ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Справа № 921/686/14-г/6

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Дерепи В.І.
суддівБондар С.В. (доповідач), Кривди Д.С.
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників : Приватного агропромислового підприємства "Перемога" від позивача: не з'явились від відповідачів: не з'явились від прокуратури: Збарих С.М. від третьої особи: не з'явились
на рішенняГосподарського суду Тернопільської області від 02.12.2014 року
та постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 року
у справі№ 921/686/14-г/6
за позовомПрокурора Тернопільського району в інтересах держави в особі Довжанської сільської ради
до1.Приватного агоропромислового підприємства "Перемога"; 2.Тернопільського районного управління юстиції; 3.Громадської організації "Пайовики Довжанки"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління агропомислового розвитку Тернопільської районної державної адміністрації
пропередачу майна у комунальну власність

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тернопільського району в інтересах держави в особі Довжанської сільської ради (далі позивач) звернувся з позовом до Приватного агоропромислового підприємства "Перемога" (далі відповідач 1); про зобов'язання відповідача 1 передати позивачу - 12-ти квартирний житловий будинок по вул .Містечко, 68 у с.Довжанка; сарай 12-ти квартирного житлового будинку по вул. Містечко, 68 у с.Довжанка; 3 водонапірні башти та водогін у с.Довжанка.

Обґрунтуванням позовних вимог є Порядок безоплатної передачі у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, затверджений Постановою КМУ від 13.08.2003 року № 1253 (далі Порядок).

З залучених до матеріалів справи ухвал Господарського суду Тернопільської області, вбачається, що дана справа не одноразово розглядалась у судових засіданнях, а саме: 24.07.2014 року; 18.09.2014 року; 25.09.2014 року; 02.10.2014 року; 09.10.2014 року; 30.10.2014 року.

Ухвалою від 24.07.2014 року судом залучено до участі у справі в якості відповідача Тернопільське районне управління юстиції (далі відповідач 2).

Ухвалою від 02.10.2014 року судом залучено до участі у справі в якості відповідача Громадську організацію "Пайовики Довжанки" (далі відповідач 3).

Як вбачається з зазначених вище ухвал, справа фактично почала розглядатися по суті - 18.09.2014 року.

20.11.2014 року до суду надійшла заява позивача, згідно до якої позивач виклав позовні вимоги, в наступній редакції: (т.1 а.с 201-202) зобов'язати відповідача 1 передати позивачу водонапірну башту на МТ фермі, балансовою вартість 700 грн.; артскважену на території тракторної бригади балансовою вартістю 26 679 грн.; водогін на території господарського двору балансовою вартістю 7 815 грн. Зобов'язати відповідача 3 передати позивачу водонапірну башту МТФ (яка межує із земельними ділянками кадастрові номери :01:001:1329, :01:001:1330, балансовою вартістю 7 595 грн.) 12 - ти квартирний житловий будинок (гуртожиток) по вул. Містечко, 68 с. Довжанка балансовою вартістю 367 957 грн.

Позивач зменшив свої вимоги, в частині передачі будівлі сараю по вул. Містечко, 68 с. Довжанка.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 02.12.2014 року позовні вимоги позивача були задоволені.

В резолютивній частині рішення суду, також зазначено, що відповідач 1 та відповідач 3 зобов'язані солідарно передати позивачу: 12-ти квартирний житловий будинок по вул.Містечко, 68 та водонапірну башту, яка межує із вказаними вище земельними ділянками.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 року апеляційну скаргу відповідача 1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими рішеннями, відповідач 1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі судові рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В своїй касаційній скарзі відповідач 1 зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі. Відповідач вважає, що спірне майно не віднесено до майна соціальної сфери.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника прокуратури, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як зазначено вище розгляд справи по суті, фактично, було розпочато у судовому засіданні 18.09.2014 року (див. ухвалу суду від 18.09.2014 року (т.1 а.с. 120-121)).

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання

Відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ яку неможна поділити без втрати її цільового призначення.

Предметом даного позову є індивідуально визначене нерухоме майно.

Суд приймаючи рішення у даній справі не обґрунтував те, що у даному випадку може бути застосована солідарна відповідальність (щодо частини майна, що є предмету позову).

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що неможливо встановити за ким з відповідачів (першим чи третім) обліковується 12-ти квартирний житловий будинок по вул. Містечко, 68 та водонапірна башта МТФ, яка межує із зазначеними земельними ділянками не може бути підставою для застосування солідарної відповідальності.

Враховуючи викладене та приписи ст. 22 ГПК України (щодо вимог про зобов'язання передати артскважену), судова колегія приходить до висновку про те, що рішення прийняті у даній справі в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання солідарно передати позивачу відповідачем 1 та 3 - 12-ти квартирного житлового будинку, водопровідну башту МТФ, яка межує із зазначеними вище земельними ділянками, а також в частині зобов'язання передачі відповідачем 1 позивачу артскважени на території тракторної бригади, балансовою вартістю 26 679 грн. підлягають скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий розгляд.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача 1 передати позивачу водонапірну башту на МТ фермі, балансовою вартістю 7 000 грн. та водогін на території господарського двору, балансовою вартістю 7 815 грн., судова колегія зазначає, що відповідно до Порядку, об'єктами передачі згідно з ним (пп. а,б п.2), у тому числі, є:

зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також інженерні будівлі та споруди, призначені для обслуговування об'єктів соціальної сфери, житлового фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, обладнання тощо)

внутрішньогосподарські меліоративні системи - внутрішньогосподарська меліоративна мережа з об'єктами інженерної інфраструктури, що не підлягали паюванню в процесі реформування колективних сільськогосподарських підприємств.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що Рішення про передачу об'єктів соціальної сфери та житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, приймається відповідною сільською, селищною, міською радою, а внутрішньогосподарської меліоративної системи, які передаються у спільну власність територіальних громад,- районною, якщо об'єкт знаходиться в межах території району, або обласною радою, якщо об'єкт знаходиться в межах території двох і більше районів.

До матеріалів справи (т.1 а.с.143) залучено рішення позивача № 155 від 19.04.2012 року, згідно до якого, позивач вирішив передати в комунальну власність територіальної громади с. Довжанка та взяти на баланс сільської ради об'єкти соціальної сфери, у тому числі, 3 водонапірні башти та водогони до них.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про те, що водонапірні башти та водогони до них є частиною внутрігосподарської меліоративної системи.

В матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що водонапірні башти та водогони до них призначені для обслуговування об'єктів соціальної сфери, житлового фонду.

Враховуючи викладене, судові рішення прийняті в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання передачі відповідачем 1 позивачу водонапірної башти та водогону підлягають скасуванню, а справа в цій частині також підлягає направленню на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно розглянути спір з врахуванням приписів статті 22 ГПК України, з'ясувати хто з відповідачів володіє (у кого знаходиться на балансі) спірне майно (по відношенню до якого, при первісному розгляді справи була застосована солідарна відповідальність), суду необхідно, також, з'ясувати питання чи відносяться водонапірні башти та водогін до об'єктів соціальної сфери, визначених Порядком.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Приватного агропромислового підприємства "Перемога" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.12.2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 року прийняті у справі № 921/686/14-г/6 скасувати.

3. Справу № 921/686/14-г/6 направити на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області в іншому складі суду.

Головуючий В.І.Дерепа

Судді С.В.Бондар

Д.С.Кривда