ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа № 914/1028/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Будова Захід, с.Смільне Бродівського району Львівської області № 61/Т від 18.05.2015р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2015 року

у справі № 914/1028/15

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю Агробудмеханізація, с.Біла Тернопільської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Будова Захід, с.Смільне Бродівського району Львівської області

про стягнення заборгованості.

За участю представників :

від позивача: ОСОБА_2 директор;

від відповідача: не зявився;

Представникам сторін в судових засіданнях розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлялось.

Скаржником повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи б/н від 30.06.2015р., однак дане клопотання судовою колегією залишено без задоволення як необгрунтоване.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.05.2015 р. у справі №914/1028/15 (суддя Іванчук С.В. ) позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Будова Захід на користь Товариства з додатковою відповідальністю Агробудмеханізація 35 096,00грн. основного боргу, 15 477,33грн. інфляційних втрат, 2 340,72грн. 3% річних та 1 671,20грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

ТОВ Будова Захід подано апеляційну скаргу № 61/Т від 18.05.2015р., в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог суми основного боргу 20 000,00грн., 3% річних у розмірі 425,34грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 650, 46 грн., посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, при прийнятті рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, судом не повністю з»ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник зазначає, що у позивачем не заперечується сплату відповідачем 15 000,00грн. основного боргу за відповідним договором, тому зобов»язання щодо сплати 15 000,00грн. припинилось з моменту сплати відповідної суми, отже позивачем необгрунтовано нараховано 425,34грн. 3% річних на суму 50 096,00грн. в той час як основний борг становить 35 096,00грн

Також, скаржник зазначає, що судом не надано можливості відповідачу ознайомитись із змістом заяви про збільшення позовних вимог та підготовки відповідних заперечень.

Також скаржник зазначає, що позивач не проводив роботи з монтажу крана на обєкті просп. Ст.Бандери в м.Тернополі, оскільки даний кран на даному обєкті будівництва уже знаходився і був змонтований раніше. Так, будівництво обєкту на пр.Ст.Бандери в м.Тернополі розпочинала ПП ТФ Будівельник. З метою будівництва житлового будинку за даною адресою ПП ТФБудівельник уклало договори із ТДВ Агробудмеханізація щодо падання послуг баштовими кранами. Відповідно баштовий кран був змонтований на обєкті за адресою пр.Ст.Бандери у м.Тернополі.

Однак, на думку відповідача, роботи ПП ТФБудівельник щодо будівництва обєкту не виконало і щодо ПП ТФБудівельник господарським судом Тернопільської області 27.12.2011р. порушено провадження щодо банкрутства ПП ТФБудівельник (справа 10/Б-5022/1319/2011). 04.05.2012р. господарським судом Тернопільської області винесено ухвалу про затвердження реєстру вимог-кредиторів ПП ТФ Будівельник, одним із яких (під номером 50) визнано ТДВ Агробудмеханізація. Відповідно ТДВ Агробудмеханізація включило в розмір кредиторської заборгованості ПП ТФ Будівельник витрати з приводу монтажу баштового крана по пр.Ст.Бандери у м.Тернополі.

ТОВ Агробудмеханізація у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що твердження скаржника, вкладені в апеляційній скарзі не відповідають матеріалам справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін в судовому засіданні 09.12.2014р., суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 21.11.2012р. між ТОВ Агробудмеханізація (виконавець) та ТОВ Будова Захід (замовник) укладено договір №211112 про надання послуг баштовим краном КБ-403 (далі по тексту договір №211112 від 21.11.2012р.) (а.с.10).

Відповідно до розділу 1 договору №211112 від 21.11.2012р. виконавець надає послуги замовнику технічно справним баштовим краном КБ-403 для виконання будівельно-монтажних робіт на обєкті замовника по вул.С.Бандери. Вартість послуг визначається: 95,00грн. (без ПДВ), ПДВ-19,00грн. за одну годину роботи баштового крана. Загальна вартість з ПДВ 114грн. Замовник оплачує роботи по комплектації, монтажу, демонтажу і наладці електрообладнання крана в сумі 40 000,00грн.

