ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року Справа № 912/682/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Львов Б.Ю. і Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Креатив", м. Кіровоград,

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2015

зі справи № 912/682/14

за позовом приватного акціонерного товариства "Креатив" (далі - Позивач)

до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз", м. Кіровоград (далі - Відповідач),

про визнання договору недійсним.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

Позивача - Мельник Л.В.,

Відповідача - Волошиної О.О., Вініченко К.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання недійсним договору між Позивачем і Відповідачем від 01.10.2012 № П-01/2627-ПГ/2012 на постачання природного газу (для промислових та комунально-побутових підприємств) (далі - Договір).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.02.2015 (колегія суддів у складі: Змеул О.А. - головуючий, судді Поліщук Г.Б. і Тимошевська В.В.): позов задоволено; Договір визнано недійсним; стягнуто з Відповідача на користь Позивача 1 218 грн. судового збору і 1 771,20 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 (колегія суддів у складі: Парусніков Ю.Б. - головуючий, судді Білецька Л.М. і Верхогляд Т.А.): задоволено апеляційну скаргу Відповідача; згадане рішення місцевого господарського суду скасовано; прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено; з Позивача стягнуто на користь Відповідача 609 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Позивач просить скасувати оскаржувану постанову апеляційної інстанції з даної справи і залишити в силі рішення місцевого господарського суду від 03.02.2015, судові витрати покласти на Відповідача. Скаргу з посиланням на норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано порушенням апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу та доповненнях до нього Відповідач заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про прийняття оскаржуваної постанови з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та про невідповідність тверджень скаржника дійсним обставинам справи, і просить згадану постанову залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норма матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суд першої інстанції у розгляді справи виходив з таких обставин та висновків.

Позов обґрунтовано тим, що Договір не відповідає Типовому договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, генеральний директор Позивача Бойко О.М. цей договір не підписував, хто виконав підпис від імені Бойко О.М., Позивачу не відомо.

Позивачем подано суду акт службового розслідування по факту підроблення підпису генерального директора Позивача Бойко О.М. у Договорі. Згідно з цим актом у ході перевірки комісією встановлено, що печатку на Договорі поставлено головним бухгалтером Позивача в березні 2013 року. При цьому головний бухгалтер отримала Договір (вже з підписами від імені генерального директора) від Нікішова М.Г., який на той час працював головним енергетиком Позивача. Із займаної посади Нікішов М.Г. звільнився 20.05.2014 у зв'язку з виходом на пенсію.

Господарський суд у відповідності до статті 30 ГПК України викликав у судове засідання, Слюсаренко Т.О. - головного бухгалтера Позивача з 31.05.2011. Слюсаренко Т.О. пояснила суду, що: в березні 2013 року до неї звернувся колишній головний енергетик Позивача Нікішов М.Г. з проханням поставити печатку на 2-х примірниках Договору; останній вже був з підписами, схожими на підпис генерального директора Позивача Бойко О.М.; оскільки в неї не було підстав не довіряти Нікішову М.Г., то вона поставила відбитки печатки Позивача на 2-х примірниках Договору.

За клопотанням Позивача у справі була призначена судова почеркознавча експертиза документів, а саме Договору, яка була виконана судовим експертом Кіровоградського відділення Одеського НДІ судових експертиз.

У висновку відповідної експертизи від 05.08.2014 № 951 зазначено, що підписи від імені Бойко О.М. у Договорі, які містяться лівіше рукописних записів "О.М. Бойко" на 12, 13, 14, 15 та 18 сторінках документа, виконані не самим Бойко О.М., а іншою особою з деяким наслідуванням підпису (підписів) Бойко О.М.

Таким чином, генеральний директор Позивача Бойко О.М. Договір не підписував, особа, яка підписала Договір, Позивачу та Відповідачу невідома.

Генеральний директор Бойко О.М. представляє Позивача за законом і згідно із статутом Позивача. Інша особа не мала повноважень на підписання Договору від імені Позивача.

