ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" липня 2015 р.Справа № 916/1701/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго";

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Імексбанк";

про стягнення 9 747,90 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 7634,21 грн., 3 % річних у сумі 51,81 грн., інфляційні нарахування у сумі 1001,59 грн., пеню у сумі 269,20 грн., а також 10 % штрафу річних у сумі 173,04 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 32/07-Т на користування тепловою енергією в гарячій воді від 03.12.2007 року для приміщення загальною площею 48,3 кв.м., розташованого за адресою: Одеська обл., м. Теплодар, вул. Піонерська, 8.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.04.2015р. було порушено провадження у справі №916/1719/15 із призначенням її до розгляду в судовому засіданні 27.05.2015 року.

13.05.2015 року до канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення проти позову (а.с.32-35), в обґрунтування яких останній, з огляду на введення у ПАТ "Імексбанк" тимчасової адміністрації, вважає, що позивач відповідно до норм діючого законодавства щодо майнового зобов'язання з перерахування грошових коштів є кредитором банку.

Відтак, з урахуванням встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно в межах процедури ліквідації, у задоволенні позову просить відмовити.

Крім того, у поданих запереченнях запевнив, що вимоги позивача враховані банком, з огляду на що виплата коштів буде здійснюватися у порядку та розмірах, встановлених вищевказаним законом.

У засіданні суду 27.05.2015 року представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог (збільшення їх розміру) (а.с.42-43), згідно якої останній просить суд стягнути заборгованість у розмірі 9 747,90 грн., з яких 7634,21 грн. сума основного боргу; 51,81 грн. 3 % річних, інфляційні нарахування у сумі 1001,59 грн.; 10 % штрафу у сумі 173,04 грн. та пеню у розмірі 887,25 грн.

Ухвалою суду від 27.05.2015 року у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, неподанням витребуваних ухвалою суду доказів, а також необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 17.06.2015 року.

Ухвалою суду від 17.06.2015 року строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на п'ятнадцять днів та з огляду на нез'явлення в судове засідання представника відповідача, а також неподання витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено на 08.07.2015 року.

У судове засідання 08.07.2015 року представник позивача не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 17.06.2015 року (а.с.50).

Відповідач - Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судової ухвали про порушення провадження у справі від 27.04.2015 року, ухвали про відкладення розгляду справи від 27.05.2015 року та ухвали від 17.06.2015 року на його юридичну адресу, що зазначена у спеціальному витязі з ЄДР (а.с.29-30), що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.40,48,53), у судове засідання не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, суд вказує наступне.

Відповідно п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Зазначене цілком кореспондується зі ст.275 ГК України, згідно якої за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплодаренерго» (Енергопостачальна організація) та Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" (Абонент) було укладено договір на користування тепловою енергією в гарячій воді № 32/07-Т від 03.12.2007 року для приміщення загальною площею 48,3 кв.м., розташованого за адресою: Одеська обл., м. Теплодар, вул. Піонерська, 8. (а.с.9-10).

Приписами п. 7 договору встановлено, що розрахунок за теплову енергію проводиться в грошовій формі до 10 числа місяця, наступного за звітним, у відповідності з діючими тарифами.

Згідно п. 7.1 договору, тариф на споживання теплової енергії складає 361,20 грн. за 1 Гкал. відпущеної теплової енергії з врахуванням ПДВ, об'єм відпущеної теплової енергії по договору складає 9,2 Гкал, сума договору 3323,04 грн. в тому числі ПДВ 553,84 грн.

Відповідно до п. 7.2 договору, при зміні тарифів на теплову енергію і суми оплати Енергопостачальна організація інформує про це Абонента. Суму оплати з врахуванням зміни тарифу сторони домовилися рахувати невід'ємною частиною договору.

Енергопостачальна організація по закінченню місяця виписує рахунок за фактично відпущену теплоенергію. Представник Абонента зобов'язаний отримати рахунок до 5 числа (п.8 договору).

Договір вступає в силу з 01.12.2007 року та діє по 30.09.2008 року (п.17 договору). Договір вважається щорічно пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про припинення його дії чи змін умов договору, що не суперечать законодавству України. (п.20 договору).

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМ України № 1198 від 03.10.2007р., споживач теплової енергії зобов'язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, і вказане не спростовано відповідачем, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, забезпечивши в період з 31.10.2014 року по 31.03.2015 року постачання теплової енергії споживачу на загальну суму 7811,91 грн., що вбачається з актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) (а.с.22-27).

