ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа № 911/2091/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємства «Парадіс Нова», м.Київ

до Приватного підприємства «Контраст», м.Бориспіль

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Сібірцева Сергія Вікторовича

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ігнатьєва Євгена Анатолійовича

про розірвання договору та повернення товару

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача та третьої особи: Рибіцька Ю.Б.

Від відповідача: Полинь А.С.

Від третьої особи: Стусова Ю.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Парадіс Нова» (далі - позивач) до Приватного підприємства «Контраст» (далі - відповідач) за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Сібірцева Сергія Вікторовича та за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ігнатьєва Євгена Анатолійовича про розірвання договору та повернення товару.

Провадження у справі №911/2091/15 порушено відповідно до ухвали суду від 15.05.2015 року та призначено справу до розгляду на 11.06.2015 року.

10.06.2015 року до Господарського суду Київської області від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи відкладався до 25.06.2015 року.

В судовому засіданні 25.06.2015 року позивачем були надані пояснення на відзив відповідача, відповідачем було заявлено клопотання про відкладення розгляду спору, представником третьої особи на стороні відповідача були надані заперечення проти позову. У зв'язку з чим, в судовому засіданні 25.06.2015 року було оголошено перерву до 30.06.2015 року.

В судовому засіданні 30.06.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та третя особа на стороні відповідача проти позову заперечували.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 03.04.2013 року між Приватним підприємством «Парадіс Нова» (позивач, Продавець) та Приватним підприємством «Контраст» (відповідач, Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу комплексу, нежилого приміщення з розстроченням платежу. Вказаний Договір посвідчений Куликовською Т.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 333 (далі - спірний Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець передає у власність Покупця, а Покупець приймає у власність комплекс, нежитлове приміщення, 101 км. автомобільної дороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, що знаходиться на території Піщанської с/ради Золотоніського району Черкаської області. Покупець зобов'язується прийняти об'єкт купівлі-продажу і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені у цьому Договорі.

Відповідно до п. 2.1. Договору згідно Звіту № 19-01-13 про оцінку майна, виданого 29.01.2013 року Приватним підприємством «Тасадор», вартість майна, що відчужується становить 63500 грн.

Згідно з п. 2.2. Договору Сторони домовились, що купівля-продаж об'єкту здійснюється за ціною 63 500 грн., які Покупець зобов'язується сплатити Продавцю до 31.12.2013 року в безготівковій формі на рахунок Продавця (р/р 2585 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023), відповідно до графіку розрахунків: 03.04.2013 року Покупець сплачує 60 000,00 грн., до 31.12.2013 року Покупець сплачує 3500 грн. згідно рахунку, виставленого Продавцем у день сплати та підписання акту прийому-передачі об'єкта купівлі-продажу.

У відповідності до п. 3.1. Договору в день повного розрахунку по цьому Договору Продавець повинен передати Покупцеві об'єкт купівлі-продажу в належному технічному стані, про що сторонами складається двосторонній Акт прийому-передачі.

При цьому, як стверджує позивач і підтверджується матеріалами справи, 03.04.2013 року, в день укладення спірного Договору купівлі-продажу, Ігнатьєвим Євгеном Анатолійовичем, який є директором та засновником підприємства Покупця, було оформлено письмову Розписку, за якою він зобов'язався передати Сібірцеву Сергію Вікторовичу, який є засновником підприємства Продавця, грошові кошти в загальній сумі 75000,00 доларів США в рахунок придбання Об'єкту купівлі-продажу згідно з Договором від 03.04.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом, зареєстрованим в реєстрі за № 333. У відповідності до вказаної Розписки перша частина грошових коштів в сумі 50 000,00 доларів США мала бути сплачена до 20.06.2013 року, інша частина в сумі 25 000,00 доларів США - до 31.12.2013 року.