Судом не приймаються заперечення Відповідача з посиланням на листи Позивача, оскільки в цих листах не міститься пропозиції Позивача щодо укладення Договору. Як вбачається із статуту Позивача, інші посадові особи Позивача, зокрема технічний директор і головний бухгалтер, не уповноважені укладати договори, робити пропозиції щодо укладення договорів, надавати іншим суб'єктам господарювання згоду на укладення договорів.

З жовтня 2012 року по січень 2013 року Позивач фактично отримував від Відповідача природний газ і сплачував Відповідачу кошти за природний газ у період з 01.10.2012 до 01.02.2013. Позивачем зазначено, що він вважав, що отримує газ без укладення договору з оплатою по факту отримання в кінці кожного місяця. З пояснень головного бухгалтера Позивача Слюсаренко Т.В. вбачається, що на той час договору на постачання природного газу не було, але в платіжних дорученнях на оплату природного газу зазначався саме Договір, оскільки бухгалтерська програма Позивача вимагає введення реквізитів договору.

Судом апеляційної інстанції додатково з'ясовано та зазначено таке.

Згідно з Договором:

- постачальник (Відповідач) постачає у 2012 році природний газ (далі - газ) споживачу (Позивачу) в обсягах і в порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірі, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1);

- договірні обсяги постачання газу наводяться в додатку 2 "Договірні обсяги постачання природного газу на 2012 рік" до Договору;

- послуги з постачання газу підтверджуються підписаними сторонами актами приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору;

- постачальник та споживач не пізніше 31 (30) числа звітного місяця складають акт щодо фактично поставлених обсягів газу у відповідному місяці, в якому зазначаються фактичні обсяги переданого газу, його фактична ціна та вартість. Даний акт є підставою для проведення споживачем остаточного розрахунку (пункти 2.1, 2.6, 2.7);

- ціна за 1000,0 м3 газу складає 4 719,216 грн. (з ПДВ) (пункт 4.2);

- Договір набирає чинності з 01.09.2012 і укладається на строк до 31.12.2012. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 2 до Договору, в якому визначити планові обсяги газу на продовжений період (пункт 10.1).

Докази того, що Позивачем заявлялася вимога до Відповідача про припинення дії Договору, відсутні.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22.09.2011 № 1580, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.10.2011 за № 1155/19893, затверджено Типовий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі - Типовий договір); згідно з цією постановою суб'єкти господарювання, що провадять діяльність на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, повинні привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору.

Фактично на виконання умов Договору та на підтвердження споживання Позивачем газу директором Позивача підписані акти приймання-передачі газу та виконання послуг з його транспортування, а також Позивачем здійснено оплату за постачання газу за 2012 рік з посиланням на Договір як на призначення платежу.

Крім того, доказом схвалення Договору є направлення Позивачем на адресу Відповідача листа від 13.12.2012 № 1084-13/Кр про помісячне узгодження договірних обсягів на постачання газу на 2013 рік згідно з додатком № 2 до Договору, а також гарантійного листа від 30.01.2013 № 97-13/Кр про здійснення оплати за поставлений у січні 2013 року газ 4-5 лютого 2013 року та прохання до Відповідача не здійснювати відключення Позивача від системи газозабезпечення.

Дії Позивача є такими, що свідчать про схвалення Договору.

Безпідставним є посилання Позивача на невідповідність Договору умовам Типового договору.

Так, Позивачем не доведено, що Договір суперечить конкретним нормам законодавства, які передбачають такі наслідки, як визнання договору недійсним в випадку невідповідності договору цим нормам. Зокрема, умови пунктів Договору 2.7, 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3, 3.5, 3.6 - 3.10, 3.11 (підпункти 3.11.1 - 3.11.5), 3.12 (підпункти 3.12.1 - 3.12.18), 3.13. - 3.15, 3.17., 4.3, 5.2.6, 5.3.12 - 5.3.19, 5.5, 6.2.3 - 6.2.10, 8.5, 8.6 містять лише додаткову деталізацію та конкретизацію умов Типового договору, а саме:

