ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа № 922/1746/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

1-го відповідача - не з'явився,

2-го відповідача - Копченко І.В. - дов. б/н від 01.11.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3311 Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015 р. у справі № 922/1746/15,

за позовом Приватного АТ "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпропетровськ,

до 1) Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "СТВ-Харків", с. Комунар, Харківський р-н, Харківська обл.,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач, Приватне АТ "Страхова компанія "Інгосстрах" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, згідно з якою просив суд стягнути з 1-го відповідача (Публічного АТ "Харківська муніципальна страхова компанія") в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 26470,43 грн.; стягнути з 2-го відповідача (ТОВ "СТВ-Харків") в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в сумі 1000,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.05.2015 р. (суддя Прохоров С.А.) в задоволенні позовних вимог до Публічного АТ "Харківська муніципальна страхова компанія" відмовлено. В задоволенні позовних вимог до ТОВ "СТВ-Харків" відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 16.06.2015р. (а.с. 16 том ІІ).

1-й відповідач, ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія", у судове засідання також не з'явився, у наданому листі просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також, позивач просить розглянути справу без його участі.

2-й відповідач, ТОВ "СТВ-Харків", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте позивач та 1-й відповідач не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі вищевказаних осіб за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи 2-го відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як посилається позивач в позовній заяві, 10.06.2008 р. між ЗАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" (після зміни організаційно-правової форми - ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах") та Романовським Олегом Леонідовичем укладено договір страхування № PLOKAE00000269, згідно якого позивач зобов'язався в разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування в межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем VOLKSWAGEN Caddy, реєстраційний № ВІ2472АХ. Згідно з умовами, страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується договором.

27.12.2011 р. о 12:50 по вул. Калініна, 32 у м. Полтава відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля VOLKSWAGEN Caddy, реєстраційний № ВІ2472АХ під керуванням Романовського О.Л. та автомобіля ГАЗ3307, реєстраційний № ВІ9612ВЕ під керуванням Филипась Г.О. та винним є водій автомобіля ГАЗ3307, реєстраційний № ВІ9612ВЕ Филипась Г.О. В результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику застрахованого автомобіля заподіяно матеріальну шкоду. Згідно звіту № К 03/12 від 10.01.2012 р., розмір заподіяної шкоди власнику застрахованого автомобіля склав 28007,69 грн. та сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахування визначеної договором страхування франшизи та інших умов договору на підставі страхового акту № И-511 від 13.02.2012 р. складає 27470,43 грн., яке виплачено в повному обсязі.

Також позивач зазначає, що згідно ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно копії витягу з централізованої бази МТСБУ, франшиза за полісом АВ/1142145 становить 1000,00 грн. Довідкою № 8935338 визначено, що винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля ГАЗ 3307, реєстраційний № ВІ9612ВЕ, Филипась Г.О. та на момент ДТП він працював водієм ТОВ "СТВ-Центр", тобто на момент ДТП виконував свої трудові (службові) обов'язки. Згідно інформації з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в даних про перебування юридичної особи в процесі припинення міститься позначка "припинено", а в даних про юридичних осіб-правонаступників значиться ТОВ "СТВ-Харків".

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Закони України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надає страховику право приймати участь в розслідуванні обставин настання страхового випадку та визначення розміру збитку, завданого настанням страхового випадку.

Однак, позивачем проведені дії по виплаті страхової виплати на користь свого страхувальника без узгодження таких дій з 1-м відповідачем, що є грубим порушенням норм чинного законодавства України, отже, такі дії призвели до неможливості встановити дійсний розмір завданої шкоди, оскільки позбавили відповідача бути присутнім при огляді пошкодженого транспортного засобу та може бути підставою відмови в проведенні виплати.

До того ж, у відповідності до ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, в якій має міститись найменування страховика, якому подається заява, прізвище, ім'я, по батькові заявника, його місце проживання або місцезнаходження, зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості, що її підтверджують, інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду та потерпілих.

Пунктом 33.3. статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", водії та власники транспортних засобів, причетних до ДТП, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилось після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна в такому стані, в якому воно знаходилось після ДТП, в разі, якщо не з їхньої вини протягом 10 робочих днів після одержання страховиком повідомлення про ДТП його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

При цьому, згідно з п. 33-1.1. ст. 33-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до ДТП, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні в неї документи щодо цієї ДТП протягом 7 робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа.

Крім того, судова колегія зазначає, що позивач зобов'язаний довести, що він сплатив страхове відшкодування за вищевказаним договором страхування та 2-й відповідач відповідає за дії особи, винної за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що стала підставою для страхового відшкодування.

Однак, позивач не надав суду жодного доказу того, що він набув права вимоги до 2-го відповідача, більш того в позовній заяві позивач зазначає, що по теперішній час не може достовірно довідатися про те, чи повинні відповідати за позовом ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія" та ТОВ "СТВ-Харків".

Також, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував строк позовної давності, оскільки той строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, пропущений позивачем.

Так, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Таким чином, у потерпілої в ДТП особи (страхувальника за договором страхування) право вимоги до особи, відповідальної за дії винуватця ДТП, виникло 27.12.2011 р. та вказане право вимоги перейшло на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування. Тобто, строк позовної давності за зобов'язанням щодо відшкодування винною в ДТП особою (або іншою особою, яка відповідає за її дії), спричинених збитків починає свій перебіг саме 27.12.2011 р. та закінчився у грудні 2014 року, тому на момент подачі позовної заяви (24.03.2015 року) строк позовної давності позивачем пропущений. Доказів поважності пропуску строків позовної давності позивачем суду не надано.

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене та те, що про застосування спливу строків позовної давності заявлено відповідачами у справі, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що він не може достовірно довідатись про те, чи повинні відповідати за цим позовом відповідачі, а відтак, строк позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позивачем не пропущений.

Такі посилання позивача є безпідставними, оскільки позивач під час розгляду справи судом першої інстанції не навів жодного доказу вчинення ним будь-яких дій, направлених на захист його прав та інтересів, ані з моменту виникнення страхового випадку, ані з моменту виплати страхового відшкодування, не зважаючи на те, що у позивача були наявні відомості про відповідачів за позовом. Тобто протягом останніх трьох років (до моменту подачі позовної заяви) позивач, знаючи що до нього перейшло право вимоги та володіючи інформацією про осіб, до яких, на його думку, можна пред'явити вимогу, не вжив жодних заходів, тому пропуск строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, вчинений без будь-яких поважних причин.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015 р. у справі № 922/1746/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015 р. у справі № 922/1746/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 10.07.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.