номер провадження справи 6/106/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя

09.07.2015 Справа № 908/3506/15

За позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Запорізькій області (вул. Перемоги, буд. 50, м. Запоріжжя, 69001)

До Приватного підприємства „Агроетика" (вул. Антенна, буд. 10-а, м. Запоріжжя, 69057)

Про стягнення 60 687 грн. 96 коп.

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників :

Від позивача: Ситнік Я.В. - дов. № 01/862 від 04.12.2014р.

Від відповідача: Грибовод С.Ю. - дов. від 23.06.2015р.

Розглянувши матеріали справи за позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя до Приватного підприємства „Агроетика" м. Запоріжжя, про стягнення 60 687 грн. 96 коп., суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати по договору оренди державного нерухомого майна № 3077/д від 12.03.2013 року в сумі 11 034 грн. 53 коп., пеню в сумі 454 грн. 96 коп., штраф в сумі 1 103 грн. 45 коп., неустойку в сумі 48 095 грн. 02 коп., що разом становить 60 687 грн. 96 коп.

Позивач надав суду письмові пояснення у справі вих. № 10-01-03699 від 23.06.2015р., щодо підстав стягнення з відповідача заборгованості, періоду нарахування. Пояснення позивача залучені до матеріалів справи.

Позивач надав суду детальний розрахунок позовних вимог по орендній платі та пені, але позовні вимоги не змінив.

Розрахунок позивача по орендній платі та пені приймається судом.

Відповідач надав відзив на позов, де вказав наступне: відповідач - ПП «Агроетика» не погоджується з вимогами позивача, викладеними у позовній заяві, враховуючи наступне. Відповідач погоджується з розрахунком позивача із заборгованості за орендними платежами лише у розмірі 11 034 грн. 53 коп. за період з березня 2013 року по березень 2014 року. При цьому, відповідач вважає, що договірні відносини не припинились з 12.03.2014 року, як зазначає позивач. Як на підставу припинення договору оренди позивач посилається на частину 2 ст. 291 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), зокрема, позивач вважає договір припиненим у зв'язку із закінченням строку на який він укладався. З таким твердженням позивача погодитись не можна, оскільки відповідно до договору оренди, а саме п. 10.4, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміну його умов після строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. У поданій позовній заяві позивач посилається на листи-повідомлення про повернення майна та сплату орендних платежів. В свою чергу відповідач не заперечує їх отримання, але всі листи, які були отримані від позивача, не містили у собі підпису уповноваженої особи та за зовнішніми ознаками були копіями документів. У зв'язку з цим керівник відповідача неодноразово звертався особисто до керівництва орендодавця (безпосередньо до П.Д. Матвієнко), щодо цього. Більш того, надання послуг з договору оренди № 193-ар1 від 30.09.2014 року, №11203-ар1 від 31.12.2014 року, №11103-ар1 від 30.11.2014 року та №1103-ар1 від 31.10.2014 року, які підтверджують факт існування договірних відносин на підставі договору № 3077/д від 12.03.2013р. Відповідач зазначає, що позивачем недотриманий порядок повідомлення орендаря про припинення договору оренди, передбачений умовами договору, що надає підстави вважати, що договір оренди продовжив свою дію до березня 2015 року. З розрахунку орендних платежів за період від отримання об'єкту оренди до його фактичного передання орендодавцю вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 30 466 грн. 30 коп., при цьому загальний розмір заборгованості за період з березня 2013 року по березень 2015 року становить 37 425 грн. 77 коп., а 6 959 грн. 47 коп. - частково сплачені орендні платежі. Таким чином відповідач вважає, що загальний розмір заборгованості перед позивачем за договором оренди №3077/д від 12.03.2013р. складає 30 466 грн. 30 коп. Щодо нарахованих пені та штрафних санкцій за порушення строків оплати, то відповідач вважає, що розрахунок пені та штрафу здійснений з порушенням правил застосування строків позовної давності. Так, відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Так, позивач звернувся з позовом 02.06.2015 року, таким чином розмір пені, нарахований до 02.06.2014 року заявлений позивачем поза межами строку позовної давності. Розрахунок штрафу у розмірі 1103 грн. 45 коп. також заявлений поза межами строку позовної давності, оскільки розраховується з періоду серпень 2013 року по березень 2014 року, в той час як позов поданий у червні 2015 року. Також неправомірно нарахована пеня за прострочення платежу за березень 2014 року, оскільки платіж за цей місяць має бути сплачений, внесеним завдатком у розмірі 1 498 грн. 75 коп. Щодо вимог позивача про оплату неустойки у розмірі подвійної орендної плати, відповідач вважає ці вимоги безпідставними, оскільки вважає що договір оренди не припиняв свою дію, як зазначає позивач. Але при цьому відповідач вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Неустойка про яку йдеться у позовній заяві за своєю правовою природою є штрафною санкцією, а відтак враховуючи те, що орендар так і збитків, то розмір неустойки, заявлений позивачем може бути зменшений судом. На підставі викладеного, відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги частково з урахуванням поданих пояснень.

