ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2015 р. Справа№ 914/779/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі Білан О.Г., розглянувши матеріали справи за позовом: Прокурора Франківського району м.Львова, в інтересах держави в особі Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Діалог", м.Львів

до відповідача-2: Приватного підприємства «Перевізник-Міф», м.Львів

про визнання права власності та витребування з чужого незаконного володіння нежитлових приміщень площею 504,0кв.м., вартістю 2860561грн. 00коп.

За участю представників:

від прокуратури: Куцик В.Б. - прокурор;

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: Коваль О.Р.-представник

від відповідача 2- не з»явився

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутніх представників в судових засіданнях не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Прокурора Франківського району м.Львова, в інтересах держави в особі Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Діалог" про визнання права власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., в тому числі приміщення підвалу площею 234,0кв.м., а саме: приміщення під №№ І- X, 6-1- 6-10, II, III, 5-1- 5-2, та першого поверху площею 270,0кв.м., а саме: приміщення під №№ від №1-1 до №1-15, від № 1-22 до 1-25, 1-16, 1-17, 1-21, які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61 та про витребування з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діалог» на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлових приміщень загальною площею 504,0кв.м., в тому числі приміщення підвалу площею 234,0кв.м., а саме: приміщення, які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Згідно із рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації «Український правовий альянс» від 25.03.2009р. (далі рішення третейського суду) у справі № 1-23/09 за позовом ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» до Зайцевої Юлії Юріївни за участю третьої особи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» визнано за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» право власності на об'єкти нерухомості - нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., в тому числі приміщення підвалу площею 234,0м.кв., а саме: приміщення номер 1 площею 10,0м.кв., номер IV площею 3,6м.кв., номер V площею 22,4м.кв., номер VI площею 5,2м.кв,, номер VI площею 15,7м.кв., номер VIII площею 12,0м.кв., номер IX площею 32,2м.кв., номер X площею 9,3м.кв., 6-1 площею 2,2м.кв., номер 6-2 площею 11,1м.кв., номер 6-3 площею 15,1м.кв., номер 6-4 площею 8,9м.кв., номер 6-5 площею 5,0м.кв., номер 6-6 площею 7,6м.кв., номер 6-7 площею 12,0м.кв., номер 6-8 площею 1,8м.кв,, номер 6-9 площею 1,2м.кв., номер 6-10 площею 1,4м.кв., номер II площею 17,3м.кв., номер III площею 18,0м.кв., номер 5-1 площею 19,3м.кв., номер 5-2 площею 2,5м.кв., та приміщення першого поверху площею 270,0м.кв., а саме приміщення: номер 1-1 площею 59,1м.кв., номер 1-2 площею 3,3м.кв., номер 1-3 площею 21,0м.кв., номер 1-4 площею 12,3м.кв., номер 1-5 площею 6,2м.кв., номер 1-6 площею 11,7м.кв., номер 1-7 площею 8.6м.кв,, номер 1-8 площею 12,7м.кв., номер 1-9 площею 6,6м.кв., номер 1-10 площею 6,7м.кв., номер 1-11 площею 0,9м.кв., номер 1-12 площею 0,9м.кв., номер 1-13 площею 2,9м.кв., номер 1-14 площею 1,2м.кв., номер 1-15 площею 28,7м.кв., номер 1-22 площею 8,7м.кв., номер 1-23 площею 10,1м.кв., номер 1-24 площею 8,5м.кв., номер 1-25 площею 20,7м,кв. номер 1-16 площею 10,5м.кв., номер 1-17 площею 10,8м.кв., номер 1-21 площею 18,2м.кв., які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61 та зобов'язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструвати право приватної власності та видати витяг про реєстрацію права власності за ТзОВ ««Комерційно-виробнича фірма «Вектор» на вищезазначені нежитлові приміщення. Рішенням реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») від 08.05.2012 зареєстровано право власності ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» на вищезазначене майно.

