КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа№ 911/1829/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Гарник Л.Л.

Шипка В.В.

за участю секретаря Волошиної З.В.

та представників:

від позивача (кредитор) - не з'явився;

від відповідача 1 (боржник) - не з'явився;

від відповідача 2 - Деркач С.С. (довіреність від 01.07.2014);

від відповідача 3 - Соколов М.М. (довіреність від 01.07.2015);

розпорядник майна - не з'явився;

від інших кредиторів - не з'явилися;

розглянувши апеляційні скарги ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" та ТОВ "Бізнес Фавор"

на ухвалу господарського суду Київської області від 27.05.2015

у справі № 911/1829/14 (головуючий суддя Наріжний С.Ю.)

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ-Білдинг" (Позивач)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Білгород Інвест" (Відповідач 1 / Боржник)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Фавор" (Відповідач 2)

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" (Відповідач 3)

про визнання недійсними договорів

в межах справи № 911/1829/14

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ-Білдинг", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білгород Інвест"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.05.2015 у справі № 911/1829/14 задоволено повністю позовну заяву ТОВ "СВ-Білдинг" до відповідачів - ТОВ "Білгород Інвест", ТОВ "Бізнес Фавор" та ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив", що діє в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду "Профі-Т Пасифік" недиверсифікованого виду закритого типу про визнання недійсними договорів, в межах справи № 911/1829/14 про банкрутство ТОВ "Білгород Інвест"; визнано недійсним договір позики № 29/4-01 від 29.04.2014, укладений між ТОВ "Білгород Інвест" та ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив", що діє в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду "Профі-Т Пасифік" недиверсифікованого виду закритого типу; визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 14/5-1 від 14.05.2014, укладений між ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив", що діє в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду "Профі-Т Пасифік" недиверсифікованого виду закритого типу та ТОВ "Бізнес Фавор".

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 27.05.2015 у даній справі та в задоволенні позовної заяви ТОВ "СВ-Білдинг" відмовити повністю.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ "Бізнес Фавор" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 27.05.2015 у даній справі та в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ-Білдинг" відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних скарг, ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" та ТОВ "Бізнес Фавор" посилаються на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у даній справі прийнято до провадження вказані апеляційні скарги та призначено їх розгляд на 06.07.2015.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці, за розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційних скарг у справі № 911/1829/14 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Гарник Л.Л, Шипко В.В. Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 у даній справі апеляційні скарги прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 у даній справі об'єднано апеляційні скарги ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" та ТОВ "Бізнес Фавор" на ухвалу господарського суду Київської області від 27.05.2015 у справі № 911/1829/14 в одне апеляційне провадження.

06.07.2015 у даній справі судовою колегією оголошено перерву у судовому засіданні на 07.07.2015, у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

07.07.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від розпорядника майна надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю присутності в судовому засіданні.

07.07.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю присутності в судовому засіданні.

Вказані заява та клопотання відхилені судовою колегією за необґрунтованістю.

Представники апелянтів в судовому засіданні апеляційної інстанції свої апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити. Представник позивача (кредитора), розпорядник майна проти апеляційної скарги заперечили, просили суд залишити без задоволення апеляційні скарги та оскаржувану ухвалу залишити без змін. Інші кредитори по справі, представник боржника та розпорядник майна не з'явились. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності тих представників учасників провадження у даній справі, що не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарг. Подальше відкладення призведе до затягування розгляду скарг, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами.

Згідно з частиною 1 статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників апелянтів, позивача, розпорядника майна проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", застосовуються норми Закону в редакції, що діяла з 19.01.2013 (далі по тексту - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно ст. ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/1829/14 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ-Білдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білгород Інвест" про банкрутство.

