РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015Справа №910/4185/15-г

За позовом Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві

до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя: Домнічева І.О.

Представники:

Від позивача Терещенко В.М. - за дов.

Від відповідача Голубятникова Ю.А. - за дов.

Обставини справи:

Державна служба охорони при ГУМВС України в місті Києві звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 25.02.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.03.2015 р.

13.03.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

17.03.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

17.03.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про зупинення провадження по справі.

Ухвалою від 17.03.15р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням або іншим процесуальним документом, прийнятим Київським апеляційним Господарським судом за результатами розгляду справи № 910/25384/14.

12.05.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про поновлення провадження по справі та збільшення розміру позовних вимог .

Ухвалою від 13.05.15р. поновлено провадження по справі та призначено до розгляду на 11.06.15р.

11.06.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує.

В судовому засіданні 11.06.15р. оголошено перерву до 25.06.15р.

В судовому засіданні 25.06.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.05.2010 між ПАТ «Брокбізнесбанк» (відповідач) та Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в м.Києві (позивач) укладено договір № 5164/209-Д/2010/гсп, відповідно до якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті і/або іноземній валюті, в тому числі у банківських металах, бюджетний рахунок та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України та нормативно-првових актів Національного банку України.

На підставі договору № 3/015-03/211-Д/2010/гсп «Про приймання платежів готівкою на користь юридичної особи» від 31.05.2010, укладеного між УДСО та Банком, Банком силами і засобами структурних підрозділів, які знаходяться у м. Києві, здійснював прийом платежів готівкою від фізичних та юридичних осіб на користь УДСО та, у відповідності, з реквізитами заповнених платниками прибуткових документів, перераховував їх на поточні рахунки Клієнта, відкриті у Банку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку із оголошенням ПАТ «Брокбізнесбанк» банкрутом у визначені законом строки позивач звернувся до Банку із заявами про кредиторські вимоги на суму грошових коштів, що обліковувались на поточних рахунках позивача момент ліквідації Банку, а саме: 4050394,10 грн.

Листом від 28.10.2014 № 7/2737-кр Банк повідомив, що рішенням № 226/14 від 16.10.2014, грошові вимоги УДСО до Банку акцептовані у сумі 4050851,27 гри (чотири мільйони п'ятдесят тисяч вісімсот п'ятдесят одна гривня 27 копійок) та будуть задовольняється у сьому чергу.

Згідно витягу з Переліку (реєстру) кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк; акцептованих уповноваженою особою Фонду № 226/14 від 16.10.2014 на рахунки позивача обліковується 4050851,27 гривень (копія витягу з Переліку додається).

Одночасно УДСО є боржником Банку, а Банк - кредитором УДСО, з погашені заборгованості за договором сторін про надання овердрафту від 04.07.2013 № 08-1 980-0 на суму 35374,3 гривень (тридцять п'ять тисяч триста сімдесят чоти] гривні ЗО копійок).

На підставі договору про надання овердрафту № 08-13-980-Щ від 04.07.20 укладеного між УДСО при ГУМВС України в місті Києві та Публічним акціонери товаристом «БРОКБІЗНЕСБАНК», Банк в межах Ліміту, надавав, а Позичальник отримував кредит у формі Овердрафту для використання за цільовим призначення наступним його поверненням Банку з оплатою процентів за користування кредитом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2015 у справі № 910/25384/14 задоволено позовні вимоги Відповідача до Позивача про стягнення заборгованості за договором сторін про надання овердрафту від 04.07.2013 № 08-13- 980-0 у сумі - 35374,3 гривень.

УДСО звернулось до Банку із пропозицією про зарахування зустрічних однорідних вимог після запровадження процедури ліквідації Банку (лист УДСО від № 24/9-4435/Ан).

Позивач вважає, що норми Цивільного кодексу України, що регулюють процедуру зарахування зустрічних однорідних вимог, не входять у протиріччя із нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та у випадку зарахування Банком зустрічних однорідних вимог позивача, не будуть порушувати вимоги законодавства щодо черговості задоволення вимог кредиторів в межах ліквідаційної процедури. Таким чином пропозиція відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог не суперечить повноваженням ліквідатора та забезпечує здійснення ліквідаційної процедури». В зв'язку з чим, просить зобов'язати відповідача провести зарахування однорідних грошових вимог з погашення заборгованості позивача за договором овердрафту від 04.07.14р. № 08-13-980-о в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за договором від 07.05.10р. № 5164/209-Д/200/гсп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 601 ЦК України та частини 3 статті 203 ГК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Разом з тим, пунктом 5 частини 1 статті 602 ЦК України та частиною 5 статті 203 ГК України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

У спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пункт 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" містить імперативні приписи, згідно яких законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Зокрема, відповідно до ч.3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 20.04.2014р., чинній на момент направлення позивачем заяви від 18.06.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог), вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

За змістом приписів ч.6 статті 49 та ч.ч.1,4 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній до 11.07.2014р.), уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у визначеній черговості. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на норму п.1 ч.6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в обґрунтування свого висновку про непоширення заборони здійснення задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації, встановленої п.1 ч.5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на зобов'язання банку з виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників, з огляду на таке.

Дійсно, згідно з п.1 ч.6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Проте, позивачем не враховано, що зняття обмеження, зазначеного у п.1 ч.5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосується виключно вкладників банку, з якими банком укладені договори банківського вкладу (депозиту) та банківського рахунку, а згідно з п.4 статті 2 цього Закону під терміном "вкладник" розуміється фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

З огляду на те, що з матеріалів справи не вбачається укладення між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу, а Управління не є вкладником в розумінні п.4 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач безпідставно послався на норму п.1 ч.6 статті 36 цього Закону в обґрунтування незастосування до нього обмежень, передбачених на період дії тимчасової адміністрації в Банку.

Відповідно до ч.3 статті 1066 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Отже, за змістом цієї норми, банк вправі встановлювати передбачені законом обмеження прав клієнта на розпорядження грошовими коштами.

Суд зазначає, що статті 13, 526, 601, 1068 ЦК України та на статті 7,8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" в силу приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли в період дії тимчасової адміністрації в Банку.

Натомість суд зазначає, що згідно з ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

В спірних правовідносинах дія обмеження прав клієнта (позивача), передбаченого статтею 1074 ЦК України, випливає з п.5 статті 602 цього Кодексу, згідно якого не допускається зарахування зустрічних вимог в інших випадках, встановлених договором або законом.

Водночас, норма статті 1074 ЦК України цілком узгоджується з імперативними приписами п.п.1,4 ч.5 статті 36, ч.3 статті 46 та ч.6 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній до 11.07.2014р.), якими регламентовано, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Таким чином, після початку процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Відтак, спірний залік передбачатиме індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора банку за рахунок коштів банку, порушуючи встановлений цим Законом порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до банку і ставить у нерівне становище інших кредиторів банку у порівнянні з кредитором, який отримує задоволення своїх вимог не в тому порядку та черговості, як це передбачено статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про неможливість зарахування зустрічних вимог у процедурі ліквідації банку, оскільки це призвело б до порушення порядку погашення вимог кредиторів, який встановлений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (аналогічної праової позиції притримується Верховний Суд України у постановах від 03.10.2011 року справи: № 27/292-10 та № 27/291-10, та постанові від 10.10.2011 року у справі № 57/216-10).

Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що задоволення вимог кредиторів банку, відбувається виключно у особливому порядку, то позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із відмовою в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.06.2015р.

Суддя І.О.Домнічева