ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.07.2015 Справа № 908/3010/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючої судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання (помічнику судді) Табачнікові В.Г.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», м. Київ (Регіональне відділення АТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжя)

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» , м. Маріуполь, Донецької області

до відповідача -2 : Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» , м. Маріуполь, Донецької області

про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № СR 11-026/28-4 від 24/02/2011 року в сумі 21 004 546,34 доларів США

За участю представників сторін:

Від позивача: Дубровьска Г.В. за довіреністю від 2.09.2014 р.

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: не з'явився.

Суд перебував в нарадчій кімнаті 01.07.2015р. з 11.25 год. по 11.30 год.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», м. Київ (Регіональне відділення АТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжя) звернулося з позовом до відповідача-1: Відкритого акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування», м. Маріуполь, Донецької області; до відповідача -2: Відкритого акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь, Донецької області про солідарне стягнення заборгованості кредитним договором № СR 11-026/28-4 від 24/02/2011 року в сумі 21 020 088, 23 доларів США.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором №CR 11-026/28-4 від 24.02.2011р.

Ухвалою суду від 19.05.2015р. за вказаним позовом порушено провадження по справі № 908/3010/15.

Враховуючи неявку представників відповідачів, невиконання сторонами вимог ухвали про порушення провадження та ненадання позивачем витребуваних документів у повному обсязі згідно зі ст. 77 ГПК України судові засідання неодноразово відкладалось.

03.06.2015 року представником позивача додано до матеріалів справи клопотання та витяги з ЄДРЮФОП, з якого вбачається, що відповідачі привели у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства" найменування організаційно-правової форми. Згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про акціонерні товариства " приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення. У зв'язку з викладеним, суд погоджується з позивачем відносно визначення відповідачами - Публічне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" та Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш".

09.06.2015р. від позивача на адресу господарського суду Донецької області надійшла заява про уточнення позивних вимог №12-4-8/1642 від 08.06.2015 р., в якій останній просить суд стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування та Публічного акціонерного товариства "АЗОВЗАГАЛЬМАШ" заборгованість в сумі 21 004 546,34 доларів США, з яких 18 739 199, 66 доларів США сума заборгованості за тілом кредиту, 1 903 590,35 доларів США сума заборгованості за нарахованими відсотками, за період 27.01.2014р. по 10.12.2014р., 361 756, 33 доларів США пені. Проаналізувавши зміст позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, судом встановлено, що в позові заявлено до стягнення відсотки в сумі 1 915 536,61 дол. США та пеня в сумі 365 325,96 доларів США., в свою чергу в заяві про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути заборгованість за відсотками в сумі 1 903 590,35 дол. США та пеню в сумі 361 756,33 грн. Позивач обґрунтовує подання заяви про уточнення статтею 22 ГПК України та наполягає на праві зменшити позовні вимоги до прийняття рішення. Фактично позивачем заявляються до стягнення відсотки за менший період ніж при поданні позову. Позивачем до матеріалів справи надані документи, які свідчать про направлення заяви про уточнення позовних вимог відповідачам.

За таких обставин суд розглядає справу з урахуванням заяви про уточнення позивних вимог №12-4-8/1642 від 08.06.2015 р.

Разом з позовом позивачем подано заяву №200-12-4.7/739 від 30.04.2015р. про його забезпечення шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачів в межах суми позову.

Відповідно до ст.66 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення господарського суду. За правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п.1 постанови №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Позивач обґрунтовує необхідність застосування забезпечення позову наявністю заборгованості, посилається на те, що боржники є недобросовісними та можуть у будь-який час здійснити відчуження належного їм майна. При цьому до матеріалів справи не надано відповідних доказів зазначеного.

Оскільки позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами ймовірність припущення того, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, що унеможливлює вжиття таких заходів, заява щодо забезпечення позову у справі №908/3010/15 шляхом накладання арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачів не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтовано заявленою.

23.06.2015р. на адресу суду від відповідача-1 надійшло клопотання б/н б/д, в якому останній просить суд витребувати первинні документи у позивача, а саме виписки з особових рахунків клієнтів.

У задоволенні клопотання б/н б/д судом відмовлено з огляду на наступне. Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.05.2015р. про порушення провадження у справі №908/3010/15 від позивача були витребувані первинні документи бухгалтерського обліку, які відповідно до ст.ст.1, 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " підтверджують надання кредитних коштів кожному з відповідачів та наявність спірної заборгованості станом на дату розгляду справи. 25.06.2015р. позивачем виконані вимоги суду в цієї частині.

Також, 23.06.2015р. на адресу суду від відповідача-1 надійшли пояснення б/н б/д, в яких останній зазначає, що грошових коштів від позивача не отримував, заборгованість за кредитним договором № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011р. у нього відсутня, у зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову.

23.06.2015р. на адресу суду від відповідача-2 надійшло клопотання б/н б/д, в якому останній, посилаючись на ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» просить суд зупини провадження по справі до розгляду Вищим адміністративним судом України касаційної скарги по справі №826/18330/14, предметом якої є визнання розпорядження КМУ України № 1079-р від 5.11.2015 року нечинним. Суд відмовляє у задоволені клопотання у зв'язку із відсутність перешкод в розгляді питання щодо стягнення пені в іноземній валюті незалежно від результатів розгляду справи, на яку посилається відповідач.

