ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.06.15р. Справа № 904/1686/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Югомет Плюс", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське Скло", м. Вільногірськ, Дніпропетровська область

третя особа, що не заявляє позовних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дон-Груп", м. Донецьк

про стягнення 400 969,60 грн.

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача - Волнова Ю.М.- дов. б/н від 24.06.2015р., представник;

від відповідача - Кушнаренко О.М.- дов. № б/н від 29.05.2013 року, представник.

від третьої особи - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Югомет Плюс" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське Скло", за участю третьої особи, що не заявляє позовних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дон-Груп", про стягнення заборгованості у загальному розмірі 400 969,60 грн., який складається з сум: 314 134,50 грн. - основний борг, 86 835, 10 грн. - штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки № 7/2012 від 19.12.2011р., позивачем поставлено відповідачу товар, за який відповідач не розрахувався, що і стало причиною спору.

28.05.2015 р. позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 239 134,44 грн. - основний борг, 39 623,52 грн. -пені, 173 987,10 грн. - інфляційних втрат, 8 003,76 грн. - 3% річних, 9 207,70 - судового збору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав відповідний відзив, в якому зазначив, відповідно до укладених між позивачем та відповідачем специфікацій, позивач постави товар лише за специфікаціями № 1 від 19.12.2011 р., № 3 від 28.11.2013 р. та № 5 від 18.02.2014р. Специфікація № 6 від 07.03.2014 р. не була укладена, а за умовами специфікації № 7 від 08.08.2014 р. товар не поставлявся.

Крім того, відповідач надав клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду господарським судом Запорізької області справи № 904/3485/15 за позовом ТОВ «Вільногірське Скло» до ТОВ «Югомет Плюс» про визнання недійсним пункту 5.3. договору поставки № 7/2012 від 19.12.2011 р.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти зупинення провадження, оскільки єдиною підставою для визнання недійсним п. 5.3. договору відповідач вважає невідповідність розміру пені (0,5%) вимогам ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», а позивачем розмір пені обчислений виходячи з розміру подвійної ставки НБУ, що діяла у відповідний період, тому господарським судом Запорізької області не будуть встановлені жодні обставини, які впливають чи можуть вплинути на оцінку доказів у справі № 904/1686/15.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд прийшов до висновку про відхилення клопотання відповідача про зупинення провадження по справі.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ч.2 ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Югомет Плюс", (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вільногірське Скло" (покупець) укладений договір поставки № 7/2012 від 19.12.2011р.

На умовах, викладених в розділах цього договору, постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти і сплатити товар за номенклатурою, кількістю, строкам і цінам, визначеним у специфікаціях.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільний кодекс України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до укладеної між продавцем та покупцем специфікації № 6 від 07.03.2014 р., позивач продає а відповідач купує товар, відповідно до даної специфікації, а саме: вапняк флюсовий ТУ У 14.1-2:2011 фракції 20-40 мм, загальною кількістю 40 000 тон, вартість товару 255,00 грн. за 1 тону з урахуванням ПДВ та залізничного тарифу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.3.1. договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на протязі 5 календарних днів з моменту відвантаження товару. Датою відвантаження вважається дата, вказана на залізничній квитанції (п. 3.2. договору).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дон-Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Югомет Плюс" укладений договір на транспортно-експедиційні послуги № 7/2010-п від 29.10.2010 р., відповідно до умов якого було організовано перевезення товару залізничним транспортом в обсязі 1 231,9 тон, що підтверджується актами здачі-приймання (надання послуг) № ОУ - 09017614.37 та ОУ-09017614.33 від 30.06.2014 р., а також зведеними реєстрами відправлень вантажів, складеними Експедитором за період 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р. (а.с. 18-21).

Товар було відвантажено залізничним транспортом, що підтверджується залізничними накладними № 49645211 від 17.06.2014 р., № 49645161 від 17.06.2014 р., № 49940646 від 23.06.2014 р., № 49940661 від 23.06.2014 р. та № 50326560 від 30.06.2015 р. (а.с. 22-29). На загальну суму 314 134,50 грн.

27.11.2014 р. позивач направив на адресу відповідача претензію про сплату суми заборгованості, відповіді на яку відповідач не надав, суму заборгованості не сплатив.

Протягом розгляду справи відповідачем було частково оплачено суму боргу, а саме: 20.02.2015р. на суму 25 000,00 грн., 30.03.2015р. на суми 9 220,94 грн. та 15 779,06 грн., 09.04.2015р. на суму 25 000,00 грн. всього сплачено 75 000,00 грн.

Зазначені обставини викладені та підтверджені позивачем у заяві від 15.06.2015р.в якій він зменшив позовні вимоги в частині суми основного боргу до суми 239 134,44грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 239 134,44 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наслідком порушення зобов'язання є, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантiєю, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 5.3. договору за прострочення виконання грошових зобов'язань покупець сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Таке визначення розміру пені в договорі відповідає вимогам п.6 ст. 231 Господарського кодексу України, яким встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Позивачем нарахована пеня за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог у загальній сумі 39 623,52грн.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського суду України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розраховуючи суму пені за поставкою від 16.06.2014р. позивач порушив вимоги щодо періоду нарахування пені. Так, пеня має нараховуватись за період з 23.06.2014р. по 23.12.2014р., тоді як нарахована до 31.12.2014р.

За розрахунком суду сума пені за цією поставкою складає 4 293,10 грн. в решті суми пені визначені позивачем без порушень та складають 13 332,00 грн. та 21 788,41 грн.

З огляду на викладене суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення пені частково у розмірі 39 413,51грн. (4 293,10грн.+13.332,00грн. + 21 788,41грн.)

Статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача за період прострочення з 01.07.2014 р. по 30.04.2015р. 3% річних у розмірі 8 003,76 грн., за період прострочення з 01.07.2014 р. по 30.04.2015 р. інфляційні збитки у розмірі 173 987,10 грн.

Перевіривши правильність розрахунку 3% річних, суд знайшов його вірним, у зв'язку з чим задовольняє цю вимогу позивача у розмірі визначеному позивачем.

При перевірці правильності розрахунку інфляційних збитків, суд знайшов його вірним, виконаним з урахуванням порядку встановленого "Рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", які викладені в листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р. Враховуючи зазначене, вказана вимога підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового доказу.

Відповідачем не надано доказів оплати отриманого товару в повному обсязі період з моменту його отримання до дати слухання справи.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частково у загальному розмірі 460 538,81грн., який складається з сум: 239 134,44грн. - основний борг, 39 413,51грн. - пеня, 8 003,76 грн. - 3% річних, 173 987,51 - інфляційні збитки.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати пов'язані з розглядом справи при задоволенні позову покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог в сумі 9 210,78 грн.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 9 207,70 грн.

Згідно зі ст. 4 Закону України, «Про судовий збір» за подачу до господарського суду позову майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2 відсотки від суми позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Сума позову, заявлена позивачем до стягнення складає 460 748,82 (239 134,44 грн. - основний борг + 39 413,51 грн. - пеня + 173 987,10 грн. - інфляційних втрат + 8 003,76 грн. - 3% річних), 2 відсотка від якої складають 9 214,98 грн.

Отже, позивачем недоплачено 7,28грн. (9 214,98грн. - 9 207,70 грн.), які підлягають стягненню з позивача до державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське Скло" (51700, Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ, вул. Промислова, буд. 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Югомет Плюс" (69068, Запорізька обл. м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд.54, ) 239 134,44 грн. - основний борг, 39 413,51грн. - пеня, 8 003,76 грн. - 3% річних, 173 987,51 - інфляційні збитки, 9 210,78 грн. - судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Югомет Плюс" (69068, Запорізька обл. м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд.54, ) в доход Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, , рахунок 3005 в Відділенні банку ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001) судовий збір в сумі 7,28 грн.

Видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено

03.07.2015р.

Суддя В.Г. Бєлік