29.09.2014 через відділ діловодства суду першої інстанції надійшла позовна заява ініціюючого кредитора ТОВ "СВ-Білдинг" від 29.09.2014 до ТОВ "Білгород Інвест", ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" та ТОВ "Бізнес Фавор" про визнання недійсними договорів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.11.2014 (суддя Лутак Т.В.) у тому числі відмовлено в задоволенні позовної заяви ТОВ "СВ-Білдинг" про визнання недійсним договору позики № 29/4-01 від 29.04.2014, укладеного між ТОВ "Білгород Інвест" та ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив", що діє від власного імені за рахунок та в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду "Профі-Т Пасифік" недиверсифікованого виду закритого типу, та про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 14/5-1 від 14.05.2014, укладеного між ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив", що діє від власного імені за рахунок та в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду "Профі-Т Пасифік" недиверсифікованого виду закритого типу та ТОВ "Бізнес Фавор", в межах справи № 911/1829/14 про банкрутство ТОВ "Білгород Інвест".

Підставою для відмови у задоволенні позовної заяви слугувало те, що Позивач звернувся з даною позовною заявою в межах справи про банкрутство, однак ст. 20 Закону містить вичерпний перелік підстав для звернення з заявою і не містить підстав, якими Позивач обґрунтував позовні вимоги.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 ухвалу від 13.11.2014 у відповідній частині скасовано; позовну заяву ТОВ "СВ-Білдинг" про визнання недійсними договорів задоволено; визнано недійсним договір позики № 29/4-01 від 29.04.2014, укладений між Відповідачем 3 та Боржником; визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 14/5-1 від 14.05.2014, укладений між Відповідачем 2 та Відповідачем 3; відмовлено у визнанні кредиторських вимог ТОВ "Бізнес Фавор" до Боржника.

Задовольняючи позовну заяву, суд апеляційної інстанції послався на приписи ст. 10, 20 Закону і зазначив, що оспорюваний договір позики укладено з порушенням вимог чинного законодавства; до обставин укладення спірних договорів позики та відступлення права вимоги підлягають застосуванню положення ст. 20 Закону , оскільки зазначені правочини укладені менш ніж за рік до порушення справи про банкрутство Боржника і укладення цих договорів призвело до неможливості виконання Боржником своїх зобов'язань перед іншими кредиторами, що підтверджується фінансовою звітністю Боржника.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.03.2015 ухвалу господарського суду Київської області від 13.11.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 у відповідних частинах щодо розгляду позовної заяви ТОВ "СВ-Білдинг" в межах справи про банкрутство, а також щодо розгляду кредиторських вимог ТОВ "Бізнес Фавор" до Боржника скасовано та направлено справу у вказаних частинах для нового розгляду до господарського суду Київської області.

Підставою для скасування судових актів попередніх інстанцій стало те, що судами не було досліджено, в якому саме порядку Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, оскільки заявником позовні вимоги обґрунтовано, як загальними нормами ЦК України щодо недійсності правочинів так і ст. 20 Закону.

Також, колегія суддів касаційної інстанції відзначила, що ст. 20 Закону передбачає особливі наслідки задоволення вимог, заявлених в порядку цієї статті, зокрема, у разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених ч. 1 цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії. Кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору: погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов'язання боржником у натурі після припинення провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою суду першої інстанції від 27.03.2015 справу у визначених частинах прийнято до провадження судією Наріжним С.Ю.; призначено розгляд позовної заяви ТОВ "СВ-Білдинг" в межах справи про банкрутство на 20.04.2015; розгляд кредиторських вимог ТОВ "Бізнес Фавор" до Боржника відкладено до розгляду господарським судом позовної заяви ТОВ "СВ-Білдинг" про визнання недійсними договорів.

В подальшому розгляд вказаної позовної заяви про визнання недійсними договорів в межах даної справи про банкрутство відкладався. Судом першої інстанції з урахуванням положень ст.22 ГПК України прийняті пояснення позивача щодо підстав позову, в яких позивач зазначає, що вони подані відповідно до вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 05.03.2015 у даній справі .

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача, викладені у вказаній позовній заяві про визнання договорів недійсними.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з винесеною судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою, виходячи з наступного.

Зокрема, Позивач в обґрунтування позовної заяви посилався на ту обставину, що укладення спірного договору позики від 29.04.2014 № 29/4-01 (далі - Договір позики) суперечить нормам чинного законодавства, а саме, ч. 4 ст. 48 Закону України "Про інститути спільного інвестування", яка визначає, що позики за рахунок коштів венчурного фонду можуть надаватися тільки юридичним особам, за умови, що не менш як 10 відсотків статутного капіталу відповідної юридичної особи належить такому венчурному фонду.

Також позовні вимоги Позивач обґрунтовував тим, що Пасічник І.А. (т.в.о. керівника Боржника на дату укладення договору позики), який підписав від імені ТОВ "Білгород Інвест" спірний договір позики, і ТОВ "КУА "Профі-Т Актив", яке виступило позикодавцем, є співзасновниками ТОВ "Білгород Інвест", отже укладений договір позики не був спрямований на настання реальних наслідків, оскільки сторонам було відомо факт нездійснення Боржником господарської діяльності і наявність арештів на банківських рахунках Боржника, у зв'язку з чим т.в.о. керівника Боржника 28.04.2014 було відкрито новий банківський рахунок та 29.04.2014 було укладено спірний договір позики.

Крім цього Позивач зазначив у позовній заяві, що т.в.о. керівника Боржника Пасічником І.А. при укладенні вказаного договору позики було перевищено свої повноваження, оскільки згідно з п.п. 10 п. 11.4. Статуту Боржника, затвердженого загальними зборами учасників (протокол № 14 від 25.02.2013), зареєстрованого 29.05.2013, прийняття рішення щодо здійснення Товариством правочинів на суму, що перевищує 50000,00 грн. належить до виключної компетенції зборів учасників Товариства та зборами не приймалося рішення щодо надання дозволу керівнику укладати спірний договір позики.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним повністю договору про відступлення права вимоги № 14/5-1 від 14.05.2014 (далі- Договір про відступлення права вимоги), Позивач вказав, що згідно його умов ТОВ "КУА "Профі-Т Актив" відступив за плату в розмірі 7000000 (сім мільйонів) грн. 00 коп. на користь Відповідача 2 право вимоги за вказаним Договором позики. Однак, враховуючи недійсність Договору позики з моменту його укладення Позивач зазначає, що ТОВ "КУА "Профі-Т Актив" не мав права вимоги до ТОВ "Білгород Інвест", а відтак не мав передбачених законом підстав передавати неіснуюче право вимоги.

Позивач зазначив, що при укладенні спірних договорів порушено загальні норми ЦК України, ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України, що про існування Договору позики та Договору про відступлення права вимоги позивачу стало відомо з матеріалів провадження у справі про банкрутство ТОВ "Білгород Інвест", коли ТОВ "Бізнес Фавор" заявив свої конкурсні кредиторські вимоги в сумі 77016600,00 грн., що ґрунтувались на зазначених Договорі позики та Договорі про відступлення права вимоги. Позивач зазначає, що в результаті укладення цих правочинів були порушені його права та інтереси, як ініціюючого кредитора.

Відповідно до зазначеного у постанові Вищого господарського суду України від 05.03.2015 у даній справі суд першої інстанції з'ясував, в якому саме порядку позивач звернувся з даною позовною заявою до ТОВ "Білгород Інвест", ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" та ТОВ "Бізнес Фавор" про визнання недійсними договорів. Так, згідно наданих суду письмових пояснень Позивача від 14.05.2015, поданих в порядку ст. 22 ГПК України (прийнятих судом першої інстанції, як уточнення підстав позову), а також усних пояснень представника Позивача у судових засіданнях (у тому числі в суді апеляційної інстанції), Позивач уточнив, що звертається до суду саме з позовною заявою, що підстави позову Позивачем визначено згідно зі ст. 10 Закону та за загальними нормами ЦК України, а саме, ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України (позов подано не з підстав, вичерпний перелік яких наведено у ст. 20 Закону, та на ці підстави Позивач не посилається взагалі). У судовому засіданні від 06.07.2015 представник позивача підтвердила той факт, що ТОВ "СВ-Білдинг" звернувся до суду саме з позовною заявою та що позивач уточнив підстави позовної заяви з моменту подачі письмових пояснень від 14.05.2015 в порядку ст. 22 ГПК України, як зазначено вище (підстав, передбачених ст.20 Закону позовна заява не містить).

