ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. Справа № 922/518/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги позивача (вх. №2646Х/1-35) та відповідача (вх. №2705Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року по справі №922/518/15

за первісним позовом Приватного акціонерного товариства УВК Україна, м. Вишневе Київської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Комінтерн Харківської області

про стягнення збитків у розмірі 133284,10 грн.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Комінтерн Харківської області

до Приватного акціонерного товариства УВК Україна, м. Вишневе Київської області

про стягнення 44061,60 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року по справі (суддя Аріт К.В.) первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь приватного акціонерного товариства "УВК Україна" 133284,10 гривень збитків та 2665,68 гривень судового збору. Зустрічний позов задоволено повністю. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "УВК Україна" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 33800,00 гривень основної заборгованості, 4915,23 гривень пені, 531,60 гривень суми 3% річних, 4814,77 гривень інфляційних втрат та 1827,00 гривень судового збору.

Приватне акціонерного товариства УВК Україна з рішенням господарського суду не погодилось, звернулось до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволення зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо стягнення з позивача 44061,60 грн. Залишити в силі рішення господарського суду в частині задоволення позову про стягнення 133284,10 гривень збитків.

ФОП ОСОБА_3 з рішенням господарського суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволення первісного позову про стягнення збитків у розмірі 133284,10 грн. з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства УВК Україна. В іншій частині рішення залишити без змін.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову щодо стягнення з відповідача збитків у сумі 133284,10 грн обґрунтованим, законним. Просив відмовити у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_3, залишити в силі рішення суду в частині задоволення первісного позову щодо стягнення з відповідача збитків у сумі 133284,10 грн.

Відповідач надав додаткові пояснення по справі, де зазначив, що надані ПАТ УВК Україна ТТН №442-004536 від 17.09.2014 року та картка завантаження автомобіля ТТН №442-004536 від 17.09.2014 року не містять ані підписів, ані печаток ФОП ОСОБА_3, що виключає можливість отримання останнім вантажу, переданого для перевезення за Договором.

Рішення у частині задоволення первісного позову щодо стягнення з відповідача збитків у сумі 133284,10 грн просив скасувати, у частині задоволення первісного позову щодо стягнення з відповідача збитків у сумі 133284,10 грн відмовити.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах доводи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом під час прийняття рішення, 21 травня 2013 року між приватним акціонерним товариством УВК Україна (первісний позивач, замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (первісний відповідач, перевізник) було укладено договір перевезення № 95-В/П (надалі - Договір). Договір було підписано повноважними представниками та скріплено печатками.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов Договору, перевізник зобов'язується доставити довірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а замовник, в свою чергу, зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п.4.1 Договору перевезення вантажу здійснюється відповідно до заявки, яка оформлюється замовником.

Так, замовником була надана заявка перевізнику для здійснення перевезення вантажу за маршрутом Бровари - Суми - Харків, відповідно до якої, була оформлена товарно-транспортна накладна (ТТН) №442-004536 від 17 вересня 2014 року.

Перелік вантажу, переданого для перевезення за вказаною накладною міститься у картці завантаження автомобіля №442-004536. Перевезення здійснювалося транспортним засобом перевізника "Вольво", держ.номер АХ1192ВІ. Вантаж, який був наданий замовником перевізнику, не був власністю замовника, а організація його перевезення здійснювалася на підставі договорів, укладених замовником з його контрагентами.

Судом попередньої інстанції встановлено, що при прийомі вантажу в місті Суми було виявлено, що автомобіль перевізника прибув зі зламаною пломбою. При цьому частина вантажу була відсутня, а частина пошкоджена.

Пунктами 8.9 та 6.1.10 Договору сторони передбачили, що у випадку виявлення втрати або ушкодження вантажних місць або вантажу під час передачі вантажоодержувачу, повинен бути складений відповідний акт.

Обидві сторони зобов'язані засвідчити власними підписами складений акт.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з втратою (пошкодженням) вантажу, сторонами були складені внутрішні акти/акти контрольної перевірки при прийомі вантажу у мсті Суми №№1488011, 1488012, 1488013, 1488014, 1488015, 1488016, 1488017, 1488018, 1488019, 1488021 від 18 вересня 2014 року. Відмітка про складання цих актів міститься у ТТН №442-004536 від 17 вересня 2014 року. Так само, були складені внутрішні акти/акти контрольної перевірки при прийомі вантажу у місті Харкові №№2344120, 2344122, 2344123, 2344124, 2344125, 2344126, 2344127, 2344128, 2344129, 2344130 від 18 вересня 2014 року, в яких також було зафіксовано факт втрати та пошкодження вантажу.