Згідно із п.п.2.1, 2.2 договору №211112 від 21.11.2012р. кран КБ-403 має бути переданий виконавцем і прийнятий замовником за актом приймання-передачі. Сторони при передачі крана зобовязані перевірити його справність, про що в акті передачі має бути зроблено позначку.

За умовами розділу 3 договору №211112 від 21.11.2012р. замовник проводить оплату за надані послуги згідно рахунків виконавця. Повний розрахунок за відпрацьований місяць проводиться замовником на протязі 5-ти банківських днів наступного місяця після надання послуг. Замовник зобовязується забезпечити щомісячний обсяг робіт в розмірі не менше за законодавчо встановлений ліміт робочого часу (згідно виробничого календаря), і оплатити за нього.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору №211112 від 21.11.2012р. позивач надав послуги з комплектації, демонтажу, монтажу та наладці електрообладнання КБ403, а також безпосередньо послуги баштового крана КБ-403, а відповідач прийняв їх на загальну суму 85 714,00грн. (з ПДВ), що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), (а.с.11-15)які підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками без застережень та заперечень, щодо обємів робіт їх вартості та якості, щодо видів виконаних робіт, наданих послуг (а.с.11-15).

Відповідачем оплачено надані послуги частково в розмірі 50 618,00грн., що підтверджується копіями платіжних доручень із призначенням платежу за монтаж та демонтаж баштового крана згідно договору №211112 від 21.11.12р. (а.с.26-28). Отже заборгованість відповідача становить 35 096,00грн.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до закону, умов договору, інших правових актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Не допускається одностороння відмова від зобовязання.

Положенням ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ч. 1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджується сума основного боргу в розмірі 35 096,00грн., доказів щодо оплати заборгованості відповідачем не надано.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність проведених розрахунків інфляційних та 3% річних суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 340,72грн. за період з 06.07.2013р. по 30.04.2015р. та інфляційні втрати у розмірі 15 477,33грн. за період з січня 2014 року по березень 2015 року.

В силу ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із положенням п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктом 4.6 договору №211112 від 21.11.2012р. передбачено, що за недотримання строків сплати зазначених в п.п.2.2, 2.3 договору виконавець має право нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочки, що діяла на момент прострочення на підставі Закону України від 22.10.1996р. №543/96ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Так, згідно із п.4.6 договору №211112 від 21.11.2012р. позивач по кожному акту окремо за період з 01.09.2014р. по 28.02.2015р. нарахував відповідачу пеню у розмірі 4932грн. 67коп.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачем проведено нарахування пені за період з 01.09.2014р. по 28.02.2015р із порушенням вимог ч.6 ст.232 ГК України, змінивши період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане та змінивши початок такого перебігу , який має починатися з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін та визнав такою, що не підлягає стягненню пеню в розмірі 4 932,67грн.

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (абз.2 ст. 34 ГПК України).

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання скаржника на те, що позивач не проводив роботи з монтажу крана, судовою колегією не беруться до уваги, оскільки акт №А-00000013 від 21.02.2013р. на суму 40 000,00грн. (з ПДВ) (а.с.15), який підписаний представниками обох сторін та скріплений їх печатками без жодних застережень та заперечень, щодо обємів робіт їх вартості та якості, щодо видів виконаних робіт, наданих послуг, містить перелік наданих послуг, як з монтажу так і з демонтажу КБ 403, а також відповідачем визнано факт надання послуг з монтажу та демонтажу баштового крана , оскільки здійснено часткову оплату в розмірі 20 000,00 грн. із призначенням платежу саме за послуги з монтажу та демонтажу баштового крана КБ 403 (а.с.28).

Також, посилання скаржника на неправомірне нарахування позивачем 3% річних на суму 425,34 грн. не береться судовою колегією до уваги, оскільки зазначена сума нарахована за період прострочки сплати відповідачем основного боргу в сумі 15 000,00грн., а саме до 16.06.2014р.

Окрім того посилання скаржника на те, що судом не надано можливості відповідачу ознайомитись із змістом заяви про збільшення позовних вимог та підготовки відповідних заперечень не береться судовою колегією до уваги, оскільки заява про збільшення позовних вимог надіслана позивачем відповідачу 30.04.2015р., що підтверджується поштовою квитанцією та описом вкладення у цінний лист (а.с.46-47).

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2015 р. у справі №914/1028/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.07.2015р.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.