ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" липня 2015 р.Справа № 916/1846/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про розірвання договору оренди, звільнення приміщення та стягнення 161980грн.

Суддя Гут С.Ф.

Представники:

Від позивача: Царева Н.А., адвокат, ордер серія ОД №110581 від 30.04.2015р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 01 липня 2014р, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 звільнити нежитлове приміщення площею 49кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, магазин НОМЕР_3 на користь власника ОСОБА_2 шляхом виселення із зазначеного приміщення, та стягнення 161980грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.05.2015р. порушено провадження у справі №916/1846/15.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань(відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.11р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою(тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність(вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом), а саме, за його юридичною адресою, підтвердженою даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 09.05.2015р., про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позов не надав, своє право на захист не використав, у зв'язку з чим справа розглядається по наявним в ній матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

01.07.2014р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов кого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування задля здійснення Орендарем його статутної діяльності нежитлове приміщення площею 49кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, магазин НОМЕР_3 строком з 01 липня 2014р. по 01 липня 2019р.

Згідно п. 4.2.2 договору, орендар зобов'язаний вчасно та в повному обсязі сплачувати Плату за оренду та інші платежі визначені Договором.

Відповідно до умов п. 6.1 договору, орендар зобов'язаний першого числа кожного місяця в повному обсязі сплачувати Орендодавцю плату за користування Об'єктом оренди на умовах і в порядку, встановлених цим Договором, у розмірі 1000 (тисяча) доларів США в місяць за весь Об'єкт. Плата за оренду встановлюється і сплачується у гривні відповідно до курсу НБУ на момент розрахунку у грошовій формі.

Позивач повністю виконав свої обов'язки по Договору та передав Відповідачу приміщення у технічно-придатному стані, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.07.2014р.

Згідно п. 6.2 договору, при підписанні Договору Орендар зобов'язаний передати Орендодавцю суму у розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що є платою за оренду Об'єкту за перший та останній місяць оренди.

У відповідності з п. 6.3 договору, плати за оренду у період з 07 грудня 2013 року до 07 грудня 2016 року вважається узгодженою та зміні не підлягає.

Однак, відповідач в порушення умов договору, свої обов'язки по договору не виконує, і не сплачує орендну плату по Договору за користування приміщенням.

Так, відповідач сплатив орендну плату лише за два місяця у розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість по орендній платі за 7 місяців з 01 вересня 2014р. по 01 березня 2015р.

Станом на 23.03.2015р. заборгованості Відповідача по орендній платі складає 7000 (сім тисяч) доларів США, що по курсу НБУ станом на 23.03.2015р.(23,14грн. за 1 долар США), що дорівнює 161980грн.

01.07.2014р. на виконання умов договору сторонами договору було підписано акт приймання-передачі об'єкту оренди, згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду об'єкт нерухомого майна, а саме: не житлове приміщення площею 49 квадратних метрів з окремим виходом відповідно до Технічного паспорту від 17.04.2014 року, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, магазин НОМЕР_3.

24.03.2015р. позивач направив на адресу відповідача претензію №01/15 від 23.03.2015р. з приводу погашення заборгованості.

Проте, зазначена претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Посилаючись на порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 прийнятого на себе зобов'язання за договором оренди нежитлового приміщення від 01.07.2014р. щодо своєчасної оплати орендної плати, позивач звернувся до господарського суду Одеської області з даною позовною заявою про розірвання договору оренди, звільнення приміщення та стягнення 161980грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання -це вид цивільних правовідносин.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п.п.1,2 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п.п.6.1, 6.2, 6.3 договору, орендар зобов'язаний першого числа кожного місяця в повному обсязі сплачувати Орендодавцю плату за користування Об'єктом оренди на умовах і в порядку, встановлених цим Договором, у розмірі 1000 (тисяча) доларів США в місяць за весь Об'єкт. Плата за оренду встановлюється і сплачується у гривні відповідно до курсу НБУ на момент розрахунку у грошовій формі. При підписанні Договору Орендар зобов'язаний передати Орендодавцю суму у розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що є платою за оренду Об'єкту за перший та останній місяць оренди. Плати за оренду у період з 07 грудня 2013 року до 07 грудня 2016 року вважається узгодженою та зміні не підлягає.

Крім цього, відповідно до ст.291 Господарського кодексу України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Згідно ж ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

В той же час ст.782 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Це право, згідно із фактичними обставинами справи, було реалізовано позивачем не шляхом односторонньої відмови від договору, а шляхом звернення до суду з позовом про його розірвання. За таких обставин, вищенаведений спосіб захисту, до якого вдався позивач, не суперечить вимогам ст.ст. 15, 16, 20 Цивільного кодексу України та був обраний ним з урахуванням вимог ст.291 Господарського кодексу України.

Крім того, у відповідності з п. 9.2, 9.3 договору, порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Усі спори, що виникають з цього Договору або пов'язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку.

Так судом встановлено, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження належного виконання відповідачем умов договору, з урахуванням наведеного, позовні вимоги щодо розірвання спірного договору оренди є обґрунтованими, а також позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача звільнити нежитлове приміщення шляхом виселення є обґрунтованими.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так судом встановлено порушення відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.2014р., внаслідок чого, за відповідачем утворилась заборгованість, у зв'язку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 161980грн., а саме з 01 вересня 2014р. по 01 березня 2015р. у розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США, що по курсу НБУ станом на 23.03.2015р.(23,14грн. за 1 долар США) складає 161980грн., є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору оренди, звільнення приміщення та стягнення 161980грн., є обґрунтованими, підтвердженими наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору в сумі 5675,60грн., які підлягають стягненню до державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Достроково розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 01 липня 2014р, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

3. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_3(АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) звільнити нежитлове приміщення площею 49кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, магазин НОМЕР_3 на користь власника ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, код НОМЕР_2) шляхом виселення.

4.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, код НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 161980(сто шістдесят одну тисячу дев'ятсот вісімдесят )грн. 00коп.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (р/р 3008, отримувач УК у м. Одесі/Приморський район, код отримувача , банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) витрати по сплаті судового збору у розмірі 5675(п'ять тисяч шістсот сімдесят п'ять)грн. 60коп.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Накази видати у порядку ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13.07.2015р.

Суддя С.Ф. Гут