ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа № 909/20/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" м. Івано-Франківськ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2015 р.

у справі № 909/20/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Полімердеталь", cмт. Солоне, Солонянський район, Дніпропетровська область

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" м. Івано-Франківськ

про стягнення коштів в сумі 602708, 51 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Папірний О.В. - представник ( за довіреністю №1/07-14н від 17.07.2015р.);

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2015 р (суддя Б.В. Деделюк ) позов товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Полімердеталь" до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" про стягнення коштів в сумі 602708, 51 грн. задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Полімердеталь", 435600,00 грн. передоплати сплаченої за товар, 136850 грн. збитків,

11448, 99грн. судового збору, 2873, 51 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем неналежно виконано зобов'язання за договором поставки в частині поставки товару. В частині відмови у стягненні річних та інфляційних втрат, рішення суду обґрунтоване тим, що обов'язок щодо повернення грошових коштів не є грошовим зобов'язанням.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що предметом доведення у справах про стягнення збитків є: наявність збитків та визначення правових підстав їх виникнення, наявність вини особи, яка завдала ці збитки та наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і завданими збитками. Судом цього проведено не було. Крім цього, скаржник зазначає, що за своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст.625 ЦК України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що у зв'язку з тим, що відповідач не поставив товар у встановлений строк, позивач з метою забезпечення стабільної роботи підприємства та своєчасного виконання зобов'язань перед своїми контрагентами, ТОВ "Завод Полімердеталь" було вимушене купити поліпропілен у кількості 22 тонни в інших постачальників, але за більш високою ціною.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 р. (у складі колегії суддів: головуючого судді Матущака О.І., суддів Дубник О.П., Юрченка Я.О.) розгляд справи відкладено на 07.07.2015 р.

Розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 р. у зв'язку із зайнятістю судді Юрченка Я.О. у іншому судовому засіданні, здійснено заміну судді Юрченка Я.О. на суддю Скрипчук О.С.

Представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи б/н від 07.07.2015 р. у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника в судове засідання.

Судова колегія розглянувши вказане клопотання, прийшла до висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК). Судом також враховується, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду про відкладення розгляду справи від 18.06.2015 р. явку уповноважених представників сторін визнано на власний розсуд.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши представника позивача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - частковому скасуванню та відмові в частині стягнення збитків. В решті рішення необхідно залишити без змін, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, 27.07.2011 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Полімердеталь» (покупець) укладено договір поставки товару № 83/о11.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. вказаного договору, постачальник зобов'язується поставити покупцю полімерну сировину, асортимент, найменування, кількість та ціна якого погоджується сторонами у виставлених рахунках та/або додатках до даного договору.

Покупець зобов'язується прийняти поставку товарів та оплатити вартість товарів на умовах та у порядку, встановленому цим договором.

Як підтверджується матеріалами справи, 21.03.2014 р. ТзОВ «Компанія Рона» виставлено рахунок № 995 на оплату поліпропілену Sabic PP 500 Р, код товару в кількості 22 тони по ціні 19800 грн. за одну тону, в тому числі ПДВ, на загальну суму 435600 грн.

ТзОВ «Завод Полімердеталь» перераховано ТзОВ «Компанія Рона» грошові кошти в сумі 435600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 364 від 21.03.2014 р.

Відповідно до гарантійного листа № 1408/14 від 08.04.2014 р. ТзОВ «Компанія Рона» зобов'язалося поставити ТзОВ «Завод Полімердеталь» поліпропілен марки Teldene H03BPM в кількості 22 тони в термін з 15.04.2014 р. по 17.04.2014 р.

Згідно гарантійного листа № 06/24-14-2 від 24.06.2014 р. ТзОВ «Компанія Рона» зобов'язалося поставити ТзОВ "Завод Полімердеталь" поліпропілен в кількості 22 тони на загальну суму 435600 грн. в строк до 11.08.2014 р.

Проте, ТзОВ «Компанія Рона» зобов'язання з поставки поліпропілену в кількості 22 тони у встановлений сторонами строк не виконано.

Враховуючи вищевикладене та те, що внаслідок прострочення виконання зобов'язань з боку ТзОВ «Компанія Рона», зобов'язання з постачання поліпропілену втратило інтерес для ТзОВ «Завод Полімердеталь», а тому, позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути перераховану суму передоплати в розмірі 435600,00 грн.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692, ч.1,2 693 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 435600, 00 грн.

Щодо стягнення з відповідача 3 786,23 грн. 3% річних та 26 472, 28 грн. інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар (поліпропілен в кількості 22 тонни).

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо відмови у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо стягнення збитків, з огляду на таке.