Також, позивач пояснив, що відкладальна умова спірного Договору щодо сплати 3500,00 грн. до 31.12.2013 року була зафіксована як підстава переходу права власності саме з метою виконання відповідачем, в особі керівника та засновника підприємства, умов Розписки щодо сплати до 31.12.2013 року 25 000,00 доларів США.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, посилаючись за ст. 235 Цивільного кодексу України, зазначає, що під час укладення спірного Договору купівлі-продажу його сторони мали намір приховати укладення іншого правочину, який передбачає наявність інших правовідносин, ніж визначені Договором. Зокрема, позивач вказує на те, що до відносин між сторонами стосовно купівлі-продажу об'єкту нерухомості в частині його ціни і порядку оплати мають застосовуватися умови, викладені в реальному правочині, а саме з врахуванням Розписки від 03.04.2013 року. Проте, на умовах, викладених в реальному правочині відповідач своїх зобов'язань не виконав. Зокрема, до 20.06.2013 року не було сплачено суму в розмірі 50 000,00 доларів США, а до 31.12.2013 року не сплачено суму в розмірі 25 000,00 доларів США. Вищевказане, на думку позивача, свідчить про невиконання відповідачем зобов'язань щодо оплати майна і є підставою для розірвання Договору купівлі-продажу у зв'язку з істотним порушенням договору іншою стороною згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, позивач зазначає, що до врегулювання існуючих між сторонами правовідносин застосовуються положення законодавства щодо продажу товару в кредит, зокрема, ст. 694 Цивільного кодексу України, яка регулює продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Посилаючись на ч. 4 ст. 694, ч. 2 статті 697 Цивільного кодексу України, у зв'язку з простроченням оплати товару, проданого в кредит, позивач просить повернути йому неоплачений товар.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано учасниками процесу, що в день укладення спірного Договору купівлі-продажу комплексу, нежилого приміщення з розстроченням платежу, 03.04.2013 року було оформлено документ, за яким власник юридичної особи-відповідача (третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача) зобов'язався оплатити товар (майно) на інших умовах, ніж вказані в спірному Договорі. При чому, в зазначеному документі (Розписці) наявне чітке посилання на виконання зобов'язання по оплаті саме за Договором купівлі-продажу комплексу, нежилого приміщення з розстроченням платежу, посвідченим Куликовською Т.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 333, тобто спірного Договору.

Аналізуючи обставини щодо укладення Договору купівлі-продажу та Розписки, суд критично сприймає пояснення відповідача відносно того, що Розпискою підтверджені наміри сторін по оплаті ремонтних робіт по об'єкту. Адже ці доводи не підтверджені належними доказами та спростовуються змістом самої Розписки, в якій чітко зазначено з якою метою відбувається сплата - в розрахунок за придбання майна за Договором купівлі-продажу комплексу, нежилого приміщення з розстроченням платежу, посвідченого Куликовською Т.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 333. Тобто, зміст Розписки безумовно вказує на її пов'язаність зі спірним Договором.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать, що під час вчинення правочину щодо купівлі-продажу майна сторони мали на меті приховати реальні правовідносини, що є відмінними від тих, що витікають із спірного Договору в частині оплати майна.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що під час розгляду судової справи № 911/902/14 встановлено обставини, які в силу ст. 35 ГПК України не підлягають доказуванню, зокрема, відносно того, що Розписка не створює правових наслідків для сторін спірного Договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2.6. Постанови від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При розгляді судової справи № 911/902/14 суди не встановлювали преюдиціального факту неукладення або недійсності Розписки, а лише надали їй правову оцінку в рамках розгляду спору про недійсність правочину і Розписка досліджувалась виключно в контексті ознак помилки чи омани при укладенні спірного Договору.

В судовій справі № 911/902/14 було відмовлено в задоволенні позову ПП «Парадіс Нова» про визнання Договору недійсним у зв'язку з недоведеністю підстав, з якими законодавець пов'язує недійсність правочину, укладеного внаслідок помилки. Зокрема, судом досліджувались обставини щодо невідповідності правочину внутрішній волі сторони (позивача) та помилкового уявлення про наслідки вчинення правочину.

В той же час, для вимоги про визнання договору удаваним не має значення відповідність правочину внутрішній волі, навпаки необхідно встановити справжнє волевиявлення учасників правочину та усвідомлення наслідків вчинення правочину з врахуванням прихованих сторонами умов. Тому обставини щодо оформлення Розписки та її вплив на відповідні правовідносини мають встановлюватись в кожному конкретному випадку в залежності від фактичних обставин спору.

Суд не приймає посилання відповідача та третьої особи (на стороні відповідача) щодо безумовного погодження сторонами Договору ціни продажу в розмірі 63500 грн. та усвідомлення сторонами правових наслідків відповідної умови, оскільки в день укладення спірного Договору, особи, безпосередньо пов'язані з підприємствами - сторонами спірного Договору (їх засновники) домовились про інші умови купівлі-продажу того ж об'єкту. Зокрема, про що свідчить умова Розписки про зобов'язання Ігнатьєва Євгена Анатолійовича передати Сібірцеву Сергію Вікторовичу грошові кошти в сумі 75000 дол.США саме в рахунок оплати придбання об'єкту нерухомості за спірним Договором. Оскільки предметом Договору є купівля продаж об'єкту нерухомості, зобов'язання щодо передачі за Розпискою грошових коштів пов'язане з оплатою за Договором та умовою переходу права власності на об'єкт купівлі-продажу до відповідача.

