КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа№ 911/1384/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2015 (Суддя Конюх О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до Господарського суду Київської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 93902,78 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.05.2015 позов був задоволений повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 61041,80 грн. (шістдесят одну тисячу сорок одну гривню вісімдесят копійок) заборгованості за кредитом, 23174,98 грн. (двадцять три тисячі сто сімдесят чотири гривні дев'яносто вісім копійок) заборгованості по процентам за користування кредитом,, 9686,00 грн. (дев'ять тисяч шістсот вісімдесят шість гривень нуль копійок) пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 19.06.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в складі колегії суддів: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І. на 09.07.2015.

Представник відповідача в судове засідання на вказану дату з`явився та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник позивача в судове засідання на вказану дату не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Через відділ документального забезпечення від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю явки в призначене судове засідання.

Колегія суддів, вивчивши доводи клопотання, вислухавши думку представника відповідача, який заперечив стосовно відкладення розгляду апеляційної скарги, прийшла до висновку про відмову у задоволені клопотання,зважаючи на наступне.

У п. 3.9.2. Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню справи по суті колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Крім того, представником позивача не було надано суду доказів неможливості явки в судове засідання іншого представника товариства.

В судовому засіданні 09.07.2015 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналів заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 08.07.2013 та оригінал заяви про відкриття рахунку від 08.07.2013.

Колегія суддів, вивчивши доводи даного клопотання, прийшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінал документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду. В порядку частини другої ст. 38 ГПК України у разі задоволення клопотання про витребування доказів суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, судом першої інстанції, відповідною ухвалою, витребовувалися у позивача оригінали вказаних документів, які були останнім надані суду в судовому засіданні, та відповідно, оглянуті судом.

За таких обставин, повторне витребування оригіналів зазначених документів колегія суддів не вбачає за необхідне.

Крім того, представником відповідача в судовому засіданні 09.07.2015 заявлялось також клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи виконано в оригіналі заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 08.07.2013 та оригінал заяви про відкриття рахунку від 08.07.2013 підпис ОСОБА_3

Колегія суддів, вивчивши доводи клопотання, прийшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст.41 ГПК України, для роз`яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно із постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається із заявленого клопотання, підставою для призначення вказаної експертизи, представник відповідача визначає як те, що відповідач в жодні зобов'язальні відносини з позивачем не вступав, та жодних заяв не підписував, проте, в матеріалах справи наявна заява від представника відповідача, в якій зазначено про те, що спірні грошові кошти відповідачу були надані на споживчі цілі як фізичній особі, а не підприємцю, що підтверджує той факт, що кошти такі відповідачу надавалися.

Згідно заяви про відкриття рахунку, належним чином копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що відповідачу відкривався карточний рахунок, доказів відсутності у відповідача та неотримання від позивача банківської карточки, представником апелянта суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За таких обставин процесуальним обов'язком кожної із сторін є обов'язок довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, в тому числі на загальних підставах підлягає доведенню обґрунтованість клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач не звертався до суду з позовною заявою про визнання вказаних банківських договорів недійсними, в тому числі і зокрема з підстав не підписання таких договорів із позивачем.

Також, суд зазначає, що позивачем, на підтвердження своїх вимог, до позовної заяви долучалася копія претензії, з вимогою до відповідача про сплату боргу, що утворився за договором банківського обслуговування, яка була направлена відповідачу (докази направлення містяться в матеріалах справи), відповіді на яку відповідачем банку не надано, та стосовно даної претензії також не надано будь-яких заперечень й представниками відповідача в судах обох інстанцій.

В судовому засіданні 09.07.2015 представником апелянта був заявлений відвід колегії суддів, мотивований тим, що судді зазначеної колегії безпідставно відхилили клопотання представника відповідача про витребування доказів та призначення судової почеркознавчої експертизи, заявлені ним в судовому засіданні 09.07.2015, що викликає сумніви щодо об`єктивності судового розгляду.

Ухвалою суду від 09.07.2015 вказану заяву представника відповідача було залишено без задоволення.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

08.07.2013 фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" із "Заявлением о присоединении к условиям и правилам предоставления банковских услуг" та "Заявлением на открытие счета", за якою відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), тарифів банку, що розмішені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, http://client-bank.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 08.07.2013 та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідачу було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 та зареєстровано в системах клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Розділом 3.2.2 умов визначено, що надання кредиту здійснюється за послугою «Гарантований платіж».

Вказану послугу банк надає для виконання грошових зобов`язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом та ПАТ КБ «Приватбанк».

Послуга надається у вигляді виконання ПАТ КБ «Приватбанк» заявок на договірне списання коштів, згідно якої клієнт-платник доручає банку зараховувати кошти на рахунок отримувача в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки.

Відповідно до п. 3.2.2.1 умов, кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів і винагороди.

Як вбачається із позовної заяви та підтверджується наявними матеріалами справи, (виписками по рахунках) відповідача, після підписання вказаних заяв, почав користуватися послугою «Гарантований платіж».

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що 29.05.2014 на рахунках відповідача з`явилася прострочена заборгованість, яка не була погашена останнім.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, обґрунтовує це тим, що він не підписував жодних заяв з позивачем на отримання послуг за договором про надання банківських послуг, а отже не має жодної заборгованості перед позивачем.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Майново - господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі господарських договорів (частина 1 ст. 179 ГК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст.639 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Оскільки зміст правочину між сторонами зафіксований у вищеперерахованих документах, доказів існування якихось інших "Умов та правил надання банківських послуг", крім тих, що розміщені на сайті позивача, на які позивач посилається в позові, і згоду на використання яких власноручно дав відповідач, суду не подано, відповідно сторони не порушили вимог частини 1 ст. 208 ЦК України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами, та у відповідності до ст. 638 ЦК України досягли домовленості з усіх його істотних умов.

У заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт підписавши цю заяву, погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по розрахунковим картам (що розміщені на сайті банку www.privatbank.ua та http://client-bank.privatbank.ua), Тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою зі зразками підпису і відбитка печатки складають договір банківського обслуговування. Своїм підписом клієнт приєднується та зобов'язується виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Підписавши дану заяву клієнт погодив підписання угод, договорів, додаткових угод, заяв, актів, платіжних та інших документів як шляхом власноручного підпису, так і шляхом накладення електронного цифрового підпису, отриманого в порядку, передбаченому умовами та правилами надання банківських послуг. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження щодо банківського обслуговування з клієнтом через web-сайти банку www.privatbank.ua, http://client-bank.privatbank.ua або інший Інтернет-/ SMS-ресурс, зазначений банком. На час укладання договорів, а також додаткових угод до них банк і клієнт допускають використання факсимільного відтворення печатки банку і підпису особи. Уповноваженої підписувати договори й угоди до них від імені банку, здійсненого за допомогою засобів копіювання.

Відповідно до вищезазначених норм закону, судом першої інстанції правомірно було встановлено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" (банк) та ФОП ОСОБА_3 уклали договір банківського обслуговування, який за правовою природою відносин сторін є змішаним договором з елементами договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до частини 1 ст. 1066 та частин 1, 2 ст. 1067 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. При цьому права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054, частиною 1 ст. 1055 та частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно заяви від 15.08.2013р., яка підписана ФОП ОСОБА_3 шляхом накладання електронно-цифрового підпису у системі інтернет-клієнт-банк Приват24, відповідачу було надано кредит за послугою "Гарантований платіж".

Порядок надання кредиту за послугою "Гарантований платіж" визначено пунктами 3.1.1.73-31.1.1.86 та розділом 3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг.

Умовами договору сторони погодили, що клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки.

За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта.

У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості.

У разі не погашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що він не підписував вказаних вище заяв з позивачем, оскільки це спростовується наступним.

Відповідно до п.3.2.2.11.1 Умов договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладання електронно-цифрового підпису всіма його сторонами

Правовий статус електронного цифрового підпису врегульований Законом України "Про електронний цифровий підпис".

Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник з електронним цифровим підписом автора.