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за договором на постачання теплової енергії щодо оплати одержаної теплової енергії не виконував належним чином, сплативши заборгованість лише у сумі 177,70 грн., з огляду на що у Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» виникла заборгованість у розмірі 7 634,21 грн.

Враховуючи вищезазначене та те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 7 634,21 грн., відповідач, згідно приписів ст.ст. 33-34 ГПК України, суду не надав, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго" в цій частині цілком обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 887,25грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що оплата за фактично спожиту теплоенергію здійснюється шляхом перерахування на банківський рахунок Енергопостачальної організації. У випадку порушень Абонентом строку оплати стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення і штраф у розмірі 10 % річних від суми неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України прямо вказано на те, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано спеціальним законом - Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно з ст. ст. 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, згідно із ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, суд вказує, що відповідно до п.п.3,5 п.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, а також нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Таким чином, суд, перевіривши розрахунок суми пені (а.с.12), з огляду на введення у ПАТ «Імексбанк» з 27.01.2015 року тимчасової адміністрації, з врахуванням положень п.п.3,5 п.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановив його помилковість, що пов'язана, виключно, з нарахуванням пені за період, у який у відповідача вже було впроваджено тимчасову адміністрацію.

З огляду на вказане, судом, з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, за допомогою системи „Ліга-Закон", зроблено власний розрахунок пені, згідно з яким, загальна сума пені за договором, яка є обґрунтованою в межах даного позову, складає 124,18 грн.

Розрахунок суми пені

Сума боргу(грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
177.7011.11.2014 - 12.11.2014212.5000 %0.068 %0.24
177.7013.11.2014 - 10.12.20142814.0000 %0.077 %3.82
1155.0011.12.2014 - 13.12.2014314.0000 %0.077 %2.66
2878.7314.12.2014 - 10.01.20152814.0000 %0.077 %61.83
4532.1011.01.2015 - 26.01.20151614.0000 %0.077 %*55.63
124.18

Одночасно, суд зазначає, що штраф, нарахований за кожний день прострочення, є за правовою природою ідентичним пені, тому суд, з огляду на вищевказане законодавче обмеження розміру, вважає вимоги про стягнення штрафу згідно з розрахунком (а.с.12) за 151 календарний день необґрунтованими.

Крім того, згідно частини статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, здійснений позивачем (а.с.11-12), встановив часткову неправильність їх нарахування, що також пов'язано з вищенаведеними обставинами (введенням тимчасової адміністрації), у зв'язку із чим за допомогою системи „Ліга-Закон", судом зроблено власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, згідно якого загальна сума 3 % річних, що є обґрунтованою становить 13,02 грн.; інфляційних нарахувань у сумі - 127,27 грн.

Розрахунок відсотків

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір відсотків річнихЗагальна сума відсотків
177.7011.11.2014 - 10.12.2014303 %0.44
1155.0011.12.2014 - 13.12.201433 %0.28
115514.12.2014 - 15.12.201423 %0.19
2878.7316.12.2014 - 10.01.2015263 %6.15
4532.1011.01.2015 - 26.01.2015163 %5.96
13.02

Розрахунок інфляційних нарахувань

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
11.11.2014 - 30.11.2014177.701.0193.38181.08
11.12.2014 - 31.12.20141155.001.03034.651189.65
01.01.2015 - 26.01.20152878.731.03189.242967.97
127.27

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення вищевказаних сум на підставі судового рішення, суд виходить з наступного.

За приписами частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

Як вбачається з відомостей, які є загальнодоступними та містяться на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 27 травня 2015 року прийнято рішення № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича строком на 1 рік з 27 травня 2015 р. до 26 травня 2016 р. включно.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 5, 6 статті 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як зазначено вище, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 105 від 27.05.2015, з 27 травня 2015 року розпочато ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК».

Статтею 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Згідно п.п.3,4 ч.2 ст. 46 вказаного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

Частиною 3 ст. 46 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 49 вищевказаного Закону, протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Крім того, відповідно до п.4 ч.2 ст.49 Закону, будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані законодавчі норми, суд доходить висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго" не підлягають задоволенню шляхом винесення судового рішення про примусове стягнення вказаних сум, а мають задовольнятися в межах ліквідаційної процедури.

Крім того, як встановлено судом, зокрема з пояснень ПАТ «Імексбанк» (а.с.36), ним враховані вимоги позивача, з огляду на що виплата грошових коштів буде здійснюватися у порядку та розмірах встановлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго", судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

.

Повне рішення складено 13 липня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська