КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа№ 910/11311/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Сотнікова С.В.

Шипка В.В.

представники сторін:

від ініціюючого кредитора: Цвер І.С. (дов. від 20.03.2015),

Чичикало С.В. (дов. від 20.03.2015);

від боржника: не з'явився;

арбітражний керуючий Булах О.І. (посв. № 1665 від 13.01.2014);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БУДХАУС» на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі № 910/11311/15 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Будхаус», м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних матеріалів № 1», м. Київ

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будхаус» звернулося до господарського суду міста Києва з заявою про порушення справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних матеріалів № 1», у зв'язку з неможливістю останнього погасити безспірну заборгованість в розмірі 10 004 611 грн. 91 коп.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі № 910/11311/15 заяву про порушення справи про банкрутство та додані до неї документи повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «БУДХАУС» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі № 910/11311/15 про повернення заяви про порушення справи про банкрутство, а справу № 910/11311/15 передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 43 ГПК України, ст.ст. 11,15 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В судовому засідання апеляційної інстанції представник ініціюючого кредитора підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в ній.

Арбітражний керуючий Булах О.І., що виконував повноваження ліквідатора у даній справі в судовому засіданні заперечував вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, ухвалу суду - без змін.

Представник боржника в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Враховуючи, що в матеріалах справи є докази (поштові повідомлення) належного повідомлення сторін про час та місце розгляду апеляційної скарги колегія суддів, порадившись, ухвалила розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника боржника.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторонін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційну скаргу не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно ч. 2 та ч. 7 ст.11 Закону обов'язковою умовою звернення з заявою про порушення справи про банкрутство є подання кредитором разом з нею, зокрема, довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази надсилання боржнику копії заяви та доданих до неї документів.

Пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду зокрема, якщо заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посаду якої в заяві не зазначено, а також якщо заявник-кредитор не надав доказів надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

До апеляційної скарги скаржником додано копію заяви про порушення справи про банкрутство ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» подана до Господарського суду м. Києва за підписом директора ТОВ «Будхаус» Джинджиристого І.Н., проте перелік додатків, зазначений в заяві не містить жодного доказу на підтвердження посадового становища особи, що підписала заяву про порушення провадження у справі.

Колегією суддів не приймаються, як підстава для скасування посилання скаржника на п. 14 листа ВГСУ від 14.12.2007 № 01-08/973 «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права», оскільки даний лист містить правову позицію Вищого господарського суду на підставі узагальнення певних питань станом на 2007-2008 року та має виключно рекомендаційний характер. Крім того з тексту абз. 2 п. 14 вищезазначеного листа вбачається, що в ситуації, яка стала об'єктом розгляду на підтвердження повноважень директора було подано довідку з єдиного державного реєстру, а тому судом касаційної інстанції було зроблено відповідний висновок.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що хоча суд і не позбавлений можливості за умови сумнівів перевірити повноваження директора, однак відповідно до ст. 33 ГПК України обов'язок доведення та надання доказів є прерогативою сторони.

Також однією з підстав для повернення заяви судом першої інстанції зазначено п. 5 ч. 1 ст. 15 Закону, а саме що заявник-кредитор не надав доказів надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Отже з копії фіскального чеку № 9191 від 29.04.2015, який було подано до місцевого господарського суду в якості доказів направлення заяви та доданих до неї документів на адресу боржника, та опису вкладення у цінний лист з відміткою відділу поштового зв'язку вбачається, що поштове відправлення на адресу боржника відбулося 29.04.2015, натомість заява про порушення справи про банкрутство ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» датована 30.04.2015.

Вищезазначена обставина дійсно дає підстави для сумніву щодо належності та відповідності даного доказу, в наслідок чого як апеляційний так і місцевий господарський суд позбавлені можливості встановити, яка саме заява була направлена на адресу боржника.

Будь яких доказів в порядку ст. 33 ГПК України на спростування висновку суду з цього приводу скаржником не надано під час апеляційного провадження.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

Таким чином, на підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги твердження скаржника, що зазначені в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших додаткових пояснень або доказів, окрім тих, які наявні в матеріалах справи, суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 ГПК України підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-1 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 99, 101-103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі № 910/11311/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БУДХАУС» залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді С.В. Сотніков

В.В. Шипко