Накладання електронного цифрового підпису завершує утворення електронного документа, надаючи йому юридичної сили. Юридична сила електронного документа з нанесеними одним або множинними електронними цифровими підписами та допустимість такого документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно частини 2 ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

За таких обставин, твердження відповідача про те, що відсутність підпису відповідача у договорі, який не був викладений у формі єдиного документа, свідчить про нікчемність договору є безпідставними, оскільки підписуючи "Заявление о присоединении к условиям и правилам предоставления банковских услуг" відповідач дав згоду на в тому числі підпис договорів, угод, додаткових угод шляхом як власноручного підписання так і шляхом накладання електронного цифрового підпису, отриманого в порядку, передбаченому умовами та правилами надання банківських послуг.

Варто також зазначити що між сторонами виникли відносини кредитування та кредитного обслуговування відповідно до положень глави 71 ЦК України (ст. 1054 ЦК України).

Відповідач, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку, згідно ст.634 ЦК України, приєднався до умов договору банківського обслуговування за послугою "Гарантований платіж" та погодився з тарифами банку відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті позивача.

За таких обставин, суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору, який є чинним та не визнаний недійсним.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, на виконання умов договору банківського обслуговування від 15.08.2013 ПАТ КБ "Приватбанк" в системі інтернет-клієнт-банк Приват24 отримало від ФОП ОСОБА_3 заявки: № 1 від 15.08.2013, сума платежу 10 грн. (меморіальний ордер № NSAV5BO3PP від 15.08.2013); № 72 від 30.01.2014, сума платежу 90000 грн. (меморіальний ордер № 72 від 30.01.2014); № 109 від 27.02.2014, сума платежу 90000 грн. (меморіальний ордер № 109 від 27.02.2014); № 167 від 17.04.2014, сума платежу 40000 грн. (меморіальний ордер № 167 від 17.04.2014); № 168 від 17.04.2014., сума платежу 50000 грн. (меморіальний ордер № 167 від 17.04.2014) на гарантований платіж, в яких останній просив надати йому можливість в користуванні послугою щодо обслуговування свого поточного рахунку НОМЕР_1 за рахунок кредитних коштів (паперове відтворення електронних заявок, кожна з яких містить реквізити відправника (ФОП ОСОБА_3), реквізити отримувача (контрагентів відповідача), суми платежу, призначення платежу (оплата за товар згідно відповідних договорів з контрагентами), додаткову згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, та в кожній з яких зазначено, що вона є дорученням на списання грошових коштів в оплату за господарським договором або рахунком, і кожна з яких підписана відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису в системі Інтернет-клієнт-банк, залучені до матеріалів справи).

За таких обставин, місцевим судом вірно було встановлено, що заявки на гарантований платіж подавались відповідачем в електронній формі за допомогою системи інтернет-клієнт-банк Приват24, з використанням електронного цифрового підпису.

У свою чергу, позивач своєчасно надавав (проводив) відповідачу гарантований платіж, ініційований клієнтом на підставі розділу 3.1.1.73. та розділу 3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг, яке регулює питання надання послуги "Гарантований платіж", зокрема на суми: по заявці №1 від 15.08.2013 на суму 10 грн. (дата зарахування коштів отримувачу 22.08.2013), №109 від 27.02.2014 на суму 90000 грн. (дата зарахування коштів отримувачу 11.03.2014), №167 від 17.04.2014 на суму 40000 грн. (дата зарахування платежу отримувачу 28.04.2014), №168 від 17.04.2014 на суму 50000 грн. дата зарахування платежу отримувачу 28.04.2014).

Таким чином, позивач у період з 15.08.2013 по 17.04.2014 виконав за відповідача грошові зобов'язання за господарськими договорами, укладеними з контрагентами.

Факт зарахування коштів на рахунок відповідача на загальну суму 270 010 грн. (сума по всіх заявках) підтверджується наявною у матеріалах справи випискою банку за період з 15.08.2013 по 26.01.2015, яка є первинним документом, що відображає рух коштів по поточному рахунку ФОП ОСОБА_3, який був відкритий позивачем для відповідача.

Так, згідно поданої виписки, відповідач спочатку здійснював погашення заборгованості у відповідності з Умовами, проте в подальшому заборгованість за кредитом погашалась з порушенням умов, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 61041,80 грн.