Внаслідок ушкодження товару, вантажоодержувачі не отримали вантаж або отримали вантаж не у повному обсязі, у звязку з чим, контрагенти замовника (власники вантажу) змушені були виставити первісному позивачу претензії щодо відшкодування збитків за втрачений (пошкоджений) вантаж на загальну суму 133284,10 гривень. Відповідні претензії містяться у матеріалах справи.

ПАТ «УВК Україна задовольнило претензії своїх контрагентів у повному обсязі на загальну суму 133284,10 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Згідно із пунктом 8.8 спірного Договору, перевізник відповідає за схоронність усього вантажу, переданого йому для перевезення за договором, і несе за нього матеріальну відповідальність у таких розмірах: у разі втрати (нестачі) вантажу - у розмірі дійсної вартості втраченого (відсутнього) вантажу, за псування або ушкодження вантажу - у розмірі вартості ушкодженого вантажу з поверненням ушкодженого товару (за домовленістю сторін).

З метою досудового врегулювання спору, ПАТ «УВК Україна» направив лист - повідомлення №532 від 30 вересня 2014 року на адресу ФОП ОСОБА_3 про сплату виниклої суми збитків, але відповіді не отримав.

На підставі наведеного, суд попередньої інстанції дійшов висновку про задоволення первісного позову, виходячи з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з

підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 6.1.7 Договору, перевізник зобов'язується забезпечити схоронність вантажу з моменту завантаження у транспортний засіб у пункті навантаження до моменту передачі в пункті приймання уповноваженій особі вантажоодержувача. У випадку незабезпечення схоронності вантажу, перевізник відшкодовує замовнику збитки згідно договору.

Стаття 929 Цивільного кодексу України визначає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Згідно із ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

В розумінні статті 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідні докази містяться у матеріалах справи, зокрема, товарно-транспортна накладна (ТТН) №442-004536 від 17 вересня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України, відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням.

В даному разі, причинний зв'язок між протиправною поведінкою первісного відповідача і збитками полягає у тому, що належний первісному позивачу на праві власності вантаж не був доставлений перевізником у визначене спірним договором місце, та не був вручений зазначеній позивачем особі у відповідній кількості, у зв'язку з втратою перевізником частини зазначеного вантажу під час його транспортування.

Втрата вантажу стала наслідком невжиття експедитором (первісним відповідачем) всіх залежних від нього дій по забезпеченню схоронності та цілісності вантажу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Аналізуючи висновки, яких дійшов місцевий господарський суд в частині задоволення первісного позову, на предмет відповідності матеріалам справи, обставинам справи та нормам чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що вони є законними, обґрунтованими, а тому і підстав для скасування рішення в частині задоволення первісного позову про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ «УВК Україна» 133284,10 грн збитків колегія суддів не знаходить.

Твердження ФОП ОСОБА_3, викладені ним в апеляційній скарзі про ненадання йому заявки для здійснення перевозки вантажу, що надані ТТН №442-004536 та картка завантаження з ідентичним номером від 17.09.2014 року не містять ані підписів, ані печаток, що виключає можливість отримання ним вантажу, про необґрунтованість вартості вантажу, якого не вистачає - спростовуються висновками місцевого суду та матеріалами справи.

Стосовно вимог скарги ПАТ «УВК Україна», колегія суддів зазначає наступне.

На виконання умов спірного Договору, ФОП ОСОБА_3 прийняв до перевезення товар та доставив його до пункту призначення, що підтверджується наявними у матеріалах справи товарно-транспортними накладними. Вказані накладні було підписано з обох сторін.

Судом у рішенні зазначено, що за період з 17 липня 2014 року по 25 жовтня 2014 року, на виконання умов Договору позивачем за зустрічним позовом було надано відповідачу за зустрічним позовом послуги на загальну суму 39800,00 гривень, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, які є основними документами на перевезення вантажів та актами здачі прийняття робіт, наявними у матеріалах справи.

ПАТ «УВК Україна» в свою чергу, за надані послуги розрахувалось частково на суму 6000,00 гривень, у зв'язку з чим, утворилась заборгованість перед позивачем за зустрічним позовом у розмірі 33800,00 гривень.

На підставі чого, місцевий суд дійшов висновку про те, що ФОП ОСОБА_3 виконав свої зобовязання за Договором щодо перевезення вантажу належним чином. Проте, ПАТ «УВК Україна» зобовязання за спірним договором не виконав, у зв'язку з чим, утворилась заборгованість перед зустрічним позивачем у розмірі 33800,00 гривень, яка до цього часу залишається непогашеною.

Окрім того, суд вважав за необхідне задовольнити зустрічний позов у частині стягнення 4915,23 гривень пені, 4814,77 гривень суми інфляційних втрат та 531,60 гривень суми 3% річних, з чим не може погодитись судова колегія та зазначає наступне.