В судовому засіданні 01.07.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позивних вимог №12-4-8/1642 від 08.06.2015р. та просив суд стягнути заборгованість з відповідачів у іноземній валюті - валюті кредиту доларах США. Докази правомірності видачі та отримання кредиту в іноземній валюті (банківські ліцензії) наявні в матеріалах справи.

Представники відповідачів у жодне судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового засіданні були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки його повноважного представника в судове засідання, справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України без явки відповідачів за наявними в ній матеріалами.

01.07.2015р. через канцелярію суду представником Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» було надане клопотання б/н б/д про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів. В судове засідання представник не з'явився. Клопотання мотивовано тем, що між позивачем та ПрАТ «Азовелектросталь» укладено договір поруки № SR 11-040/28-4 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором СR 11-026/28-4. Проте, заявник не обґрунтував яким чином може вплинути рішення суду по цій справі на його права та обов'язки по відношенню до відповідачів. За змістом ст. 27 ГПК України , п. 1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини. Досліджуючи наявності юридичного інтересу у третьої особи у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. Проте, за висновком суду, стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів ніяким чином не вплине на права та обов'язки ЧАТ «Азовелектросталь» по відношенню до ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» та ПАТ «Азовзагальмаш». За таких обставин суд відмовляє в задоволені клопотання ПрАТ «Азовелектросталь» про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідачів.

Перед початком розгляду справи по суті представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками, передбаченими ст.22 ГПК України. Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України, складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.33 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2011р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - Банк) та Відкритим акціонерним товариством «Маріупольський завод важкого машинобудування» (далі - позичальник 1), та Відкритим акціонерним товариством «Азовзагальмаш» (далі - позичальник 2) укладено договір про надання кредиту СR 11-026/28-4 (далі кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого банк прийняв на себе зобов'язання надати позичальникам кредит в розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, а позичальники зобов'язуються належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, встановлені у цьому договорі. Лімітом фінансування встановлена максимально дозволена сума заборгованості позичальників за кредитом в розмірі 23 500 000,00 доларів США. Згідно п. 1.4. проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі 11,5% річних із розрахунку 360 днів на рік, якщо інше не буде погоджено сторонами. Порядок нарахування процентів визначений п.п.1.4.4-1.4.6 в редакції договору № 4 від 14 вересня 2012 року.

За змістом договору отримання кредитних коштів може бути здійснено відповідачем 1 та/або відповідачем 2, але в межах спільного ліміту фінансування.

Строк користування кредитним коштами встановлений до 31.12.2012 року. При цьому у випадку укладання додаткової угоди строк виконання зобов'язань встановлюється до 31.12.2015 року (п.1.6 договору).

Договорами про зміну договору про надання кредиту № 3 від 23 серпня 2012 року, № 6 від 30.04.2013 року, № 7 від 29 липня 2013 року сторони змінювали ліміт кредитування в залежності від строку користування кредитом (встановлено поетапне погашення заборгованості рівними частками).

27.09.2013 року між сторонами укладено договір № 8 про зміну договору про надання кредиту. Згідно п. 1.1.3 в редакції зазначеного договору сторони дійшли згоди про зменшення ліміту фінансування до 18 739 199,66 дол. США., та встановили, що починаючи з 30.09.2014 року погашення Кредиту здійснюється щоквартально рівними платежами від розміру заборгованості Позичальника, що існуватиме перед Банком станом на 30.09.2014 року. Згідно п.1.6 договору в редакції від 27.09.2013 року позичальники прийняли на себе зобов'язання виконати Боргові зобов'язання в строк до 29.12.2016 року з урахуванням щоквартальних погашень рівними частками , в порядку встановленому п. 1.1.3 Кредитного договору.

У відповідності до п. 4.1 договору сторони встановили відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені, за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 1.12. договору сторони, домовились, що позичальник 1 та позичальник 2 зобов'язуються перед банком виступати солідарними боржниками по цьому договору. Солідарна відповідальність позичальників існуватиме перед банком до тих пір, поки боргові зобов'язання не будуть виконані у повному обсязі. Банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань до позичальника 1 або позичальника 2 або до всіх одночасно.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є змішаним договором, в якому містяться елементи договору кредиту та поруки, який підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та §3 гл. 49 Цивільного кодексу України.

Як вбачається зі змісту кредитного договору № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011р., сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаних правочинів. Оскільки сторонами не надано доказів їх припинення або визнання у встановленому порядку недійсними, виходячи зі встановленої ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, суд вважає вищевказану угоду дійсною та обов'язковими для виконання сторонами.

Судом встановлено , що на виконання умов кредитного договору № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011р. ПАТ «ОТП Банк» надав відповідачу-2 грошові кошти в сумі 23 500 000,00 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями меморіальних ордерів №817152611 від 25.02.2011р. на суму 3 614 002,66 доларів США, №817152610 від 25.02.2011р. на суму 19 125 197,00 доларів США, №87120 від 30.04.2013р. на суму 1 600 000,00 доларів США, №5903936 від 30.07.2013р. на суму 3 200 000,00 доларів США, №1147 від 30.09.2013р. на суму 3 200 000,00 доларів США та виписками по особливим рахункам 2063, відкритими позивачем для обліку заборгованості за кредитами наданими відповідачеві-2 в межах кредитного договору.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525,526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом

Як зазначалося вище, пунктом 1.1.3. договору в редакції договору № 8 від 27.09.2013р. сторони погодили , що з 30.09.2014 року встановлюється графік повернення кредиту - щоквартально рівними платежами від розміру заборгованості , що існуватиме на 30.09.2014 року. Судом встановлено, що станом на 30.09.2014 року у відповідача-2 створилася заборгованість в сумі Ліміту фінансування, а саме 18 739 199,66 доларів США. На час подання позову розмір заборгованості не змінився, що свідчить про невиконання вимог п. 1.1.3 договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України , до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. У відповідності до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідачами був порушений графік погашення кредиту частинами, тому у позивача виникло право на звернення до господарського суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості. Враховуючи викладене, приписи ст. ст. 1050, 1054 ЦК України, п.3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» № 1 від 24.11.2014 року, вимоги позивача щодо дострокового стягнення всієї заборгованості за кредитом є правомірними.

Як зазначає позивач та не спростовує належними доказами відповідачі, наразі у відповідача - 2 наявна заборгованість за кредитним договором № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011р., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 18 739 199,66 доларів США, заборгованості за відсотками, нарахованими з 27.01.2014р. по 10.12.2014р. в сумі 1 903 590,35 доларів США. Зазначена заборгованість підтверджується виписками з особливих рахунків, доданими до матеріалів справи, які, за змістом ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність ", є належними доказами, які підтверджують наявність/відсутність та розмір відповідної заборгованості. У відповідності до ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Таким чином, суд приймає зазначені документи як належні докази, якими підтверджується спірна заборгованість.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525,526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи приписи п. 1.12 договору про надання кредиту № СR 11 - 026/28-4 , суд приходить до висновку про солідарну відповідальність відповідачів та задовольняє вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом в сумі 18 739 199,66 доларів США, заборгованості за відсотками, нарахованими з 27.01.2014р. по 10.12.2014р. в сумі 1 903 590,35 доларів США повному обсязі.

Щодо заявлених вимог про стягнення пені у розмірі 361 756,33 доларів США, суд відмовляє з огляду на наступне. Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93. Проте, зі змісту ст. 5 Декрету використовувати іноземну валюту як засіб платежу на території України можливо за наявністю відповідної ліцензії. Позивачем на вимогу суду до матеріалів справи надано дозвіл № 191-1 , зареєстрований НБУ 2.03.1998 року за номером 273 на здійснення валютних операцій. Зі змісту дозволу не вбачається право Позивача на отримання штрафних санкцій в іноземній валюті. Доказів наявності відповідної ліцензії у відповідачів суду не надано.

Крім зазначеного, згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Згідно п. 4.1 договору сторони встановили відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів у вигляді пеня, яка обчіслюється в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені за кожний день прострочення.

Таким чином, розмір пені встановлений сторонами спірних відношень та законодавчо визначений максимальний розмір пені пов'язані із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. При вирішенні зазначеного питання суд , в порядку ст. 82 ГПК України, застосовує висновки Верховний суд України, викладені у постанові по справі №3-29гс15 від 01.04.2015р.

Як свідчить розрахунок пені, доданий до матеріалів справи , позивач, здійснив нарахування пені без застосування курсу іноземної валюти до національної, що складався в кожний з днів прострочення зобов'язання, що порушує принцип, визначений Верховним судом України в постанові від 1.04.2015 року. До того ж в судовому засіданні 1.07.2015 року позивач підтвердив вимоги про стягнення пені в іноземній валюті.

За таких обставин суд відмовляє в задоволені вимог про стягнення пені в повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 192, 525, 526, 533, 1050, 1054 §2 Глави 71 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 345-346 Господарського кодексу України, ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», м. Київ до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування», м. Маріуполь, Донецької області; до відповідача -2: Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь, Донецької області про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № СR 11-026/28-4 від 24/02/2011 року в сумі 21 004 546, 34 доларів США - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» (87535, м. Маріуполь, Донецька область, площа Машинобудівельників, 1, Ідентифікаційний код 20355550) та Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, м. Маріуполь, Донецька область, площа Машинобудівельників, 1, Ідентифікаційний код 13504334) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, Ідентифікаційний код 21685166) на підставі кредитного договору № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011 заборгованість за кредитом в сумі 18 739 199,66 доларів США, заборгованості за відсотками, нарахованими з 27.01.2014р. по 10.12.2014р. в сумі 1 903 590,35 доларів США, судовий збір у розмірі 71821,36грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 01.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну чистини рішення. Повний текст рішення за правилами ст.ст.84-85 ГПК України підписано 03.07.2015р.

Суддя П.В. Демідова