Позивачем на адресу ФОП ОСОБА_3 14.01.2015 була направлена претензія № 30815KIC0S0E9, в якій позивач просив відповідача негайно погасити прострочену заборгованість в повному обсязі за реквізитами, встановленими умовами договору банківського обслуговування від 15.08.2013.

Факт направлення вказаної претензії позивачем підтверджується копією фіскального чеку УДППЗ "Укрпошта" від 19.01.2015 № 5045 та опису вкладення в цінний лист від 19.01.2015 № 576.

Згідно із офіційних даних сайту УДППЗ "Укрпошта", поштове повідомлення за № 576 вручене адресату (одержувачу) особисто 22.01.2015 об'єктом поштового зв'язку КАРАПИШІ з індексом 08841.

Відповідачем відповіді на вказану претензію позивачу направлено не було, борг, відсотки за користування банківськими послугами сплачені не були.

Відповідачем чи його представниками на адресу позивача, після отримання претензії, не було направлено жодних листів із запереченням щодо не підписання відповідачем про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 08.07.2013 та про відкриття рахунку від 08.07.2013.

Вказаними особами, як це вбачається із наявних матеріалів справи та підтверджується наданими поясненнями представника відповідача в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, взагалі не вчинялося будь-яких дій для вирішення виниклої проблеми із банком допоки позивач не звернувся із позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права, що вказує в свою чергу на неправомірну бездіяльність відповідача, який не вжив заходів до поновлення його порушеного права з боку банку, що має місце зі слів представників відповідача.

Крім того, відповідачем у встановленому законом порядку не було надано суду відповідних доказів щодо намагання здійснення дії по захисту нібито порушеного банком їх права, що виражається у зверненні до суду із позовом про визнання недійсним укладеного між позивачем та відповідачем спірного договору про надання банківських послуг, що містить елементи договору кредитування.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що факт підписання між сторонами вказаного договору, крім всього вище зазначеного, підтверджується тим, що згідно із банківських виписок, копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається, що ФОП ОСОБА_3 частково повертав позивачу кредитні кошти, отримані за спірним договором.

Доказів того, що між позивачем та відповідачем існували будь-які інші договірні відносини щодо надання кредиту ФОП ОСОБА_3 у визначений позивачем період, на виконання саме якого й здійснювалися повернення відповідачем коштів, ані суду першої ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, як зазначалося вище, представником відповідача суду першої інстанції подавалася заява про закриття провадження по справі, з тексту якої вбачається, що відповідач зазначає, що вказані в позовній заяві кошти були надані йому на споживчі цілі, що в свою чергу підтверджує той факт, що договір таки був підписаний сторонами та кошти позивачем були надані відповідачу на виконання умов договору.

Згідно ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач свої зобов'язання по поверненню позивачу кредитних коштів виконав лише на суму 208968,20 грн., а тому як вбачається з матеріалів справи, зокрема, виписок з банківського рахунку ФОП ОСОБА_3 НОМЕР_1 за період 15.08.2013 по 26.01.2015 та розрахунку заборгованості в результаті невиконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним з позивачем договором, за ФОП ОСОБА_3 станом на 26.01.2015 утворилась заборгованість перед банком по кредиту в сумі 61041,98 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 23 174,98 грн.

З огляду на викладене та дослідивши наявні в справі матеріали, перевіривши розрахунок боргу, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 61041,98 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 23174,98 грн., правомірно були задоволені до стягнення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до пункту 3.2.2.10.1. Умов у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку поданного позивачем розрахунку пені, встановив, що він є арифметично вірним,обгрунтованим у відповідності до умов договору та вимог закону, у звязку з чим належна до стягнення з відповідача на користь позивача пеня за невиконання грошових зобовязань становить 9686 грн.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога про стягнення з відповідача 93902,78 грн. заборгованості, яка складається з: 61041,80 грн. заборгованості за кредитом, 23174,98 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в сумі 9686 грн. є обґрунтованою, правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", а тому апеляційна скарга Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2015 у справі № 911/1384/15- без змін.

Матеріали справи № 911/1384/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов