Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

02 липня 2015 року справа №927/868/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально -

технічного забезпечення «Інженерний центр «Реагент»

вул. Трудових Резервів, буд.6, м. Дніпропетровськ, 49041

До відповідача: Дочірнього підприємства «Пластмас» Товариства з обмеженою

відповідальністю «Торговий дім Пластмас-Прилуки»,

вул. 1 Козача, буд. 56, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

предмет спору: про стягнення 89916грн.54коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Володіна В.М., юрисконсульт, довіреність №6 від 15.06.2015р

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 87350,57грн. інфляційних втрат та 2565,97грн. 3% річних, нарахованих за невиконання договору №752/13 від 14.10.2013р.

Від позивача надійшло уточнення до позовної заяви №747 від 26.06.2015р., в якому повідомив період нарахування інфляційних - квітень, травень 2015р. з 01.04.2015р. по 12.06.2015р., 3% річних - квітень, травень, червень 2015р. з 15.04.2015р. по 12.06.2015р., просив стягнути з відповідача 87350,57грн. інфляційних втрат, 2565,97грн. 3% річних, 1827,00грн. та розглядати справу без участі його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи без участі представника позивача. Суд задовольнив клопотання позивача про розгляд справи без часті його представника, оскільки це є правом сторони, та явка уповноваженого представника позивача не визнавалася обов'язковою.

Представник відповідача в судовому засіданні надав клопотання про не здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

У судовому засіданні суд перейшов до розгляду справи по суті.

Суд оголосив позовну заяву позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні надав відзив на позовну заяву №889 від 01.07.2015р., в якому проти позову заперечував, зазначивши, що дійсно між сторонами укладено договір постачання №752/13 від 14.10.2013р., станом на 13.02.2015р. відповідач мав заборгованість перед позивачем в сумі 1124140,90грн., враховуючи фінансовий стан підприємства, відповідач просив позивача розстрочити погашення боргу за відповідним графіком і сторонами було досягнуто згоди щодо запропонованого графіку погашення. Відповідач повністю дотримувався графіку, але 14.04.2015р. отримав від позивача претензію №233 від 04.03.2015р. на загальну суму 1045371,09грн., що не відповідає дійсності, тому що станом на 14.04.2015р. заборгованість складала 584140,90грн., паралельно з направленням претензії позивачем 14.04.2015р. було направлено позовну заяву №418 до господарського суду Чернігівської області. 20.05.2015р. господарський суд виніс рішення, яким провадження по справі в частині стягнення основного боргу в сумі 30000,00грн. припинено, стягнуто з відповідача на користь позивача 554140,90грн. основного боргу, 97369,32грн. інфляційних втрат, 3281,55грн. трьох відсотків річних, 13694,78грн. судового збору. Відповідач повідомляє, що 23.06.2015р. на його адресу надійшла ухвала КАГС про повернення апеляційної скарги на рішення господарського суду Чернігівської області у справі №927/604/15 через сплату судового збору в розмірі меншому ніж передбачено законодавством. 26.06.2015р. до КАГС відповідачем була повторно надана апеляційна скарга та клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження. Відповідач зазначив, що на виконання рішення господарського суду Чернігівської області від 20.05.2015р. по справі №927/604/15 відповідачем було здійснено оплату боргу, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №1586 від 15.05.2015р., №559 від 19.05.2015р., №771 від 18.06.2015р., №786 від 19.06.2015р., №1996 від 22.06.2015р., №826 від 24.06.2015р., №824 від 25.06.2015р. та актом звіряння взаємних розрахунків. Станом на 30.06.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 273000,00грн. Відповідач вказує, що позивач невірно трактує інформаційний лист ВГСУ від 18.03.2008р. №01-8/685 вимагаючи сплати інфляційних втрат в розмірі 87350,57грн., 3% річних в сумі 2565,97грн. Так, відповідно до вказаного інформаційного листа ВГСУ довів таку правову позицію: чинне законодавство не заперечує звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовими зобов'язаннями підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості. При цьому позивач надає розрахунки штрафних санкцій за період з квітня по червень поточного року, рішення господарського суду Чернігівської області було прийнято 20.05.2015р. та на даний час повторно подана апеляційна скарга, тобто доводи позивача суперечать позиції, на яку він посилається, що викладена в інформаційному листі ВГСУ. Відповідач звернув увагу, що він належним чином виконує рішення господарського Чернігівської області, не відмовляється від своїх зобов'язань, що підтверджується платіжними дорученнями №559 від 19.05.2015р., №771 від 18.06.2015р., №786 від 19.06.2015р., №1996 від 22.06.2015р., №826 від 24.06.2015р., №824 від 25.06.2015р. та найближчим часом заборгованість буде погашена у повному обсязі.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

19.05.2015 року господарським судом Чернігівської області за результатами розгляду справи №927/604/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент» до відповідача Дочірнього підприємства «Пластмас» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Пластмас-Прилуки» про стягнення 684807,19грн. заборгованості, з якої 584140,90грн. основного боргу, 97369,32грн. інфляційних втрат за період з 30.01.2015р. по 14.04.2015р. включно, 3296,97грн. трьох відсотків річних за період з 30.01.2015р. по 14.04.2015р., прийнято рішення. Відповідно до ст.84 Господарського процесуального кодексу України рішення оформлено та підписано 20.05.2015р.

Вказаним рішенням встановлено факт укладення 14.10.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент» (позивач, продавець) та дочірнім підприємством «Пластмас» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Пластмас-Прилуки» (відповідач, покупець) договору поставки № 752/13, відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупця хімічну продукцію, перераховану у видаткових накладних, надалі - товар, згідно виставлених документів, а покупець - оплатити та прийняти її (п.п.1.1 договору).

Також судовим рішенням встановлено, що на виконання умов договору позивачем, відповідно до видаткових накладних: №7320 від 05.11.2013р. на суму 12696,00грн., №1905 від 03.03.2014р. на суму 259875,00грн., №4505 від 26.06.2014р. на суму 355162,50грн., №7096 від 02.07.2014р. на суму 355162,50грн., №7669 від 16.07.2014р. на суму 359370,00грн., №7715 від 29.08.2014р. на суму 402187,50грн., №8827 від 24.09.2014р. на суму 90000,00грн., №10823 від 13.10.2014р. на суму 36000,00грн., №10972 від 13.10.2014р. на суму 302016,00грн., №10504 від 26.11.2014р. на суму 449641,50грн., №12626 від 27.11.2014р. на суму 396742,50грн., №12914 від 04.12.2014р. на суму 396742,50грн., № 13127 від 19.12.2014р. на суму 404167,50грн., №13532 від 22.12.2014р. на суму 245025,00грн., №13485 від 29.12.2014р. на суму 271200,00грн., №387 від 16.01.2015р. на суму 397223,40грн., №828 від 23.01.2015р. на суму 388125,00грн. поставлено, а відповідачем, отримано товар на загальну суму 5121336,90грн., який частково оплачений на суму 4537196,00грн., а решта вартості поставленого товару відповідачем не оплачена.

У відповідності до п. 2.3 договору покупець оплачує вартість товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на протязі 14 календарних днів після поставки товару.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 19.05.2015 року у справі №927/604/15 встановлено, факт порушення відповідачем, як покупцем за договором №752/13 від 14.10.2013р., зобов'язання в частині своєчасної оплати товару, поставленого позивачем, як продавцем за договором, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволені частково та з дочірнього підприємства «Пластмас» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Пластмас-Прилуки» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент» () стягнуто 554140,90грн. основного боргу, 97369,32грн. інфляційних втрат, 3281,55грн. трьох відсотків річних, 13694,78грн. судового збору.

В частині стягнення 3% річних в сумі 15,42грн. відмовлено, оскільки позивачем невірно визначено прострочку з оплати вартості поставленого товару згідно видаткової накладної №387 від 16.01.2015р., що настала 31.01.2015р., з урахуванням вимог п.2.3 спірного договору та ст.253 Цивільного кодексу України, замість 30.01.2015р. Провадження по справі в частині стягнення основного боргу в сумі 30000,00 грн. припинено згідно п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається із бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» станом на день винесення даного рішення, рішення господарського суду Чернігівської області від 19.05.201р. у справі №927/604/15 набрало законної сили. В силу ст.115 Господарського процесуального кодексу України вказане рішення є обов'язковим на всій території України і виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