Тобто сторони дійшли згоди про укладення Договору купівлі-продажу знаючи про існування інших домовленостей щодо фактичної оплати за об'єкт купівлі-продажу і укладення Договору без врахування умов відповідної Розписки, про наміри укладення якої було достеменно відомо представникам сторін в період укладення спірного Договору, можливо не відбулося б, оскільки для продавця несло невигідні умови. Тому відсутні підстави стверджувати про усвідомлення сторонами та надання згоди щодо укладення спірного Договору без врахування умов Розписки, яка відображає реальну ринкову вартість спірного майна.

Твердження відповідача про те, що між сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними умовами спірного Договору стосується виключно укладеності Договору, і не спростовує його удаваності.

Також, очевидним є мотив приховання сторонами реальної вартості продажу майна, яка передбачала значне фінансове навантаження з оподаткування відповідної господарської операції, і сплативши за посвідченим нотаріально правочином лише 63500 грн., сторони уникали значної суми податку, в той час, як між представниками сторін існували не оформлені офіційно домовленості щодо фактичної вартості продажу майна на умовах, зафіксованих в Розписці.

Також, суд враховує, що укладаючи Розписку, яка фактично є правочином, її сторони діяли не у власних інтересах, а в інтересах сторін спірного Договору (оскільки зобов'язання за Розпискою пов'язані виключно з виконанням спірного Договору), тобто підприємств, яких вони представляють. Зокрема, всі права та обов'язки за правочином - Розпискою стосувались виконання умов спірного Договору та підстав набуття права власності на майно саме відповідачем, а не його представником. Прийняття коштів за Розпискою представником Продавця також стосувались виконання умов спірного Договору купівлі-продажу, а не власних інтересів відповідної особи. Таким чином, сторони Розписки передбачали виконання обов'язків щодо сплати грошових коштів та їх прийняття фактично на користь сторін Договору. До того ж чинне законодавство (ст.ст. 528, 636 Цивільного кодексу України) не забороняє виконання зобов'язання іншою особою та на користь третьої особи.

Крім того, суд враховує, що хоча Попередній договір від 01.02.2013 року вичерпав свою дію закінченням терміну та неукладенням Основного договору щодо купівлі-продажу спірного майна, умови такого Попереднього договору свідчать про домовленості сторін щодо ціни об'єкту нерухомості в розмірі 125000 дол.США, що навіть більше, ніж погоджено в Розписці. Крім того, припинення Попереднього договору не спростовує дії його умов (на відміну від визнання договору недійсним) у відповідний проміжок часу. Відповідний Попередній договір був підписаний сторонами, засвідчував їх волевиявлення щодо намірів у відповідний проміжок часу, а саме, за два місці до укладення спірного Договору купівлі-продажу сторони мали реальні наміри купівлі-продажу того ж об'єкту нерухомості за значно вищою ціною.

Як слідує з матеріалів справи, позивач зазначає про необхідність визнання правочину - Договору купівлі-продажу, удаваним не в цілому, а в певній його частині, зокрема, щодо умов та порядку оплати майна. Суд погоджується з такими доводами, так як положення чинного законодавства не містять норм щодо неможливості визнання правочину удаваним в частині, в тому числі щодо суб'єктного складу правочину. Такої позиції притримується Верховний суд України, який, зокрема, в Ухвалі від 11.02.20009 року в судовій справі № 6-25079св08.

Як зазначено в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2009 року, що відповідно до ст. 235 ЦК України удаваність договору визначається не лише його змістом , а й суб'єктним складом в залежності від фактичних взаємовідносин сторін та інших осіб пов'язаних з таким договором (у справі договір інвестування визнано удаваним в частині інвестора та визнано іншу особу (позивача) інвестором).