В подальшому нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61 неодноразово відчужувались за відплатними договорами, зокрема за договором купівлі-продажу укладеним 26.06.2012р. між ТзОВ «Комерційно- виробнича фірма «Вектор» та ПП «Перевізник-Лев», договором купівлі-продажу укладеним 27.06.2012р. між ПП «Перевізник-Лев» та ПП «Перевізник-Міф», а також договором купівлі-продажу укладеним 06.07.2012р. між ПП «Перевізник-Міф» та ТзОВ «Фінансова компанія «Діалог». На момент звернення до суду нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61 належать на праві приватної власності ТзОВ «Фінансова компанія «Діалог», що підтверджується виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2012р. №34852797, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 12.02.2015р. Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» № 1076-Уі від 05.03.2009, не підлягають примусовому виконанню рішення третейських судів, прийняті до набрання чинності цим Законом і не виконані на день набрання чинності цим Законом, у справах, які відповідно до цього Закону не підвідомчі третейським судам. Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» №1076-VI від 05.03.2009р., цей закон набирає чинності з дня його опублікування. Даний закон набрав чинності після його опублікування в офіційному друкованому виданні в газеті Урядовий кур'єр № 57 від 31.03.2009р. Прокурор стверджує, що оскільки після прийняття третейським судом рішення і до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» № 1076-УІ від 05.03.2009 державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» не здійснено, дії ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» щодо здійснення реєстрації права власності на вищезазначену нежитлову будівлю є неправомірними. Відтак, у позовній заяві зазначається, що право власності на спірні нежитлові приміщення набуте ТзОВ»КВФ «Вектор» неправомірно,тому право відчужувати даний об»єкт нерухомого майна було відсутнє. Заявник зазначає, що Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на вул.Науковій 59,вул.Тургенєва,36 вул.Горської від 17.05.06р. №844 оформлено право власності територіальної громади м.Львова зокрема на нежитлові приміщення площею 298кв.м. на вул..Науковій 59 у м.Львові та видано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення першого поверху №№1-25 площею 298,8кв.м., які знаходяться на вул.Науковій,59 м.Львова. Рішенням реєстратора ОБКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 06.06.06р. зареєстровано право власності територіальної громади м.Львова на вищезазначене майно, що підтверджується виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.06.06р. № 10853483. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №296 від 27.04.09р. також оформлено право комунальної власності, зокрема на нежитлові приміщення підвалу по вул.. Науковій, 59-61 під індексами 6-1-6-11, І-Х загальною площею 241,2 кв.м. Право власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради на вищезазначені приміщення посвідчується свідоцтвом про право власності виданим 27.04.09р. відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22677867 від 08.05.09р. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, прокурор просить позовні вимоги задоволити .

Представником прокуратури подано заяву про уточнення позовних вимог від 21.04.15р., в якій просить суд витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діалог» на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., в тому числі приміщення підвалу площею 234,0кв.м., а саме: приміщення під №№ І- X, 6-1- 6-10, II, III, 5-1- 5-2, та першого поверху площею 270,0кв.м., а саме: приміщення під №№ від №1-1 до №1-15, від № 1-22 до 1-25, 1-16, 1-17, 1-21, які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61 . Представник позивача не заперечив проти заявленого клопотання про що письмово зазначено на клопотанні.

Відповідно до п.3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Як вбачається із змісту поданих уточнень, дане клопотання є заявою про зменшення позовних вимог. В судовому засіданні 26.06.2015р. дану заяву про уточнення позовних вимог розглянуто та прийнято судом, відтак позовні вимоги розглядаються із врахуванням поданої заяви.

Ухвалою суду від 13.03.2015р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 31.03.2015р. З метою повного і всестороннього з'ясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача та невиконання сторонами вимог попередньої ухвали суду, а також враховуючи подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладався ухвалами суду від 31.03.15р, від 21.04.2015р., від 14.05.15р. Ухвалою суду від 21.04.15р. продовжено строк розгляду спору та ухвалою суду від 26.05.15р. залучено до участі у справі іншого відповідача та відкладено розгляд справи на 23.06.15р.У зв'язку із необхідністю подання доказів та з'ясування обставин справи та за клопотанням прокуратури розгляд справи відкладався до 26.06.15р.

В судове засідання 26.06.2015р. представник прокуратури явку забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві і просить суд позов задоволити із врахуванням поданої заяви від 21.04.15р., вимог ухвал суду не виконав.

В судове засідання 26.06.2015р. позивач явку повноважного представника не забезпечив, вимоги ухвал суду виконав частково.

