ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 р. Справа № 909/558/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л. М. , при секретарі судового засідання Дребот Н. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Першого заступника прокурора в Івано-Франківській області, вул.Грюнвальдська,11, м. Івано-Франківськ, 76000 в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області, вул. А. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ, 76014;

до відповідача: Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс", вул. Петраша, 8А, смт. Богородчани, Богородчанський район, Івано-Франківська область, 77701;

про стягнення 81735 грн. 85 коп. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу;

за участю представників сторін:

від прокуратури: Хомин М.В. - прокурор відділу, (службове посвідчення №032582 від 20.03.2015),

від позивача: Голубчак Н.В. - головний спеціаліст - юрисконсульт, (доручення №02-11/41 від 12.01.2015),

від відповідача: Захаріїв Б.Д. - представник, довіреність №15/06 від 15.06.2015р.

ВСТАНОВИВ: Перший заступник прокурора в Івано-Франківській області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області звернувся до Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" про стягнення 81735 грн. 85 коп. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, поясненнях по справі №05/3-727 вих-15 від 24.06.15 (вх.№9838/15 від 24.06.15), просить суд позов задовольнити.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, запереченні на відзив №02-02/837 від 23.06.15 (вх.№9768/15 від 23.06.15) просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти позову та просить суд в позові відмовити з підстав наведених у відзиві на позов б/н від 19.06.15, доповненні до відзиву б/н від 03.07.15. В обґрунтування заперечень зазначає про те, що розрахунок заподіяної шкоди позивачем, здійснений згідно додатку №1 до постанови кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", однак, даним додатком затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконного вирубування та пошкодження дерев підприємствами, установами, організаціями та безпосередньо громадянами, а не внаслідок неналежного виконання працівниками постійних лісокористувачів службових обов'язків по охороні та захисту лісів, не передбачає відповідальності за незабезпечення збереження лісів і лісових насаджень. Отже, вказані такси можуть застосовуватися до лісових господарств лише у разі вчинення їх працівниками незаконної рубки, тобто з порушенням Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою КМ України №761 від 23.05.2007. В зв'язку з чим, є недоведеним розмір шкоди.

Зазначає про те, що відсутнім є причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та завданням шкоди позивачу, так як безпосередньо шкоди лісовому господарству не відповідач завдавав, оскільки не порушував вимоги Порядку спеціального використання лісових ресурсів затверджених постановою Кабінету Міністрів України №761 від 23.05.2007 року, який визначає умови та порядок заготівлі деревини під час проведення рубок лісу, а за незаконну рубку дерев невстановленими особами він не може нести майнової відповідальності.

На думку відповідача, ухвала Богородчанського районного суду від 08.08.2014р. як судове рішення яким доводиться вина відповідача, не може бути прийнята до уваги, оскільки згідно ст. 35 ГПК України, тільки вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені. Згідно ч. 1 ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Так як ухвала суду не є вироком, позивач та прокурор не звільнений від обов'язку доказування вини відповідача.

Також зазначає про те, що в акті перевірки від 30.04.2014р. відсутні дані про те, яким чином (зокрема, із застосуванням яких вимірювальних засобів) проводилися заміри пнів, а отже за відсутності відповідних даних у господарського суду немає підстав для задоволенню позову. Крім того, у відповідача відсутній державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, який посвідчує право постійного користування лісами, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

У заяві б/н від 16.06.15 (вх.№6556/15 від 17.06.15) просить суд припинити провадження у справі на підставі п. 2.ч.1 ст. 80 ГПК. Зазначає, що ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2014 р. у справі № 909/706/14 (суддя Гриняк Б.П), яка набула законної сили, припинено провадження у справі за позовом Івано-Франківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфера в інтересах держави в особі Богрівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області (фонду охорони навколишнього природного середовища) до Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу ОКП " Івано-Франківськоблагроліс" про стягнення шкоди в сумі 81735 грн. 85 коп. Тому вважає, що суд не має право розглядати позовну заяву між тими сторонами, про той же предмет спору і з тих же підстав.

Дослідивши заяву Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" б/н від 16.06.15 (вх.№6556/15 від 17.06.15) про припинення провадження, суд зазначає про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Як вбачається з ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 14.08.14, якою припинено провадження у справі №909/706/14, позивачем у вказаній справі була Богрівська сільська рада Богородчанського району, позов подано в інтересах держави Івано-Франківською міжрайонною прокуратурою з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері. Однак, у справі №909/558/15, яка розглядається судом, позивачем є Державна екологічна інспекції в Івано-Франківській області, позов подано в інтересах держави першим заступником прокурора в Івано-Франківській області.

Таким чином, у вказаних справах різні позивачі, отже відсутнім є спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора, представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області в ході перевірки, проведеної в період з 15.04.14 по 30.04.14 в Богородчанському спеціалізованому агролісгоспі, виявлено факти неналежного виконання підприємством обов'язків по охороні та збереженню лісу, про що складено відповідний акт.

Так, згідно Акту перевірки від 30.04.2014 в кварталі 37 діл. 17, 18, 26 виявлено незаконну порубку 29 дерев породи ялина, а саме 6 сухостійних дерев породи ялина, діаметрами у корі біля шийки кореня 44, 53, 35, 44, 43, 49 см та 23 сироростучих дерев породи ялина, діаметром у корі біля шийки кореня 24, 29, 45, 68, 38, 35, 31, 37, 50, 37, 41, 25, 42, 27, 27, 26, 20, 44, 12, 45, 45, 36, 57 см, загальною кубомасою 23,54 м3.

Згідно розрахунку, проведеного на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. № 665, сума шкоди, завданої лісу незаконною порубкою становить 81735,55 грн.

Акт перевірки підписано посадовими особами відповідача без зауважень, в установленому порядку акт не оскаржувався, а тому є належним доказом, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Згідно наказу №105-К директора Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу від 06.09.12 на посаду лісника обходу №15, квартали №36, 37, 38 призначено Матуляка Д.В.

Як встановлено Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.08.14, Матуляк Д.В. вчинив службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїx службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.

Злочин вчинено за таких обставин.

Матуляк Д.В. відповідно до наказу директора Богородчанського спецагролісгоспу від 06.09.2012 року № 105-к працював на посаді лісника обходу № 15, квартали №№ 36,37,38.

Відповідно до своєї посадової інструкції Матуляк Д.В. зобов'язаний, зокрема, виконувати правила відпуску деревини, приймати міри до припинення незаконних рубок лісу і іншого користування лісом, складати акти про лісопорушення, вести обмір, маркіровку і сортування деревини, здійснювати облік та охорону лісопродукції, тобто виконувати організаційні та адміністративно-господарські обов'язки. Цією ж посадовою інструкцією на лісника покладено відповідальність за охорону лісу і іншого державного майна на ввіреному йому обході.

Порушуючи вимоги своєї посадової інструкції, ст.19 Лісового кодексу України, Матуляк Д.В. упродовж березня - першої половини квітня 2014 року, маючи реальну можливість, не вжив достатніх заходів для охорони лісу на території переданого йому під охорону обходу та не виявив і не зафіксував незаконну рубку лісу.

Як наслідок, на території ввіреного йому обходу № 15, квартал 37, ділянки 17, 18, 26 техдільниці № 2 в с.Богрівка Богородчанського району Івано-Франківської області, в період березня - першої половини квітня 2014 року невстановленими особами було вчинено самовільні порубки лісу - 29 дерев породи "ялина" загальним об'ємом 14,63 м.куб. При цьому Матуляк Д.В. своєю бездіяльністю створив передумови для вчинення незаконних рубок лісу.

Внаслідок неналежного виконання Матуляком Д.В. своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, лісовому господарству в особі ДП "Богородчанський спеціалізований агролісгосп" заподіяно істотну шкоду в розмірі 81735 грн. 85 коп.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини і заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України у зв'язку із зміною обстановки.

Вказаною ухвалою Богородчанський районний суд, ухвалив: кримінальне провадження про обвинувачення Матуляка Дмитра Васильовича за ч. 1 ст. 367 КК України - закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України у зв'язку із зміною обстановки.

За наведених обставин, позивач звернувся до відповідача з претензією від 19.06.2014 року № 02-02/892 з вимогою про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в сумі 81735 грн. 85 коп., однак відповіді на вказану претензію відповідачем не надано.

Відповідно до вимог статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відповідає за шкоду, заподіяну працівником при виконанні ним своїх службових обов'язків.