24.06.2015 року на примусове виконання рішення від 19.05.2015 по справі №927/604/15 господарським судом Чернігівської області видано наказ. Як вбачається із змісту даного наказу, рішення, на виконання якого він видавався, набрало законної сили 03 червня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиційні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи, що у справі №927/604/15 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням господарського суду Чернігівської області у справі №927/604/15 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Таким чином, факт наявності боргу у сумі 554140,90грн. за поставлений товар на підставі договору №752/13 від 14.10.2013р. не підлягає доведенню при розгляді даної справи.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період квітень, травень 2015 року з 01.04.2015р. по 12.06.2015р. в сумі 87350,57грн. та 3% річних за період квітень, травень, червень 2015 року з 15.04.2015р. по 12.06.2015р. в сумі 2565,97грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві та підтверджує відповідач, останній після винесення рішення у справі №927/604/15 від 19.05.2015р. і до 12.06.2015 року сплатив борг в сумі 25000,00грн. згідно платіжного доручення №559 від 19.05.2015р. За таких обставин, заборгованість відповідача станом на 12.06.2015р. складала 529140,90грн.

Загальні умови припинення господарських зобов'язань визначені в ст.202 Господарського кодексу України. Відповідно до ч.3 названої статті до відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається зі змісту договору №752/13 від 14.10.2013р., в ньому відсутня така умова про припинення зобов'язань, які виникли між сторонами у зв'язку з його укладенням, як винесення судового рішення про стягнення боргу за цим договором або розгляд справи у суді.

Аналіз ст.ст.202-205 Господарського кодексу України та ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, якими визначені підстави припинення зобов'язання, свідчить про відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судового рішення щодо вимог кредитора.

Частиною 1 ст.202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. При цьому, за загальним правилом, належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу за період з наступного дня, за який з відповідача було стягнуто 3% річних та інфляційних втрат згідно рішення суду.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.09.2011р. у справі №3-73гс11 (№6/433-42/183), від 23.01.2012р. у справі №3-142гс11 (№37/64). Окрім того, із змісту вказаних судових рішеннях вбачається, що предметом позову є стягнення позивачем з відповідача коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за період з наступного дня, за який з відповідача було стягнуто 3% річних та інфляційних втрат згідно попереднього рішення господарського суду. Верховний Суд України у прийнятих постановах зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що право кредитора на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, та період, за який проводиться їх стягнення, безпосередньо не пов'язані із датою набрання рішенням про стягнення заборгованості законної сили.

Відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що фактично рішення господарського суду Чернігівської області від 19.05.2015р. по справі №927/604/15 до цього часу не виконано, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення відповідачем оплати товару є правомірною.

Розглянувши наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем фактично здійснено нарахування інфляційних втрат за період з 01.04.2015р. по 31.05.2015р., а не по 12.06.2015р., як зазначає позивач. Нарахування інфляційних втрат здійснено позивачем на суму заборгованості відповідача станом на 12.06.2015р. - по видатковій накладній №387 від 16.01.2015р. у сумі 141015,90грн. та по видатковій накладній №828 від 23.01.2015р. на суму 388125,00грн.

У судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що нарахування інфляційних втрат за квітень 2015 року не було предметом позову у справі №927/604/15 та відповідно стягнення не проводилося.

З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 87350,57грн. за період з 01.04.2015р. по 31.05.2015р.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок 3% річних, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 2565,97грн. за період з 15.04.2015р. по 12.06.2015р.

Заперечення відповідача проти позову спростовуються матеріалами справи, правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду України, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України, та не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач вільно трактує положення, викладені в інформаційному листі ВГСУ №18.03.2008р. №01-8/685.

Оскільки відповідач в порушення ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, взяті на себе зобов'язання не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1827,00грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 598-601, 625, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 202-205 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 35, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Пластмас» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Пластмас-Прилуки» (17500, Чернігівська область, м. Прилуки, вул. 1 Козача, буд. 56, р/р 0185 в Чернігівському КБ «ПриватБанк», МФО 353586, ідентифікаційний код 32512498) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний Центр «Реагент» (49041, м. Дніпропетровськ, вул. Трудових Резервів, буд.6, р/р 1905 у КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ, МФО 305299, ідентифікаційний код 19313492) 87350грн.57коп. інфляційних втрат, 2565грн.97коп. трьох відсотків річних, 1827грн.00коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 07.07.2015р.

Суддя Н.Ю. Книш

.