В судове засідання 14.05.2015р. представник відповідача 1 явку забезпечив, який проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№17780/15 від 20.04.2015р.). В обґрунтування своїх заперечень відповідач стверджує, що рішення третейського суду є правовстановлюючим документом для здійснення державної реєстрації в бюро технічної інвентаризації, державної автомобільної інспекції, державного технічного нагляду, земельного кадастру, чи інших органах державної влади та місцевого самоврядування. Відтак, на підставі зазначеного рішення третейського суду, рішенням реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 08.05.2012р. зареєстровано право власності за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» на вищевказане майно. Також відповідач стверджує, що рішення третейського суду від 25.03.2009р. на момент подання позивачем позовної заяви, як відповідно і рішення реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 08.05.2012р. про реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» - не оскаржені та не скасовані у встановленому законодавством порядку, а відтак право приватної власності, набуте ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» на підставі зазначеного рішення та належним чином зареєстроване - не скасоване. Рішення третейського суду від 25.03.2009р. призвело до ряду певних юридичних наслідків у вигляді неодноразово укладених правочинів-договорів купівлі-продажу, а саме: договору купівлі-продажу, укладеного 26.06.2012р. між ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» та ПП «Перевізник-Лев»; договору купівлі-продажу, укладеного 27.06.2012р. між ПП «Перевізник-Лев» та ПП «Перевізник-Міф»; договору купівлі-продажу, укладеного 06.07.2012р. між ПП «Перевізник-Міф» та ТзОВ «Фінансова компанія «Діалог», які на сьогоднішній день не оскаржені та не визнані недійсними. На момент звернення до суду нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою : м.Львів, вул.Наукова, 59-61 належать на праві приватної власності ТзОВ «Фінансова компанія «Діалог», що підтверджується виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2012р. №34852797, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 12.02.2015р. Відповідач 1 стверджує , що він правомірно володіє на праві приватної власності спірними приміщеннями, оскільки набув таке право на підставі, не забороненій законом, а незаконність набуття права власності не встановлена судом, а відтак просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач 2 явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав , хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

Згідно Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на вул.Науковій, 59, вул.Тургенєва, 36, вул.Горської, 7» від 17.05.2006 №844 оформлено право власності територіальної громади м. Львова зокрема на нежитлові приміщення площею 298,8кв.м. на вул.Науковій, 59 у м.Львові.

На підставі вищезазначеного розпорядження 17.05.2006 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради видане свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення першого поверху під №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26 площею 298,8кв.м., які знаходяться на вул. Науковій, 59 у м. Львові.

Рішенням реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 06.06.2006р. зареєстровано право власності територіальної громади м. Львова на вищезазначене майно, що підтверджується виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.06.2006р. №10853483.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №296 від 27.04.2009р. також оформлено право комунальної власності, зокрема на нежитлові приміщення підвалу по вул. Науковій, 59-61 під індексами 6-1, 6-2, 6-3, 6-4, 6-5, 6-6, 6-7, 6-8, 6-9, 6-10, 6-11, І, II, III, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X загальною площею 241,2 кв.м. Право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на вищезазначені приміщення посвідчується свідоцтвом про право власності виданим 27.04.2009 відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22677867 від 08.05.2009.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що згідно рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Український правовий альянс» від 25.03.2009р. (далі рішення третейського суду) у справі № 1-23/09 за позовом ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» до Зайцевої Юлії Юріївни за участю третьої особи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» визнано за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» право власності на об'єкти нерухомості - нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., в тому числі приміщення підвалу площею 234,0м.кв., а саме: приміщення номер 1 площею 10,0м.кв., номер IV площею 3,6м.кв., номер V площею 22,4м.кв., номер VI площею 5,2м.кв,, номер VI площею 15,7м.кв., номер VIII площею 12,0м.кв., номер IX площею 32,2м.кв., номер X площею 9,3м.кв., 6-1 площею 2,2м.кв., номер 6-2 площею 11,1м.кв., номер 6-3 площею 15,1м.кв., номер 6-4 площею 8,9м.кв., номер 6-5 площею 5,0м.кв., номер 6-6 площею 7,6м.кв., номер 6-7 площею 12,0м.кв., номер 6-8 площею 1,8м.кв,, номер 6-9 площею 1,2м.кв., номер 6-10 площею 1,4м.кв., номер II площею 17,3м.кв., номер III площею 18,0м.кв., номер 5-1 площею 19,3м.кв., номер 5-2 площею 2,5м.кв., та приміщення першого поверху площею 270,0м.кв., а саме приміщення: номер 1-1 площею 59,1м.кв., номер 1-2 площею 3,3м.кв., номер 1-3 площею 21,0м.кв., номер 1-4 площею 12,3м.кв., номер 1-5 площею 6,2м.кв., номер 1-6 площею 11,7м.кв., номер 1-7 площею 8.6м.кв,, номер 1-8 площею 12,7м.кв., номер 1-9 площею 6,6м.кв., номер 1-10 площею 6,7м.кв., номер 1-11 площею 0,9м.кв., номер 1-12 площею 0,9м.кв., номер 1-13 площею 2,9м.кв., номер 1-14 площею 1,2м.кв., номер 1-15 площею 28,7м.кв., номер 1-22 площею 8,7м.кв., номер 1-23 площею 10,1м.кв., номер 1-24 площею 8,5м.кв., номер 1-25 площею 20,7м,кв. номер 1-16 площею 10,5м.кв., номер 1-17 площею 10,8м.кв., номер 1-21 площею 18,2м.кв., які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61 та зобов'язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєстрували право приватної власності та видати витяг про реєстрацію права власності за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» на вищезазначені нежитлові приміщення. Суд зазначає, що на виконання вимог ухвал, суду не представлено ні належної копії даного рішення та не представлено оригіналу даного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням про державну реєстрацію № 36601515 від 08.05.12р. реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») зареєстровано право власності ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» на нежитлові приміщення площею 504,0 кв.м. літ.А-1 по вул. Наукова буд 59061у м.Львові.