Матеріали справи свідчать і це зазначено господарським судом першої інстанції, що оскаржувана ухвала була прийнята у межах справи про банкрутство "Білгород Інвест" за наслідками розгляду позову ТОВ "СВ-Білдинг" до ТОВ "Білгород Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Фавор", ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" про визнання недійсним договору позики № 29/4-01 від 29.04.2014 та договору про відступлення права вимоги № 14/5-1 від 14.05.2014.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із законністю прийнятої оскаржуваної ухвали за наслідком здійснення саме такого розгляду.

Так, згідно з ч. 4 ст. 10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частина 4 статті 10 Закону кореспондується з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін. Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина ст. 16 ГПК України), та розглядаються у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (ст. 20 Закону); заяв щодо відшкодування збитків у зв'язку з відмовою керуючого санацією від правочину (договору); заяв щодо порушення сторонами умов правочинів (договорів), вчинених згідно з планом санації (ч. ч. 10, 11 ст. 28 Закону); спорів, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна (ч. 8 ст. 44 Закону), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що ст. 20 Закону передбачає розгляд заяви (поданої в порядку цієї статті) в межах провадження у справі про банкрутство (не у позовному провадженні). При цьому, вимоги такої заяви мають бути обґрунтовані виключно підставами, передбаченими ст. 20 Закону, мають містити посилання саме на цю норму Закону та можуть бути задоволені у разі встановлення наявності передбачених ст. 20 Закону підстав. Стаття 20 Закону передбачає певні наслідки визнання договорів (правочинів) недійсними з підстав, передбачених цією нормою Закону.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 23.04.2015 у справі № 905/5359/13-908/4643/14, від 05.12.2013 у справі № 911/673/13-г, тощо.

Водночас, звернення до господарського суду з позовною заявою про визнання правочинів недійсними на підставі порушень загальних вимог Цивільного кодексу України при укладанні чи при виконанні відповідних правочинів передбачає її розгляд у позовному провадженні (а не в межах справи про банкрутство) і, в такому разі, положення ст. 20 Закону застосуванню не підлягають. Вимоги позову, в цьому випадку, ґрунтуються на допущених при укладенні оспорюваного Договору порушень загальних вимог ЦК України. При цьому, позивач може визначити відповідачем не тільки боржника, а й іншу особу. Що і мало місце в даному випадку. Стаття 216 ЦК України передбачає певні наслідки визнання договорів (правочинів) недійсними з підстав, передбачених загальними нормами ЦК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що ТОВ "СВ-Білдинг", як позивач, у первісно поданій позовній заяві підкреслювало, що звертається саме з позовною заявою на підставі загальних норм Цивільного кодексу України в порядку ст. 20 Закону. Проте, в подальшому (під час нового розгляду) відповідно до ст. 22 ГПК України позивач уточнив (змінив) підставу позовних вимог та зазначив про наявність передбачених ст. 10 Закону підстав для визнання спірних договорів недійсними, взагалі не пославшись на ст. 20 Закону, більше того, наголосив на тому, що підстави, передбачені ст. 20 Закону, повністю відсутні в даному випадку. Хоча, як зазначалося вище, справи у спорах, передбачених ст. 10 Закону відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство за виключенням, крім іншого, заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (ст. 20 Закону).