В судовому засіданні двічі об'являлася перерва.

09.07.2015р. розгляд справи продовжений та прийнято рішення.

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

12.03.2013р. між позивачем (орендодавцем за договором) та відповідачем (орендарем за договором) був укладений договір оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Запорізької філії Державного підприємства „Державний науково - дослідний та проектно-вишукувальний інститут „НДІпроектреконструкція", з додатками (надалі - договір).

На підставі вказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення гаражів № 1-5, одноповерхової будівлі (літера А), реєстраційний номер 04653199.10.ХВЮЯШЖ657, загальною площею 157,4 кв. м., розміщеної за адресою: м. Запоріжжя, вул. Антенна, 10-Б (надалі - майно), що підтверджується актом прийому - передачі від 12.03.2013р.

В пункті 10.1 договору вказано що він укладений строком на один рік з 12.03.2013 року по 11.03.2014 року включно.

Відповідно до умов п. 3.1 договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 (із змінами та доповненнями), становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - січень 2013 року - 2 141 грн. 07 коп. Орендна плата за перший місяць оренди - березень 2013 року, становить без ПДВ - 2 141 грн. 04 коп., збільшена на індекси інфляції за лютий, березень 2013 року.

В п. 3.3 договору передбачено, що орендна платав за кожний наступний місяць розраховується відповідачем самостійно і визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

За умовами п. 3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні: 70 відсотків від розміру орендної плати за кожний місяць - до державного бюджету оплата орендної плати здійснюється через органи державного казначейства; 30 відсотків розміру орендної плати за кожний місяць - балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок.

Відповідно до умов п. 3.7 договору, сплата орендних платежів до державного бюджету проводиться щомісячно до 10 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 5.3 договору відповідач взяв на себе обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

За період з березня 2013р. по березень 2014р. позивачем відповідачу була нарахована орендна плата в сумі 17 994 грн.

Відповідач орендну плату частково, в сумі 6 986 грн. 89 коп., оплатив, що підтверджується платіжними дорученнями № 940 від 14.03.2013р. (завдаток, п. 5.2 договору), № 940 від 14.03.2013р., № 1133 від 12.06.2013р., № 1147 від 14.06.2013р. та № 1220 від 12.07.2013р.

При цьому, в платіжних дорученнях, в графі "призначення платежу" вказано "70% орендної плати". Оскільки в графі "призначення платежу" чітко вказано призначення платежу "орендна плата", то вказані оплати повинні бути зараховані позивачем виключно в рахунок погашення орендної плати. Але, позивач безпідставно оплату в сумі 27 грн. 42 коп., в рахунок оплати за орендну плату не зарахував.

Відповідач заборгованість по орендної платі в сумі 11 007 грн. 11 коп. не оплатив.

Згідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі в сумі 11 007 грн. 11 коп.

Відповідно до умов п. 3.8 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 11.04.2013р. по 11.03.2014р. в сумі 454 грн. 96 коп., згідно наданого суду розрахунку.

Розрахунок пені позивачем зроблений не вірно, оскільки позивач невірно зарахував суми оплати та зарахував в рахунок погашення заборгованості не всю суму оплати.

Крім цього, відповідач просить застосувати строк позовної давності щодо нарахування пені.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Оскільки позивач, згідно поштового штемпелю, звернувся до суду з позовною заявою 02.06.2015р., то відповідно він пропустив строк позовної давності в частині подання позову про стягнення пені за період з 11.04.2013р. по 11.03.2014р. в сумі 454 грн. 96 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, позов в частині стягнення пені за період з 11.04.2013р. по 11.03.2014р. в сумі 454 грн. 96 коп. задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до умов п. 3.9 договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, відповідач додатково до пені сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Позивач просить стягнути з відповідача штраф в сумі 1 103 грн. 45 коп., що фактично є сумою 10% від загальної суми заборгованості за період з серпня 2013р. по березень 2014р. в розмірі 11 034 грн. 53 коп.