Відповідно до частин 1, 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища": порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність; підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

При вирішенні спору слід виходити з того, що відповідно до ст. 17 Лісового кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 19 та ч.ч. 1, 5 ст. 86, ст. 90 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу. Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Згідно з п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до частин 1, 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища": порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність; підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №761 від 23.05.2007 "Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів" підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зобов'язані, зокрема забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев.

Як передбачено п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до ст. 107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Системний аналіз змісту положень п. 1 ч. 2 ст.19, п.5 ст. 64, ч.ч. 1, 5 ст. 86, п.5 ч.2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України свідчить про те, що відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Відтак, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків.

Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.

Як передбачено ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, відповідач, як постійний лісокористувач, допустив незаконну рубку лісу, що є підставою для стягнення з нього шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Судом встановлено неправомірність поведінки відповідача (незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок); вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Отже, наявними є всі елементи деліктної відповідальності.

Безпідставним є посилання відповідача на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", оскільки незабезпечення відповідачем збереження лісу призвело до незаконної рубки невстановленими особами дерев. Отже, бездіяльність відповідача перебуває у прямому причинному зв'язку з настанням шкоди.

Додатком №1 до вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, тому саме ці такси підлягають застосуванню для розрахунку розміру спричиненої шкоди.

Правову позицію щодо застосування Постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" для обчислення розміру шкоди заподіяної відповідачем внаслідок незабезпечення збереження лісу та допущення незаконного вирубування дерев, викладено в Постановах Вищого господарського суду від 12.11.2014 року по справі № 914/1138/14, від 06.07.2014 року у справі № 907/535/13, від 28.04.2014 року у справі № 924/1028/13.

Заперечення відповідача про те, що акт перевірки від 30.04.2014 р. не є належним доказом у справі, оскільки у ньому відсутності всі передбачені законодавством відомості, зокрема і дані про те яким чином (зокрема, із застосуванням яких вимірювальних засобів) проводилися заміри пнів, із посиланням відповідача на п. 6.1. Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" №02-5/744 від 27.06.2001 р. спростовуються судом виходячи з наступного.

У відповідності до абз. 5 п. 6.1. Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища", у розгляді справ зі спорів про відшкодування шкоди, заподіяної зеленим насадженням їх незаконною вирубкою, господарським судам слід перевіряти, яким чином (зокрема із застосуванням яких вимірювальних засобів) проводилися заміри пнів та чи відображені ці дані у акті. За відсутності відповідних даних у господарського суду немає підстав для задоволення позову.

У відповідності до п. 4.13 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008, за результатами проведеної планової або позапланової перевірки, в тому числі спільно з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містить перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), залежно від ресурсу, що перевірявся.

Згідно Наказу Міністерства екології та природних ресурсів України №483 від 02.10.2012 "Про затвердження уніфікованих форм актів перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містять перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)" затверджено уніфіковані форми актів перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містять перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю).

Як вбачається з акту перевірки отримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів від 30.04.2014 р., він складений у відповідності до затвердженої уніфікованої форми актів перевірок, та містить всі передбачені даною формою відомості.

Відповідно до п. 4.19. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, в останній день перевірки два примірники акта перевірки підписуються державними інспекторами, які проводили перевірку, і всіма членами комісії (якщо перевірка проводилася комісією), керівником або уповноваженою особою суб'єкта господарювання. Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта перевірки. У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт, про це зазначається в акті перевірки.

Акт перевірки від 30.04.2014 підписано посадовими особами відповідача без зауважень, в установленому порядку акт не оскаржувався, а тому є належним доказом, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

З огляду на наведене, з урахуванням того, що акт перевірки від 30.04.2014 оформлено у відповідності до вимог, що ставляться законодавством, суд зазначає про те, що роз'яснення, надані Вищим арбітражним судом України щодо обов'язковості відображення інформації яким чином (зокрема із застосуванням яких вимірювальних засобів) проводилися заміри пнів, що не передбачено будь-якими нормативно-правовими актами, мають рекомендаційний, а не обов'язковий характер застосування господарськими судами.

Необґрунтованими є також доводи відповідача про те, що розрахунок розміру шкоди і акт від 30.04.2014р. не є належними доказами обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення шкоди, у разі відсутності припису про усунення цих порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008, акт перевірки - документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Згідно п. 4.22 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

30.04.2014 р. Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області Богородчанському спеціалізованому агролісгоспу складено припис №223 від 30.04.2014 року щодо усунення порушень, виявлених під час перевірки та зобов'язано Дирекцію лісгоспу акт перевірки розглянути і обговорити на нараді спеціалістів лісового господарства, лісової охорони, розробити конкретні заходи по усуненню наявних недоліків та порушень.

На виконання припису №223 від 30.04.2014 року Богородчанський САЛГ надіслав лист №69 від 22.05.2014 року, в якому зазначив про заходи, вжиті агролісгоспом на усунення порушень природоохоронного законодавства та долучив копію наказу №24-г від 15.05.2014 року "Про усунення порушень вимог ЛК України, іншого законодавства про збереження лісових ресурсів".

Таким чином, твердження відповідача про відсутність припису про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища не відповідає фактичним обставинам справи, більше того, відповідачем вчинювались відповідні дії спрямовані на усунення та запобігання в подальшому виявлених порушень.

Доводи відповідача про те, що вина відповідача не доводиться ухвалою Богородчанського районного суду від 08.08.2014р. та не може бути прийнято до уваги, оскільки згідно ст. 35 ГПК України, тільки вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені спростовуються судом з огляду на наступне.

Згідно ст. 44 Кримінального кодексу України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" №12 від 23.12.2003 р., звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Згідно п.2 вказаної Постанови, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України.

Таким чином, ухвала Богородчанського районного суду від 08.08.2014 р. є належним доказом вини працівника Богородчанського спецагролісгоспу Матуляка Д.В. у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.367 КК України, а саме неналежному виконанні своїх службових обов'язків по охороні лісу на території ввіреного йому обходу №15 в кварталі 37 техдільниці №2, що спричинило істотну шкоду в розмірі 81735 грн. 85 коп.

Посилання відповідача на відсутність державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, який посвідчує право постійного користування лісами, не приймається судом до уваги з огляду на положення п.4 розділу VIII Прикінцевих положень Лісового Кодексу України.

Так, згідно з пунктом 5 розділу VIII Прикінцеві положення ЛК України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (Постанова Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі №6-224цс14).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За встановлених обставин, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, які утворюються у складі відповідного бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, в тому числі: частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності.

Визначення розміру часток, в межах яких здійснюється зарахування до спеціальних фондів охорони навколишнього природного середовища передбачено ст. ст. 29, 69 Бюджетного кодексу України, у відповідності до яких 50 відсотків надходить до сільських, селищних, міських бюджетів, 20 відсотків - до обласних бюджетів та 30 відсотків - до спеціального фонду Державного бюджету України.

У відповідності до ч. 3 статті 49 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України, ст.ст.17, 19, 64, 86, 105, 107 Лісового кодексу України, ст. ст. 29, 69 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 33, 43, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов першого заступника прокурора в Івано-Франківській області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області до Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" про стягнення 81735 грн. 85 коп. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу задовольнити.

Стягнути з Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс", вул. Петраша, 8А, смт. Богородчани, Богородчанський район, Івано-Франківська область, 77701 (ідентифікаційний код 05442352) на користь Богрівської селищної ради 81735 (вісімдесят одну тисячу сімсот тридцять п'ять) грн. 85 коп. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу (розрахунковий рахунок Богрівської сільської Ради Богородчанського району Івано-Франківської області "грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності" №0027, , МФО 836014, код бюджетної класифікації платежу 24062100, банк отримувача ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області) шляхом їх перерахування одержувачам: 40867 (сорок тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 78 коп. на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Богрівської сільської ради, 16347 (шістнадцять тисяч триста сорок сім) грн. 11 коп. до спеціального фонду Івано-Франківського обласного бюджету, 24520 (двадцять чотири тисячі п'ятсот двадцять) грн. 66 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс", вул. Петраша, 8А, смт. Богородчани, Богородчанський район, Івано-Франківська область, 77701 (ідентифікаційний код 05442352) в дохід державного бюджету (одержувач: УДКСУ у м.Івано-Франківську; код класифікації доходів бюджету: 22030001; МФО одержувача: 836014; р/р3002; код ЄДРПОУ одержувача: 37952250; назва рахунку - Державний м. Івано-Франківськ 22030001, назва коду класифікації доходів: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); найменування суду: господарський суд Івано-Франківської області) 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.07.15

Суддя Неверовська Л. М.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Озарко Л. Р. 09.07.15