ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 р. Справа № 909/613/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кавлак І.П., при секретарі судового засідання Манів-Головецькій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Львівбудавтосервіс"

вул. Д.Галицького, 16, с. Сокільники, Пустомитівський район,

Львівська область, 81130

вул. Стрийська, 195 , м. Львів, 79031

адреса представника: вул. Кузнярівка, 21/2, м. Львів, 79025 (Хворова Н.В.)

до відповідача:Приватного підприємства

"Спеціалізована ремонтно-будівельна компанія" Портал"

вул. Паркова, 6/88, м. Івано-Франківськ, 76022

про стягнення коштів у сумі 45 463 грн. 64 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Хворова Н.В. - адвокат, (посвідчення адвоката від 26.10.2000р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1160, довіреність №01/02/15 від 01.02.15);

від відповідача: Долинка О.А.- представник, (довіреність №б/н від 01.06.2015)

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Львівбудавтосервіс" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна компанія" Портал" про стягнення коштів у сумі 45 463 грн. 64 коп.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 05.06.15 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 15.06.15.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.15, розгляд справи відкладено в порядку ст. 77 ГПК України на 09.07.15.

09.07.15 присутнім в судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги, вважаючи їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що кошти в сумі 45463 грн. 64 коп., перераховані згідно платіжного доручення № 351 від 26 лютого 2015 року є безпідставно набутими відповідачем, згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України, оскільки правова підстава на момент перерахування таких була відсутня.

При цьому представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що зазначені вище кошти перераховані позивачем на виконання договору № 12/01/15 на поставку ліфтового обладнання від 12 січня 2015 року на підставі рахунку відповідача № 17 від 23.02.2015 року .

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених письмово у відзиві на позов (вх. № 10235/15 від 03.07.15).

Згідно вимог ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів. Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши фактичні обставини справи, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 січня 2015 року між ПП «Львівбудавтосервіс» (в тексті договору - замовник) та ПП СРБК «Портал» (в тексті договору - постачальник) укладено договір № 12/01/15 на поставку ліфтового обладнання, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався поставити позивачу ліфтове обладнання (п. 1.1. договору).

Зазначений вище Договір (а.с. 14-18) укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, підписи засвідчено печатками юридичних осіб, сторонами погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останнього, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України. Згідно приписів ст. 204 ЦК України, договір на поставку ліфтового обладнання є правомірним правочином, так як іншого (розірвання, припинення, скасування цього договору) сторонами суду не представлено. Дотримання положень такого Договору є обов'язковими як для позивача, так і для відповідача.

Пунктом 1.2. договору сторони погодили, що загальна вартість договору становить 478942, 56 грн.

На підставі вищевказаного договору відповідачем було поставлено позивачу ліфтове обладнання. Даний факт підтверджується видатковою накладною №3 від 24 лютого 2015 року на суму 524 406 грн. 20 коп. (а.с. 20).

На виконання договірних зобов»язань, позивач перерахував відповідачу 478942 грн. 56 коп., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 21) № 283 від 13 січня 2015 року; призначення платежу: "за ліфт згідно договору № 12/01/15 від 12.01.15р. в т.ч. ПДВ 20% 79823,76 грн." .

26 лютого 2015 року ПП "Львівбудавтосервіс" (позивач) перерахувало ПП "Спеціалізованій ремонтно-будівельній компанії " Портал" кошти в сумі 45463 грн. 64 коп. Даний факт підтверджується платіжним дорученням № 351 від 26 лютого 2015 року (а.с. 22); призначення платежу: «доплата за обладнання, згідно рах. № 17 від 23.02.15р. в т.ч. ПДВ 20% 7577.27 грн.».

06 травня 2015 року позивачем направлено, на адресу відповідача, вимогу про повернення зайво перерахованих коштів в сумі 45463 грн. 64 коп., яка отримана відповідачем 20.05.2015 року; відповідач вимогу не виконав, отриманих коштів не повернув.

Відповідно до ст. ст. 173, 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із приписами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у строк (термін) визначений у зобов'язанні (ч. 1 ст. 530 ЦК України), оскільки зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зобов'язання з безпідставного набуття або збереження майна є одним з видів не договірних зобов'язань, які регулюються положеннями глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави встановлені ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Здійснивши комплексний юридичний аналіз зазначеної вище норми права в контексті спірних правовідносин, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову враховуючи наступне.

Аналіз указаної статті Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що змістом даних зобов'язань є обов'язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути це майно потерпілому. Таке же зобов'язання виникає і в тому разі, коли підстава, на якій майно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК).

Цей вид позадоговірних зобов»язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте або збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином.

При дослідженні платіжного доручення № 351 від 26 лютого 2015 року (а. с. 22) судом встановлено, що в графі «призначення платежу» зазначена мета перерахування коштів: «доплата за обладнання, згідно рах. № 17 від 23.02.15р. в т.ч. ПДВ 20% 7577.27 грн.».

Представник позивача зазначила в судовому засіданні, що позивач перерахував відповідні кошти на підставі договору № 12/01/15 на поставку ліфтового обладнання від 12 січня 2015 року.

Посилання позивача на те, що заборгованість позивача перед відповідачем була оплачена повністю згідно платіжного доручення № 283 від 13 січня 2015 року, не підтверджує відсутність правової підстави на момент перерахування позивачем коштів згідно платіжного доручення № 351 від 26 лютого 2015 року, оскільки остання чітко зазначена в графі призначення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов»язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З огляду на наявні в матеріалах справи документи, є недоведеним, що кошти в сумі 45 463 грн. 64 коп. помилково перераховані та отримані відповідачем без достатніх правових підстав і підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України.

Оскільки між сторонами у справі було укладено оплатний договір на поставку ліфтового обладнання, а кошти, які Приватне підприємство "Львівбудавтосервіс" просить стягнути з Приватного підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна компанія" Портал", отримано останнім як доплата за обладнання, згідно рах. № 17 від 23.02.15р., то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи що відносини, які склалися між сторонами є договірними, в даному випадку позивачем помилково застосовано до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України: від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012, від 17 червня 2014 року у справі № 13/096-12, від 2 вересня 2014 року у справі № 910/1620/13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122 цс 14.

Згідно вимог ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

За наведених обставин, у позові Приватного підприємства "Львівбудавтосервіс" до Приватного підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна компанія" Портал" про стягнення коштів у сумі 45 463 грн. 64 коп. слід відмовити.

Згідно вимог статті 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача у справі.

У відповідності до приписів с. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:при відмові в позові - на позивача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 173, 175, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 530, 599, 629, 712, 1212 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, ст. 82, ст.ст. 83-85, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Приватного підприємства "Львівбудавтосервіс" до Приватного підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна компанія" Портал" про стягнення коштів у сумі 45 463 (сорок п"ять тисяч чотириста шістдесят три)грн. 64 коп. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.07.15

Суддя І.П. Кавлак

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Кавлак І. П. 14.07.15