Підставою для стягнення зазначених коштів ФОП ОСОБА_3 зазначає прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором перевезення.

У відповідності з п. 7.1 Договору за результатами наданих перевізником транспортних послуг сторони складають та підписують акт виконаних послуг, який разом із рахунками перевізника та товаросупровідними документами є підставою для оплати транспортних послуг.

Відповідно до п. 7.2 Договору оплата наданих послуг за Договором за попередній місяць здійснюється протягом 35 (тридцяти п'яти) календарних днів а дати передачі замовнику акту виконаних послуг, рахунку і податкової накладної.

Згідно з Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом України, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 р., товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

З чого слідує, що підставою для оплати послуг перевізника за Договором є такі документи, як-то: товарно-транспортна накладна, акт виконаних послуг, рахунок перевізника та податкова накладна.

Строк оплати наданих послуг, передбачений п. 7.2 Договору, починає відлік з дати отримання замовником всіх цих документів.

Згідно з п. 7.3 Договору у випадку, якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені первинні документи (рахунок, податкова накладна, приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), карта завантаження, товарно-транспортна накладна та будь-який інший документ, який впливає на зобов'язання замовника щодо оплати) та/або замовником виявлена невідповідність розміру винагороди перевізника фактично наданим ним послугам, замовник має право вимагати від перевізника усунути будь-які невідповідності в наданих документах. В такому випадку зобов'язання замовника щодо оплати переносяться на термін усунення перевізником невідповідностей в наданих ним документах або на надання відсутніх документів.

Таким чином, для підтвердження факту наявності простроченого грошового зобов'язання позивача відповідач зобов'язаний довести факт передачі всіх вищезазначених документів позивачу.

ПАТ «УВК Україна» стверджує, що відповідач додав до зустрічного позову акти виконаних робіт, які були підписані замовником, а саме: № 55 від 25.07.2014 р., № 57 від 02.08.2014 р., № 59 від 09.08.2014 р. та № 62 від 21.08.2014 р.

Крім того, відповідач для обґрунтування заборгованості позивача додав до зустрічного позову акти виконаних послуг, які не були підписані позивачем: № 64 від 30.08.2014 р., № 69 від 18.09.2014 р. та №76 від 25.10.2014 р.

Окрім того, ПАТ «УВК Україна» зазначає, що перевізник надав пояснення та описи вкладення у поштове відправлення, які нібито є доказами отримання вище зазначених документів замовником, з якими останній не мав можливості ознайомитись, оскільки надані вони були під час судового засідання, в якому було проголошено рішення.

Також, надані відповідачем описи вкладення поштового відправлення не містять дати документів, які надсилалися, а також не містять підтвердження надання товарно-транспортних накладних.

Проте, судом першої інстанції не взято до уваги факт непідписання актів виконаних робіт № 55 від 25.07.2014 р., №57 від 02.08.2014 р., №59 від 09.08.2014 р. та №62 від 21.08.2014 р., а також відсутність доказів надання перевізником замовнику товарно-транспортних накладних, що вимагається як Договором, так і чинним законодавством України.

Тобто, у відповідача немає правових підстав стверджувати, що строк оплати за надані послуги на суму 33800 грн вже настав.

Твердження відповідача стосовно наявності простроченої заборгованості не відповідає дійсності, оскільки не підтверджується доказами.

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, законодавством встановлено, що підставою для нарахування штрафних санкцій є прострочення виконання зобов'язання.

Оскільки відповідачем не надано доказів прострочення позивачем оплати за послуги за Договором, відповідно, немає правових підстав для нарахування пені, застосування індексу інфляції та 3 % річних.

Крім того, розрахунок штрафних санкцій здійснений відповідачем невірно, оскільки відповідно до Договору оплата здійснюється протягом 35 (тридцяти п'яти) календарних днів з дати передачі замовнику акту виконаних послуг, рахунку і податкової накладної. А відповідач помилково здійснив розрахунок штрафних санкцій з дати складання документів, а не з дати отримання їх позивачем.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі чого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «УВК Україна» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову про стягнення з ПАТ «УВК Україна» на користь ФОП ОСОБА_3 33800 грн основної заборгованості, 4915,23 грн пені, 531,60 грн суми 3% річних, 4814,77 грн інфляційних втрат скасуванню, як таке, що прийняте при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 99, 101, п. 2 ст. 103, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ПАТ УВК Україна задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року по справі №922/518/15 в частині задоволення зустрічного позову ФОП ОСОБА_3 до ПАТ УВК Україна щодо стягнення з позивача 44061,60 грн, у тому числі 33800 грн заборгованості, 4915,23 грн пені, 4814,77 грн суми інфляції та 531 грн 3% річних - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року по справі №922/518/15 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 08.07.2015 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Черленяк М.І.