- пункт 2.7 Договору стосується складання акта фактично поставлених обсягів газу та повністю відповідає умовам пунктів 2.6 і 2.8 Договору та пунктам 2.6 та і 2.7 Типового договору;

- у пункті 3.3.1визначено ГОСТи вимірювального комплексу;

- у пункті 3.3.2 визначено коефіцієнт коригування при розрахунках витрат газу та методику, згідно з якою визначається цей коефіцієнт;

- у пункті 3.3.3 зазначено про пломбування ЗВТ;

- у пункті 3.5 йдеться про порядок повірки ЗВТ;

- пункти 3.6, 3.7 стосуються складання актів встановлення та зняття пломб, відключення та підключення (пломбування, розпломбування) систем і обладнання;

- у пунктах 3.8 - 3.11 визначено порядок обчислення кількості газу на підставі роздрукованих добових та місячних звітів при використанні автоматичних обчислювачів автоматизованих комплексів, коректорів та журналів обліку споживання газу;

- у пункті 3.12 визначено випадки визнання недостовірними результатів вимірювання вузлів обліку та оформлення відповідного акта;

- у пункті 3.14 йдеться про порядок та терміни зберігання роздруківок автоматичних обчислювачів та актів;

- у пункті 3.15 визначено можливість регулювання технічною угодою порядку обліку, обмеження (припинення) транспортування газу та доступу представників постачальника;

- пункт 3.16 тотожний пункту 3.5 Типового договору, а пункт 3.17 відповідає пункту 3.6 Типового договору з конкретизацією ГОСТу; твердження Позивача про відсутність даного пункту в умовах Типового договору суперечить обставинам справи;

- пунктом 4.3 визначено порядок зміни ціни на газ у разі прийняття уповноваженими органами відповідних рішень щодо зміни ціни;

- пунктом 5.2.6 визначено порядок та підстави дострокового розірвання Договору;

- у пунктах 5.3.12 - 5.3.19 визначено: порядок надання журналів обліку споживання газу та погодинних роздруківок, що одержанні з автоматичних обчислювачів за кожен день звітного місяця; дотримання правил безпеки систем газопостачання, призначення осіб, відповідальних за правильність та достовірність обліку газу та достовірну передачу інформації про витрати газу; порядок та строки подання звітів про кількість спожитого природного газу, взаємодію сторін у разі зміни параметрів газу, проведення ревізій лічильників газу згідно з паспортом виробника, обслуговування внутрішніх та зовнішніх газових мереж, які знаходяться у власності споживача (Позивача);

- пунктом 5.5 визначено розмір запасу резервного палива, який необхідно мати підприємствам, включеним до "Графіку переведення підприємств на резервні види палива";

- пунктами 6.2.3 - 6.2.10 визначено відповідальність сторін;

- у пункті 8.5 міститься перелік документів, якими підтверджується настання обставин форс-мажору;

- пунктом 8.6 визначено право сторін на дострокове розірвання Договору у випадку, коли строк дії обставин непереборної сили продовжуються більше ніж 30 днів, а також повернення постачальником споживачу попередньої оплати за умови розірвання Договору з підстав, наведених у даному пункті.

Що ж до пункту 3.3 (абзаци перший, другий, четвертий - шостий), яким передбачено порядок визначення кількості реалізованого газу, то він повністю відповідає пункту 3.3 Типового договору. Даний пункт у Договорі було лише конкретизовано (деталізовано) і розгорнуто (містить вимоги до ЗВТ), тоді як Типовий договір обмежується посиланням на вузли обліку. Даним пунктом Договору також конкретизовано визначення обсягів газу в разі споживання його менше 1 куб.м на місяць. Оскільки у Договорі було конкретизовано пункт 3.3, останній збільшився на два абзаци порівняно з Типовим договором. Цим спростовуються доводи Позивача про відсутність положень, визначених Типовим договором, і про невідповідність положень Договору Типовому договору.

