РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015Справа №910/6311/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Сушия"

До Інститут історії НАН України

За участю Прокуратури міста Києва

Про визнання договору дійсним

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники сторін:

від позивачаАнтонова Г.Ю. - представник
від відповідачаФастовець О.В. - представник Вісневська О.М. - представник Булгаков Д.І. - представник
від прокуратури Шевченко О.В. - посвідчення № 002639
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сушия" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою Інститут історії НАН України про визнання договору дійсним.

Ухвалою суду від 17.03.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/6311/15-г та призначено розгляд справи на 14.04.2015.

07.04.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали по справі.

14.04.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано заяву про збільшення позовних вимог.

14.04.2015 відділом діловодства суду від прокуратури міста Києва отримано повідомлення про вступ у справу.

В судове засідання 14.04.2015 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги.

В судове засідання 14.04.2015 представник відповідача з?явився, надав усні пояснення стосовно суті справи.

В судове засідання 14.04.2015 з?явився прокурор і надав усні пояснення.

Відповідно до ст. 29 ГПК України, про свою участь у вже порушеній справі прокурор повідомляє господарський суд письмово, а в судовому засіданні - також усно.

Ухвалою від 14.04.2015 розгляд справи відкладено на 19.05.2015.

19.05.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

19.05.2015 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Прокопенко Л.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 25.05.2015 відкладено розгляд справи на 30.06.2015.

02.06.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи по справі.

В судове засідання 30.06.2015 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги та заяву про збільшення розміру позовних вимог.

В судове засідання 30.06.2015 представник відповідача з'явився, заперечив проти задоволення заяви про збільшення позовних вимог, зазначив що вважає її не обґрунтованою та безпідставною. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судове засідання 30.06.2015 прокурор заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 30.06.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи, та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 р. між Інститутом (орендодавець) та Товариством (орендар) було укладено договір оренди №18 нерухомого та/або іншого індивідуально визначеного майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансах установ, організацій та підприємств НАН України (надалі - "Договір") відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне майно: приміщення на першому поверсі (частина вестибюля) площею 395,6 кв.м. та приміщення в підвалі площею 69,6 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 4, що перебуває на балансі Інституту, вартість якого визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 31.12.2012 р. і становить станом на 01.01.2013 р. 1 пов. - 4 293 096,00 грн. та підвал - 562 094,00 грн.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації договору) та акту приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 5.16 Договору орендар зобов'язався здійснити нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію цього договору (якщо це передбачено законодавством) за рахунок своїх коштів.

Положеннями п. 10.1 Договору встановлено, що цей договір укладено строком на сім років та один місяць та діє з 01.01.2013 р. до 02.02.2020 р. включно.

Відповідно до додаткової угоди до Договору від 30.12.2013 р. орендар повернув орендодавцю із строкового платного користування, а орендодавець прийняв зі строкового платного користування на період з 01.01.2014 р. по 31.03.2014 р. приміщення підвалу площею 69,6 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 4, що підтверджується актом повернення частини приміщення від 31.12.2013 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неможливістю позивача забезпечити реалізацію обов'язку за договором оренди, щодо нотаріального посвідчення Договору оренди через ухилення відповідача. Позивач зазначає, що в односторонньому порядку не може здійснити нотаріальне посвідчення договору оренди нерухомого майна.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається із змісту договору предметом є передання в оренду державного майна, що перебуває на балансі Інституту, а саме - нежилих приміщень, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 4.

Відповідно до п. 1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб'єктами господарювання і пов'язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України (далі - ГК України).

Відповідно до ч. 2 статті 287 ГК України передача в оренду цілісних майнових комплексів, які належать до державного сектора економіки або є комунальною власністю, регулюється Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено умови, які є істотними для даних договорів, причому відповідно до статті 12 цього Закону договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов (у тому числи щодо терміну, на який укладається договір оренди) і підписання сторонами тексту договору.

У відповідності до ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Тобто, укладення договору оренди нерухомого майна на строк більше трьох років обумовлено його обов'язковим нотаріальним посвідченням.

Відповідно до тексту договору сторонами було узгоджено істотні умови, а саме: : термін, на який укладається договір (п. 10.1 договору оренди - до 02.02.2020), умовою передачі орендованого майна орендарю було визначено відповідно до п. 2.1, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору ( у разі нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації) . Крім того обов'язком орендаря відповідно до договору, п. 5.1.6 було здійснення нотаріального посвідчення за рахунок власних коштів.

Позивачем не надана належних доказів про те, яким чином відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.07.2015

Суддя Л.В. Прокопенко