ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа № 911/2390/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Златобанк», м. Київ
до товариства з обмеженою відповідальністю «Пашківка», Київська обл., с. Софіївська Борщагівка
про стягнення заборгованості,
за участю представників:

позивача:Церанюк І.С., довіреність №30 від 14.05.2015 року;
відповідача:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Златобанк» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Пашківка» (відповідач) про стягнення 5 000 000,00 доларів США боргу за кредитом, 104 236,11 доларів США боргу за процентами, 77 712,52 грн пені та 5 000,00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №259/1/13-KL від 25.09.2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.06.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.06.2015 року.

У судовому засіданні 25.06.2015 року оголошувалая перерва на 09.07.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 09.07.2015 року не з'явився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.09.2013 року між публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Пашківка» (позичальник) укладено кредитний договір №259/1/13-KL (договір), згідно якого кредитодавець зобов'язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов'язався в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови кредитного договору.

Згідно п.п. 1.3., 1.4., 1.4.1., 1.5. договору, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 5 000 000 доларів 00 центів. Кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 24 вересня 2014 року включно. Зниження максимального ліміту кредитної лінії не встановлюється. За користування кредитом позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється у розмірі: - 9 процентів річних.

Повернення кредитних коштів здійснюється на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів (п. 2.2.1. договору).

Пунктами 2.3., 2.4., 2.5., 2.6., 2.6.1. договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем в валюті кредиту. Сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів приймається місяць, рівний календарній кількості днів, та рік, рівний 360 дням. День повернення кредиту до розрахунку не приймається. Позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів. Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту. Якщо останній день повернення кредиту та/або сплати процентів припадає на вихідний, святковий день або інший неробочий день, то позичальник має право повернути кредит та/або сплатити проценти наступного робочого дня.

Відповідно до п. 3.1.4. договору кредитодавець має право: відмовитися від подальшого кредитування позичальника за кредитним договором частково або в повному обсязі та/або вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (в тому числі дострокового повернення), сплати процентів за весь строк користування кредитними коштами та неустойки/штрафів (за їх наявності) у разі настання та/або існування хоча б однієї з таких обставин: - у випадку одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобов'язань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов.

Згідно п.п. 3.4., 3.4.2., 3.4.3., 3.4.4. договору позичальник зобов'язаний: - сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому кредитним договором, згідно з умовами кредитного договору; - повернути кредит в повному обсязі та в порядку та в строки, передбачені кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин/подій; - безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору.

Згідно п. 7.6. договору кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

29.08.2014 року між публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Пашківка» (позичальник) укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору №259/1/13-KL від 25.09.2013 року, згідно якого сторони домовились викласти пункт 1.4 кредитного договору у наступній редакції: « 1.4. Кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 23 вересня 2015 року включно.».

01.09.2014 року між публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Пашківка» (позичальник) укладено договір про внесення змін №2 до кредитного договору №259/1/13-KL від 25.09.2013 року, згідно якого сторони домовились викласти п. 1.5. кредитного договору №259/1/13-KL від 25.09.2013 року у наступній редакції: « 1.5. За користування кредитом позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється у розмірі: 9,5 річних.».

08.12.2014 року між публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Пашківка» (позичальник) укладено договір про внесення змін №3 до кредитного договору №259/1/13-KL від 25.09.2013 року, згідно якого сторони домовились щодо сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року включно не пізніше 20.12.2014 року включно.

08.01.2015 року між публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Пашківка» (позичальник) укладено договір про внесення змін №4 до кредитного договору №259/1/13-KL від 25.09.2013 року, згідно якого сторони домовились щодо сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно та які в подальшому будуть нараховані не пізніше 16.01.2015 року включно.

Суд встановив, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором №259/1/13-KL від 25.09.2013 року виконав належним чином, на виконання п. 1.1. договору перерахував на рахунок відповідача 5 000 000 доларів США в якості суми кредиту, що підтверджується банківськими виписками.

Відповідач, в порушення умов договору, кредитні кошти позивачу у розмірі 5 000 000,00 доларів США не повернув та частково сплатив позивачу 628 125,00 доларів США процентів за користування кредитом, що підтверджується банківськими виписками, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем по поверненню кредитних коштів станом на момент судового розгляду справи склала 5 000 000,00 доларів США та 104 236,11 доларів США заборгованості за нарахованими процентами, що підтверджується банківськими виписками.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (п. 1 ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 5 000 000,00 доларів США боргу за кредитом та 104 236,11 доларів США боргу за процентами, є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання зі сплати процентів по кредиту, позивачем за період з 11.03.2015 по 21.04.2015 нарахована пеня в сумі 77 712,52 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів, банк має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати кредиту та/або процентів до моменту фактичного погашення заборгованості (п. 4.1. договору).

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому розрахунку пені та відсутність заяв про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 11.03.2015 по 21.04.2015, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання зі сплати процентів за кредитом складає загалом 77 712,52 грн. Відтак, вимога про стягнення 77 712,52 грн пені підлягає задоволенню повністю судом.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 000,00 грн. штрафу на підставі п. 4.3. договору.

Відповідно до п. 4.3. договору за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, передбачених п. 3.4. (зокрема, але не виключно, ненадання/несвоєчасне надання документів, передбачених кредитним договором (баланс, звіт про фінансові результати тощо), банк має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 5 000,00 грн.

Пеня та штрафи сплачуються додатково до прострочених сум кредиту та/або процентів (п. 4.7. договору).

Враховуючи те, що сторонами погоджено можливість нарахування штрафу у розмірі 5 000,00 грн у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, передбачених п. 3.4. договору та встановлення судом факту неналежного виконання зобов'язань зі сплати процентів по кредиту, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення 5 000,00 грн штрафу на підставі п. 4.3. договору.

Відповідно до п. 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/369 від 29 червня 2010 року «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях. Якщо ж у відповідних випадках позивач просить зазначити в резолютивній частині судового рішення зі спору, пов'язаного зі стягненням суми заборгованості в іноземній валюті, також і гривневий еквівалент (за офіційним курсом Національного банку України) або лише гривневий еквівалент, то суд з урахуванням конкретних обставин справи може задовольнити будь-яке з таких клопотань.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд при прийнятті рішення стягнути заборгованість в іноземній валюті

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно п. 4.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 року. У випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору: у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Враховуючи, що відповідач не звільнений від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пашківка» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, буд. 46А, код 35076623) на користь публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м. Київ, Шевченківський район, вул. Б. Хмельницького, буд. 17/52, код 35894495) 5 000 000 (п'ять мільйонів) доларів США 00 центів боргу за кредитом, що по курсу НБУ станом на 21.04.2015 (1 дол. США = 22,254387 грн) складає 111 271 935 (сто одинадцять мільйонів двісті сімдесят одну тисячу дев'ятсот тридцять п'ять) грн. 00 коп., 104 236 (сто чотири тисячі двісті тридцять шість) доларів США 11 центів боргу за процентами, що по курсу НБУ станом на 21.04.2015 (1 дол. США = 22,254387 грн) складає 2 319 710,73 (два мільйона триста дев'ятнадцять тисяч сімсот десять) грн. 73 коп., 77 712 (сімдесят сім тисяч сімсот дванадцять) грн. 52 коп. пені та 5 000 (п'ять тисяч) грн.. 00 коп. штрафу. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пашківка» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, буд. 46А, код 35076623) в доход Державного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят гривень) 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 14.07.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак