15 було повернуто поштовим відділенням 25.06.2015, за закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до абз.3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 встановлено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки, Ухвалу про порушення провадження у даній справі від 22.05.2015 та про відкладення розгляду справи від 03.06.2015 було надіслано за належною адресою скаржника ТОВ «Акваленд», він вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, без порушення вимог процесуального закону.

Враховуючи, що присутній представник відповідача ТОВ «Кан» не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника скаржника, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.04.2013 між ТОВ "Кан" (надалі - відповідач) та ТОВ "АКВАЛЕНД" (надалі - позивач) був укладений Договір поставки № Р.013/204-UMD (надалі - Договір), відповідно до умов якого, відповідач зобов'язується в строки, визначені Договором, передати у власність позивача обладнання системи KAN-therm та додаткове обладнання (надалі - Товар), а позивач зобов'язується прийняти Товар та оплатити його вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що всупереч ч.1 ст. 203 ЦК України, ч.4 та ч.7 ст.179 ГК України, спірний Договір поставки не відповідає вимогам ст. ст. 6, 258, 549, 662, 671, 712, ЦК України та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Зокрема, позивач наголошував, що ЦК України не передбачає право Продавця визначити асортимент та кількість товару, котрий придбає Покупець, змінювати ціну товару після його оплати та умови його поставки, виключаючи право Продавця поставити товар в меншій кількості ніж Покупець сплатив, без відшкодування Покупцю надлишково сплаченої ним суми, а тому пункти 1.3, 4.4, 4.5, 5.1 Договору, необхідно визнати недійсними.

Також, позивач вказував, що пунктом 8.3 Договору поставки, порушенні вимоги п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, а саме встановлена позовна давність більш тривала, ніж передбачено законом та вказується пеня у розмірі 0,3% за кожен день прострочення, таким чином на думку позивача дані положення суперечать нормам чинного законодавства.

Згідно з п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з неподанням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не мас істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Судом першої інстанції встановлено, що від позивача не надходило жодних претензій щодо поставки товару, який не був погоджений сторонами у Додатках до спірного Договору поставки.

Крім того, якщо у позивача наявні претензії до порушення відповідачем асортименту поставленого товару він може звернутись з окремим позовом щодо належного виконання зобов'язань за Договором.

За висновком місцевого господарського суду, на момент укладення Договору поставки від 15.04.2013 № Р.013/204-UMD сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов Договору та бажали настання цивільних прав та обов'язків, про що свідчать підписи сторін на спірному Договорі.

Укладаючи спірний Договір поставки сторони були вільними в укладені Договору та у визначенні (погодженні) його умов, а, відтак, дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Місцевий господарський суд зазначив, що як позивач, так і відповідач під час укладення названого Договору поставки були вільними в його укладенні та могли укласти Договір на визначених умовах, запропонувати внести зміни до договору щодо пунктів, з якими сторони не погоджуються, або ж відмовитись від його укладення взагалі та укласти договір з іншим контрагентом, або на інших умовах.

Суд першої інстанції, з приводу твердження позивача щодо недійсності п.8.3 Договору зазначив про наступне.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частинами 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або Неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Отже, нормами законодавства передбачена можливість сторін самостійно визначати розмір пені, а також продовжувати строк її нарахування при підписані Договору.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов висновку що п 8.3. Договору є таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Місцевим господарським судом відзначено, що позивачем не доведено належними засобами доказування, що оскаржуваний ним Договір поставки суперечить вимогам ст. ст. 6, 258, 549, 662, 671, 712 ЦК України та ст. ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

За оцінкою колегії суддів, враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов цілком вірного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

У доводах апеляційного оскарження ТОВ «Акваленд» наголошує на тому, що під час укладання Договору поставки від 15.04.2013 № Р.013/204-UMD, сторонами було порушено ст. 203, 215 ЦК України, а тому незаконними є п. 1.3, 4.5, 8.3 спірного Договору поставки. На думку позивача, чинним законодавством не передбачено право продавця визначити асортимент та кількість товару, котрий придбає покупець, змінити ціну товару після його оплати та умови його поставки, виключає право продавця поставити товар в меншій кількості, ніж покупець сплатив, без відшкодуванню покупцю надлишково сплаченої суми. Крім того, товариство стверджувало, що всупереч нормам ЦК України та Закону України " Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" за п. 8.3 Договору поставки визначено пеню у розмірі 0,3 % за кожен день прострочення, що складає 109,5%, яка не відповідає нормам чинного законодавства. За оцінкою позивача, пунктом 8.3. Договору поставки, порушено вимоги п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, оскільки за цим пунктом встановлена позовна давність 5 років, що є значно триваліше, ніж передбачено законом.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження позивача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

ТОВ «Кан», у своєму Відзиві від 03.06.2015 вх. № UL-2/9, заперечуючи доводи апеляційного оскарження ТОВ «Акваленд», наголошував на їх безпідставності та зауважував на тому, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи те, що позивачем не доведено суду належними доказами, що спірний Договір поставки суперечить чинному законодавству. Товариство наголошувало, що спірний Договір було укладено за взаємної згоди та волевиявлення сторін. Відповідач звертав увагу колегії суддів і на те, що сторонами належним чином виконувалися умови Договору та неодноразово було здійснено замовлення та поставка товару за цим Договором, що свідчить про подальше схвалення спірного Договору поставки позивачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАЛЕНД" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 № 904/896/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 № 904/896/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 № 904/896/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 904/896/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді П.В. Авдеєв

К.В. Тарасенко