Слід відмітити, що фактично позивач застосував до відповідача подвійну відповідальність, нарахував одночасно за одне і теж порушення два виду відповідальності - пеню та штраф.

Крім цього, відповідач просить застосувати строк позовної давності щодо нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Оскільки позивач, згідно поштового штемпелю, звернувся до суду з позовною заявою 02.06.2015р., то відповідно він пропустив строк позовної давності в частині стягнення штрафу, нарахованого на заборгованість за період з серпня 2013р. по березень 2014р. в розмірі 11 034 грн. 53 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, позивачу слід відмовити в задоволені позову в частині стягнення штрафу в сумі 1 103 грн. 45 коп.

Згідно з п. 10.4 договору та частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду держаного та комунального майна" (далі - Закон), у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Позивач вказує, що листом про припинення дії договору вих. № 11-13-01809 від 18.03.2014 року він звернувся до відповідача з приводу припинення терміну дії договору оренди.

Лист був надісланий відповідачу поштою 18.03.2014 року, про що свідчать надані суду копії фіскального чеку поштового відділення № 0801777 від 18.03.2014 року та реєстру на відправку рекомендованої кореспонденції (з повідомлення) з відбитком календарного штемпеля поштового відділення від 18.03.2014 року.

Відповідач вказав, що вказаний лист позивача був отриманий відповідачем, але вказаний лист не підписаний першим заступником начальника РО ФДМУ по Запорізької області Спіріною О.Д. та на листі відсутня печать РО ФДМУ по Запорізької області Відповідач надав суду вказаний лист та претензію позивача, які дійсно не підписані зі сторони позивача, та не скріплені печаткою РО ФДМУ по Запорізької області .

До позовної заяви позивач також надав суду лист про припинення дії договору вих. № 11-13-01809 від 18.03.2014 року та претензію, які не підписані зі сторони позивача та не скріплені печаткою РО ФДМУ по Запорізької області .

Оскільки лист про припинення дії договору не підписаний, він не має юридичної сили, та не породжує ніяких прав і обов'язків для сторін.

Не підписаний лист не можна вважати заявою, у розумінні п. 10.4 договору, а тому відповідно до п. 10.4 договору, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За таких підстав, строк дії договору не закінчився 11.03.2014р., як вважає позивач, договір продовжує діяти, і у відповідача не виникло зобов'язання повертати позивачу об'єкт оренди.

Але, не зважаючи на це, відповідач повернув позивачу об'єкт оренди. Так 13.02.2015 року між відповідачем, балансоутримувачем та за погодженням із позивачем був підписаний акт приймання - передавання майна щодо повернення орендованого майна відповідачем з оренди.

Відповідно до умов п. 10.11 договору, якщо відповідач не виконує обов'язку щодо повернення майна в термін, визначений п. 10.10 договору, відповідач сплачує позивачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акту приймання - передавання, який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

Згідно статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З вищевикладеного вбачається, що наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки лише за умови, що договір припинив свою дію, а орендар не своєчасно повернув орендодавцю об'єкт оренди.

Як було вказано вище, договір не припинив своєї дії і, відповідно, у відповідача не виникло зобов'язання повертати об'єкт оренди, а тому позивач безпідставно нарахував відповідачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в сумі 48 095 грн. 02 коп.

Те, що відповідач самостійно повернув об'єкт оренди, це його право. Але, в даному випадку не можна казати, що відповідач порушив строки повернення об'єкту оренди, оскільки договір не припинив своєї дії.

За таких підстав, позивачу слід відмовити в задоволені позову в цієї частині.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 44 - 49, 82 - 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з Приватного підприємства „Агроетика" (вул. Антенна, буд. 10-а, м. Запоріжжя, 69057; ) на користь Державного бюджету (Одержувач: державний бюджет Ленінського району, 22080300, , банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, р/р № 0006), стягувач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (вул. Перемоги, буд. 50, м. Запоріжжя, 69001; ), заборгованість по орендній платі в сумі 11 007 грн. 11 коп. Надати наказ.

Стягнути з Приватного підприємства „Агроетика" (вул. Антенна, буд. 10-а, м. Запоріжжя, 69057; ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (вул. Перемоги, буд. 50, м. Запоріжжя, 69001; ) судовий збір в сумі 331 грн. 23 коп. Надати наказ.

В інший частині позову - відмовити.

Повне рішення складено: 09.07.2015р. .

Суддя Л.С. Місюра