Позивач зазначає, що ТзОВ «Завод Полімердеталь» було вимушене купити поліпропілен у кількості 22 тони в інших постачальників, але за більш високою ціною, а саме: у ПП «Харків-Полімер» в кількості 1,5 тонн на підставі рахунку № 16 від 07.05.2014 р., на загальну суму 38700 грн., які сплачено відповідно до п/д № 603 від 07.05.2014 р. та в кількості 2,5 тони на підставі рахунку № 68 від 23.05.2014 р., на загальну суму 66250 грн., які сплачено відповідно до п/д № 675 від 23.05.2014 р.; у ТзОВ «Белтім полімери» в кількості 5 тонн на підставі рахунку № БП-0001529 від 21.05.2014 р., на загальну суму 128000 грн., які було сплачено відповідно до п/д № 687 від 28.05.2014 р.; у ТзОВ «Дніпрохім» в кількості 10 тонн на підставі рахунку № 17/0600006 від 18.06.2014 р., на загальну суму 260000 грн., які сплачено відповідно до п/д № 803 від 18.06.2014 р. і № 814 від 17.06.2014 р. та в кількості 3 тони на підставі рахунку № 4/070000006 від 04.07.2014 р., на загальну суму 79500 грн., які сплачено відповідно до п/д № 1886 від 07.07.2014 р.

У зв'язку з цим, позивач стверджує, що товариству були завдані збитки, які є загальною різницею між ціною, що була обумовлена для продажу поліпропілену між ТзОВ «Завод Полімердеталь» і ТзОВ «Компанія Рона», та ціною, за якою позивач був вимушений придбати поліпропілен та яка становить 136850 грн.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою зазначеної статті визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Під час стягнення збитків, на позивача покладається обов'язок довести суду згідно ст. 33 ГПК України наступне: по-перше, факт заподіяння йому збитків; по-друге, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань; по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Згідно загальної практики про визначення розміру збитків (шкоди) заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги: вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань.

Частинами 1 та 2 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Такої ж позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 25.03.2015 р. у справі № 910/18879/14, від 13.05.2014 р. у справі № 910/18936/13 та ін.

Враховуючи вищевикладене, лише твердження позивача про те, що товариством було проведено моніторинг найнижчих цінових пропозицій та були обрані найкращі з них, у зв'язку з чим, здійснено закупівлю саме в таких контрагентів, є недоведеними та не можуть бути підставою для стягнення збитків з відповідача, оскільки не підтверджуються жодними доказами.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, які поніс позивач у зв'язку з забезпеченням явки представника в судове засідання в розмірі 440,29 грн., то судова колегія зазначає таке.

Відповідно до приписів ст.44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції ухвалами від 13.01.2015 р., від 27.01.2015р., від 26.02.2015р. зобов'язував позивача забезпечити явку повноважного представника в судове засідання. Відтак, судові витрати, пов'язані з прибуттям повноважного представника позивача до господарського суду Івано-Франківської області на суму 2 873,51 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи посадочними документами на поїзд на ім'я Папірний Олексій, за напрямком Дніпропетровськ - Івано-Франківськ та у зворотному напрямку. А отже, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають до стягнення з відповідача.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що аеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати частково, в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків. В решті позовних вимог рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.

При скасуванні рішення суду проводиться новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України. Згідно цієї ж статті, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судовий збір у розмірі 8 712,68 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 1 368, 15 грн. підлягає до стягнення з позивача на користь відповідача. Разом з тим, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог судом першої інстанції, скаржник повинен був сплатити за розгляд апеляційної скарги судовий збір у розмірі 5 724,49 грн., а тому, судовий збір у розмірі 302,61грн. підлягає поверненню скаржнику з державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2015 р. у справі

№ 909/20/15 скасувати в частині стягнення збитків у сумі 136850,00 грн. В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у стягнення збитків у повному обсязі.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» (76018 м.Івано-Франківськ, вул. Карпатська, 4/59, ідентифікаційний код 31789757) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Полімердеталь»

(52400 смт. Солоне Солонянський район Дніпропетровська область, вул. Радянська, 1А, ідентифікаційний код 20303576) 435600 грн. передоплати за товар.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» (76018 м.Івано-Франківськ, вул. Карпатська, 4/59, ідентифікаційний код 31789757) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Полімердеталь» (52400 смт. Солоне Солонянський район Дніпропетровська область, вул. Радянська, 1А, ідентифікаційний код 20303576) 8 712, 68 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 873,51 грн. судових витрат.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Полімердеталь» (52400 смт. Солоне Солонянський район Дніпропетровська область, вул. Радянська, 1А, ідентифікаційний код 20303576) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» (76018 м.Івано-Франківськ, вул. Карпатська, 4/59, ідентифікаційний код 31789757) 1 368, 15 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» (76018 м.Івано-Франківськ, вул. Карпатська, 4/59, ідентифікаційний код 31789757) зайвосплачений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 302,61грн. з державного бюджету України.

Господарському суду Івано-Франківської області видати накази на виконання даної постанови.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

8. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.07.2015 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

Скрипчук О.С.