Пункт 3.4 Договору за змістом ідентичний пункту 3.4 Типового договору. Абзац перший цього пункту в Договорі було конкретизовано - визначено, що постачальник має право здійснювати контроль за правильністю застосування відповідних коефіцієнтів при підрахунках витрат газу, а також вимагати позачергової повірки цих приладів органами Держстандарту України.

Пункт 4.7 Договору повністю відповідає пункту 4.6 Типового договору. Перший абзац даного пункту в Договорі було конкретизовано шляхом зазначення строку здійснення оплати "до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки".

Пункт 8.2 Договору повністю відповідає пункту 8.2 Типового договору (з конкретизацією переліку форс-мажорних обставин).

Згідно з актом планової перевірки дотримання ліцензіатом - Відповідачем Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, здійсненої за період з 23.09.2013 по 11.10.2013, комісією встановлено, що Відповідач привів у відповідність до вимог Типового договору свої договірні відносини з 01.01.2012 зі споживачами всіх категорій, яким він здійснює постачання газу (крім населення).

Відповідно до пункту 1 додатку № 2 до Договору постачальник здійснює протягом 2012 року постачання природного газу споживачу для власного споживання в обсязі 1950,000 тис. куб. м. Пунктом 4.2 Договору визначено ціну за 1000,0 куб.м газу - 4 719,216 грн. (з ПДВ). Отже, поставці за Договором підлягав газ на загальну суму 9 202 471,20 грн. (1 950,000 х 4 719,216). На підставі поданих суду документів звітності станом на 31.12.2011 вартість активів Позивача складала 4 294 768 000 грн., 10 % від цієї вартості становить 429 476 800 грн., а 25 % - 1 073 692 000 грн. Тому Договір не був для Позивача значним правочином у розумінні статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" й відтак не потребував для його затвердження рішення наглядової ради або загальних зборів акціонерів Позивача.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання оспорюваного Договору недійсним.

Суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваної постанови виходив з того, що хоча Договір й не підписаний уповноваженою особою Позивача, але в подальшому схвалений останнім шляхом, зокрема, проведення оплати за газ згідно з цим Договором. Проте такий висновок є передчасним, оскільки не ґрунтується на ретельному дослідженні обставин справи. Так, у розгляді останньої скаржник зазначав, що періодичність і розмір здійснених ним Відповідачу оплат не відповідає умовам Договору. Господарські суди пов'язаних з цим обставин не встановили, при тому, що вони (обставини) мали істотне значення для вирішення даного спору. Адже якщо одержання Відповідачем газу і оплата за нього (в тому числі розмір й періодичність останньої) здійснювалися б не на умовах Договору, то й відсутні були б підстави вважати його схваленим з боку Відповідача, а натомість можливо було б вести мову про існування між сторонами у справі іншого правочину (а не оспорюваного Договору), вчиненого на інших, ніж у Договорі, умовах, - письмово, усно або шляхом конклюдентних дій.

Крім того, недійсним може бути визнаний лише укладений договір. Згідно з частиною другою статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважатися укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, якими є, зокрема, умови визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду. Щодо договору на постачання природного газу за регульованим тарифом такі умови в силу припису абзацу четвертого частини четвертої статті 179 названого Кодексу визначалися (на час формування пунктів оспорюваного Договору) Типовим договором. Попередні судові інстанції наведеного не врахували, а відтак й не з'ясували, чи є Договір укладеним, а, отже, чи може він виступати предметом спору.

Не встановивши відповідних обставин, що входять до предмета доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та наведеного припису частини першої статті 43 цього ж Кодексу.

Відтак у Вищого господарського суду України відсутні й підстави для висновку про правильність застосування названими судовими інстанціями й норм матеріального права, в тому числі Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням наведеного та відповідно до пункту 3 статті 1119 і частини першої статті 11110 ГПК України прийняті по суті справи судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду справи має також бути вирішено й питання про розподіл судових витрат у даній справі.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Креатив" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.02.2015 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 зі справи № 912/682/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Кіровоградської області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя Б. Львов

Суддя В. Харченко