В подальшому нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61 неодноразово відчужувались за відплатними договорами, зокрема за договором купівлі-продажу укладеним 26.06.2012р. між ТзОВ «Комерційно- виробнича фірма «Вектор» та ПП «Перевізник-Лев», договором купівлі-продажу укладеним 27.06.2012р. між ПП «Перевізник-Лев» та ПП «Перевізник-Міф», а також договором купівлі-продажу укладеним 06.07.2012р. між ПП «Перевізник-Міф» та ТзОВ «Фінансова компанія «Діалог». Копії даних договорів долучені до матеріалів справи.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «БТІ та експертної оцінки» №34852797 від 17.07.12р. та відповідно до змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 33496444 від 12.02.2015р. за ТзОВ Фінансова компанія «Діалог» на підставі договору купівлі-продажу р.№1088 від 06.07.2012р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано право власності на майно нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м. за адресою м. Львів, вул. Наукова, буд. 59-61.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою виникнення права власності за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» на спірні приміщення є рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Український правовий альянс» від 25.03.2009р. (далі рішення третейського суду) у справі № 1-23/09 та рішення реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про реєстрацію права власності на вищезазначені приміщення від 08.05.2012 року.

Прокурор стверджує, що оскільки після прийняття третейським судом рішення і до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» № 1076-УІ від 05.03.2009 державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» не здійснено, дії ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» щодо здійснення реєстрації права власності 08.05.2012р. на підставі рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Український правовий альянс» від 25.03.2009р. щодо спірних нежитлових приміщень є неправомірними. У позовній заяві прокурор також зазначає, що рішенням третейського суду протиправно зобов'язано зареєструвати право приватної власності та видати витяг про реєстрацію права власності за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» на вищезазначені нежитлові приміщення, так як, рішення третейського суду від 25.03.2009р. не створило для ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» жодних правових наслідків, а отже, не підлягало добровільному виконанню, оскільки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» будучи залучене до розгляду в якості третьої особи, не може бути зобов'язаною особою за таким рішенням суду. Заявник вказує на те, що рішення третейського суду від 25.03.2009р. у правовідносинах з ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» не є рішенням суду в розумінні п.10 додатку 2 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, суперечить пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» №1076-УІ від 05.03.2009р., а тому, рішення реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 08.05.2012р. про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» є неправомірним. Відтак, прокурор зазначає, що за даних обставин право власності не нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61 набуте ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор» неправомірно, а тому право відчужувати даний об'єкт нерухомого майна в останнього було відсутнє.

Виходячи з положень ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно із ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Із змісту норм закону вбачається, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Зазначена позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року по справі № 6-146цс13, від 11 червня 2014 року № 6-52цс14 тощо. У постанові від 28 січня 2015 року по справі № 6-218цс14 суд зазначив, що окреслений вище висновок має місце також у разі вибуття майна за рішенням третейського суду.

Відповідно до вимог ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За умовами ст.2, ст.5 Закону України «Про третейські суди», третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до положень ст.6 Закону України «Про третейські суди»( в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про третейські суди» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов'язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

Згідно із ст.55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконуються зобов'язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні його строк не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Згідно із ч.1 ст.1221 ГПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до господарського суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Відповідно до ч.3 ст.51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, зокрема у випадку, якщо третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Доказів в підтвердження оскарження чи скасування рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Український правовий альянс» від 25.03.2009р. у справі №1-23/09 суду не представлено. Відтак, у суду відсутні належні та допустимі докази в підтвердження неправомірності прийнятого рішення третейським судом.

Щодо посилань у позовній заяві на неправомірність прийняття рішення реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 08.05.2012р. щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення загальною площею 504,0кв.м., які розташовані в будівлі літ.«А-1» за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 59-61 за ТзОВ «Комерційно-виробнича фірма «Вектор», суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-РУ у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав».

Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили».

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Відтак, для скасування запису про реєстрацію права власності в будь-якому випадку необхідно звертатися з окремим позовом до суду.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання, пов'язані із запровадженням нової системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 8 лютого 2013 р. № 01-06/319/2013 р.: «Слід звернути увагу на зміну законодавчого підходу до порядку скасування державної реєстрації прав. Так, на відміну від попередньої редакції Закону (мається на увазі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-РУ), за якою державна реєстрація речових прав скасовувалася в разі, зокрема, винесення судом відповідного рішення, про що вносилися дані до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтепер частиною другою статті 26 чинної редакції Закону (Закону Украї ни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV) передбачено внесення до Державного ре єстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав».

В матеріалах справи відсутні докази прийняття рішення про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно, чи доказів у підтвердження внесення запису про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін. Власник вправі витребувати своє майно від особи у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, слід враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Відповідно до листа Верховного Суду від 01.07.2013, "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" вбачається, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди повинні враховувати положення ч. 2 ст. 328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Із врахуванням положення статті 204 Цивільного кодексу України, встановлюється презумпція правомірності правочину за певних умов, а саме: а) якщо недійсність правочину не встановлена законом; б) якщо правочин не визнаний судом недійсним. Доказів в підтвердження визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 26.06.2012р. між ТзОВ «Комерційно- виробнича фірма «Вектор» та ПП «Перевізник-Лев», від 27.06.2012р. між ПП «Перевізник-Лев» та ПП «Перевізник-Міф», чи від 06.07.2012р. між ПП «Перевізник-Міф» та ТзОВ «Фінансова компанія «Діалог», суду також не представлено, обґрунтувань щодо недійсності правочинів, яка встановлена законом також не надано.

За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в т. ч. про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для витребування у нього майна. Дана позиція суду узгоджується із позицією викладеною у постанові Вищого господарського суду від 21.01.2015,№ 914/2328/13. У позовній заяві не обґрунтовано обставин та не подано доказів в підтвердження обставин, щодо того, що набувач - відповідач -1 ТзОВ «Діалог» знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину купівлі- продажу, зокрема в т.ч. що продавець не мав права відчужувати майно.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Прокуратурою та позивачем не представлено належних та допустимих доказів в підтвердження вибуття спірного майна без волі власника не доведено неправомірність такого вибуття, відтак, за даних обставин не доведено у встановленому порядку наявності правових підстав щодо задоволення заявлених позовних вимог.

Окрім цього належить зазначити, що у речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача. У разі якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК (постанова Верховного Суду України від 7 листопада 2012 року у справі N 6-107цс12). У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК зокрема із позовом про скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (Лист, Верховний Суд, від 01.04.2014, "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України")

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, непідтвердженими належними доказами тому задоволенню не підлягають.

Згідно із ст.1,ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. За умовами п 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України "Приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4-3, 12, 29, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Львівської міської ради (79008 м. Львів, пл. Ринок ) в дохід державного бюджету 1218грн. судового збору. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Іванчук С.В.

Повне рішення складено 30.06.2015р.