Як вже зазначалось, справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина ст. 16 ГПК України) та розглядаються у позовному провадженні - на відміну від, зокрема, заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (ст. 20 Закону).

Разом з тим, судова колегія звертає увагу суду першої інстанції на те, що ст. 10 Закону передбачає, що суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує лише майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів) саме боржника. В даному випадку це стосуються спорів, які укладені саме з боржником. Стаття 20 Закону передбачає, що господарським судом в межах справи про банкрутство можуть бути визнані недійсними правочини (договори) саме боржника, які були вчинені саме боржником. Суд першої інстанції ж при винесенні оскаржуваної ухвали визнав недійсним договір позики № 29/4-01 від 29.04.2014, укладений між ТОВ "Білгород Інвест" та ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив", та договір про відступлення права вимоги № 14/5-1 від 14.05.2014, укладений між ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" та ТОВ "Бізнес Фавор", в якому боржник не є стороною, якого боржник не вчиняв (не укладав). При цьому, договір про відступлення права вимоги за своєю правовою природою не є правонаступництвом, та відносини за таким правочином є окремими договірними відносинами.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у оскаржуваній ухвалі місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарським судом Київської області в порушення вимог ст. 43 ГПК України не розглянуті всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, не враховано повною мірою зазначеного у постанові Вищого господарського суду України від 05.03.2015 у даній справі, тоді як згідно з ч. 1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

За таких підстав, розгляд поданої ТОВ "СВ-Білдинг" позовної заяви мав здійснюватись судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в окремому позовному провадженні, а не в межах даної справи про банкрутство ТОВ "Білгород Інвест". Матеріали справи свідчать про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В ст. 104 ГПК України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та для скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду.

Враховуючи встановлені у справі обставини, склад сторін у справі № 911/1829/14 про банкрутство ТОВ "Білгород Інвест" та за вказаною позовною заявою, предмет спору за даною позовною заявою та обґрунтування заявлених вимог, викладених позивачем у позовній заяві (з урахуванням уточнень до неї в порядку ст. 22 ГПК України, які були прийняті судом), норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку про необхідність припинення провадження у даній справі в частині розгляду заявленої ТОВ "СВ-Білдинг" позовної заяви до ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив", ТОВ "Білгород Інвест" та ТОВ "Бізнес Фавор" про визнання недійсними договору позики № 29/4-01 від 29.04.2014 та договору про відступлення права вимоги № 14/5-1 від 14.05.2014.

Керуючись п. 12 ч. 1 ст. 83 Закону, ст. 80 ГПК України суд припиняє провадження у справі № 911/1829/14 в частині розгляду позовної заяви ТОВ "СВ-Білдинг" до ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив", ТОВ "Білгород Інвест" та ТОВ "Бізнес Фавор" про визнання недійсними договору позики № 29/4-01 від 29.04.2014 та договору про відступлення права вимоги № 14/5-1 від 14.05.2014.

В абз. 2 п.п 5.1 п. 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що припинення провадження у справі з підстав, передбачених ст. 80 ГПК, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 49, ст. 80, 99, 101-106, ГПК України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ТОВ "Компанія з управління активами "Профі-Т Актив" та ТОВ "Бізнес Фавор" на ухвалу господарського суду Київської області від 27.05.2015 у справі № 911/1829/14 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 27.05.2015 у справі № 911/1829/14 скасувати.

3. Припинити провадження у справі № 911/1829/14 в частині розгляду позовної заяви ТОВ «СВ-Білдинг» до ТОВ «Компанія з управління активами «Профі-Т Актив», ТОВ «Білгород Інвест» та ТОВ «Бізнес Фавор» про визнання недійсними договору позики № 29/4-01 від 29.04.2014 та договору про відступлення права вимоги № 14/5-1 від 14.05.2014.

4. Матеріали справи № 911/1829/14 направити до господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний 13.07.2015.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Л.Л. Гарник

В.В. Шипко