Також, в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, якою залишено в силі ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2011 року, підтримано рішення апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2010 року про визнання удаваним договору з моменту його укладення в частині покупця, що також свідчить про можливість визнання договору удаваним в частині суб'єктного складу.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що до правовідносин, які реально виникли між сторонами спірного Договору, мають застосовуватися правила та умови, узгоджені у спірному Договорі з врахуванням зобов'язань, прийнятих засновниками підприємств (сторін спірного Договору) в Розписці від 03.04.2013 року, в частині умов оплати майна.

В ході судового розгляду встановлено, що оплата нерухомого майна на умовах правочину, який сторони насправді вчинили, не проведена, а саме до 20.06.2013 року не сплачено грошові кошти в розмірі 50 000,00 доларів США, а до 31.12.2013 року не сплачено кошти в розмірі 25 000,00 доларів США. Вищевказане свідчить про порушення з боку відповідача зобов'язання по оплаті майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 503 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору

Враховуючи обставини справи, суд погоджується з позивачем щодо істотного порушення відповідачем умов спірного Договору, внаслідок чого позивача було позбавленого того, на що він розраховував при укладенні Договору, у зв'язку з чим позовна вимога про розірвання Договору купівлі-продажу підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 694 Цивільного кодексу України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

У відповідності до ч. 4 ст. 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Згідно зі ст. 697 Цивільного кодексу України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару.

Таким чином, до покупця не перейшло право власності на товар (об'єкт купівлі-продажу), про що також свідчать умови спірного Договору, зокрема, щодо того, що перехід права власності має відбуватись шляхом оформлення відповідного Акту.

В ході судового розгляду встановлено, що на час розгляду справи, за умовами Договору купівлі-продажу право власності на об'єкт нерухомості не перейшло до відповідача. При цьому, судом з'ясовано, що спірне майно використовується ПП «Контраст» на іншій правовій підставі (орендних відносинах, які виникли до укладення спірного Договору і щодо яких між сторонами існують спірні питання).

Однак, позивачем не надано суду належних доказів припинення орендних відносин, як і не надано доказів передачі відповідачу спірного майна, як товару за Договором. В той же час, судом в ході розгляду спору встановлено наявність у позивача права на витребування майна у відповідача в порядку ст.ст. 694, 697 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідач слушно наголосив на порушенні позивачем порядку звернення до суду з вимогою про повернення майна, оскільки відповідна вимога не оплачена судовим збором у встановленому чинним законодавством розмірі з вартості майна.

Як передбачено ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до п. 5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Як передбачено п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Таким чином, ненадання необхідних для розгляду спору доказів може бути підставою як для відмови в задоволенні позовних вимог, так і для залишення позову без розгляду, що не позбавляє позивача звернутись з відповідною вимогою після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду.

Враховуючи, що суду не надано доказів передачі майна відповідачу, як товару за спірним Договором, що перешкоджає повному та всебічному розгляду вимоги про застосування наслідків розірвання Договору шляхом повернення майна, при цьому, судом за наслідками розгляду спору встановлено наявність у позивача права на витребування у відповідача товару в порядку ст.ст. 694, 697 Цивільного кодексу України, виключається можливість прийняття рішення про відмову в позові, оскільки обставини, які перешкоджають розглядові справи (ненадання доказів), можуть бути усунуті в майбутньому.

Також, ненадання позивачем доказів оплати вимоги про витребування майна судовим збором у встановленому чинним законодавством розмірі, перешкоджає розгляду відповідної вимоги, однак відповідний недолік також може бути усунутий в майбутньому.

Таким чином, вимога позивача про витребування від Приватного підприємства «Контраст» майна (товару) підлягає залишенню без розгляду.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині розірвання Договору купівлі-продажу комплексу, нежилого приміщення з розстроченням платежу від 03.04.2013 року, посвідченого Куликовською Т.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 333. В решті позов підлягає залишенню без розгляду.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в розмірі, сплаченому позивачем з задоволеної позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, п. 5 ст. 81, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Розірвати Договір купівлі-продажу комплексу, нежилого приміщення з розстроченням платежу від 03.04.2013 року, посвідчений Куликовською Т.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 333.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Контраст» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Запорізька, 1, код 13706055) на користь Приватного підприємства «Парадіс Нова» (04074, м. Київ, вул. Шахтарська, 2, код 35675711) 1218 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Залишити без розгляду позовну вимогу про витребування від Приватного підприємства «Контраст» на користь Приватного підприємства «Парадіс Нова» товару (комплексу, нежитлового приміщення, 101 км. автомобільної дороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, що знаходиться на території Піщанської с/ради Золотоніського району Черкаської області).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик