ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р.Справа № 923/407/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське"

на рішення господарського суду Херсонської області від 15 квітня 2015 року

у справі №923/407/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МВ Стеллар"

до Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське"

про стягнення 22703,65 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "МВ Стеллар" звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до ПАТ "Чорнобаївське" про стягнення, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 22703,65 грн., з яких 21495,81 грн. втрат від інфляції та 1207,84 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 15 квітня 2015 року у справі №923/407/15 (суддя Нікітенко С.В.) позовні вимоги ТОВ "МВ Стеллар" задоволено частково: з відповідача на користь позивача стягнуто 21480,59 грн. втрат від інфляції, 1207,84 грн. 3% річних та 1825,78 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання перед позивачем, в результаті чого виникла заборгованість відображена у рішенні господарського суду Херсонської області від 04.12.2014р. у справі №923/1400/14. Разом з тим, господарський суд першої інстанції пройшов до висновку, що розрахунок 3% річних позивача здійснено відповідно до умов чинного законодавства та надав власний розрахунок втрат від інфляції, оскільки розрахунок позивача мав помилки.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач (ПАТ "Чорнобаївське") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "МВ Стеллар" відмовити у повному обсязі, з посиланням, при цьому, на порушення місцевим господарським судом, при винесенні оскаржуваного рішення, норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, мотивуючи скаргу тим, що нараховані відсотки річних та втрати від інфляції за періоди обумовлені в позовній заяві по справі №923/407/15 вже були включені до позовних вимог по справі №923/1400/14 та відповідно стягнуті.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення від 21.05.2015р. та 23.06.2015р.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу ПАТ "Чорнобаївське" за відсутністю представників сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2014р. між ТОВ "МВ Стеллар" (надалі - позивач або експедитор) і ПАТ "Чорнобаївське" (надалі - відповідач або замовник) було укладено договір надання транспортно-експедиторських послуг №1402 (надалі - договір), за умовами якого сторони визначили, що експедитор зобов'язується за плату і за рахунок замовника організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу по території України від вантажовідправника до вантажоодержувача. Замовник в процесі конкретного перевезення може виступати або як вантажовідправник або як вантажоодержувач.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої договірні зобов'язання з оплати за транспортно-експедиційні послуги по Україні не виконав, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем у розмірі 78166,59 грн., у зв'язку з чим, останній звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з відповідача суми заборгованості та штрафних санкцій за договором №1402 від 14.02.2014р. надання транспортно-експедиторських послуг.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 04.12.2014р. у справі №923/1400/14 з відповідача на користь позивача стягнуто суму основного боргу у розмірі 78166,59 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 2587,76 грн., суму 3% річних у розмірі 456,63 грн. та суму пені у розмірі 3800,89 грн. Вказане судове рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.02.2015р. по справі №923/1400/14.

Як стверджує позивач та не спростовує відповідач, станом на 12.03.2015р. відповідач рішення господарського суду Херсонської області від 04.12.2014р. у справі №923/1400/14 не виконав, внаслідок чого позивач лише на суму основного боргу - 78166,59 грн., нарахував відповідачу за період з 10.10.2014р. по 28.02.2015р. суму інфляційних втрат у розмірі 13053,82 грн., а також за період з 10.10.2014р. по 12.03.2015р. суму 3% річних у розмірі 989,40 грн.

10 квітня 2015 року позивач, в порядку ст. 22 ГПК України подав до місцевого господарського суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій збільшує заявлені до стягнення суми інфляційних втрат з 13053,82 грн. до 21495,81 грн. та 3% річних з 989,40 грн. до 1207,84 грн., у зв'язку зі збільшенням періодів нарахування інфляційних втрат (з 01.03.2015р. по 31.03.2015р.) та 3% річних (з 13.03.2015р. по 15.04.2015р.).

Дослідивши матеріали справи апеляційний господарський суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Як вже було зазначено вище, рішенням господарського суду Херсонської області від 04.12.2014р. у справі №923/1400/14 з відповідача на користь позивача стягнуто суму основного боргу у розмірі 78166,59 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 2587,76 грн., суму 3% річних у розмірі 456,63 грн. та суму пені у розмірі 3800,89 грн. Вказане судове рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.02.2015р. по справі №923/1400/14.

За ч.2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права".

Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України на підтвердження виконання рішення господарського суду Херсонської області від 04.12.2014р. у справі №923/1400/14.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ТОВ "МВ Стеллар" складаються з 21495,81 грн. втрат від інфляції та 1207,84 грн. 3% річних. Періоди обрахування річних становлять з 10.10.2014р. по 15.04.2015р., інфляційних втрат з 10.10.2014р. по 31.03.2015р.

У зв'язку з тим, що відповідач стверджує, що нараховані відсотки річних та втрати від інфляції за періоди 10.10.2014р. по 15.04.2015р. (відсотки річних) та з 10.10.2014р. по 31.03.2015р.(втрати від інфляції) вже були включені до позовних вимог по справі №923/1400/14 та відповідно стягнуті, апеляційним господарським судом 11.06.2015р. було надіслано до господарського суду Херсонської області запит на справу №923/1400/14.

22.06.2015р. Одеським апеляційним господарським судом було отримано справу №923/1400/14.

Дослідивши позовні вимоги по справі №923/1400/14, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що відповідач своїми твердженнями вводив апеляційний господарський суд в оману, оскільки фактично позивачем у справі №923/1400/14 періоди нарахування відсотків річних та інфляційних втрат були здійснені до 09.10.2014р.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги що позовні вимоги щодо стягнення відсотків річних та втрат від інфляції по справі №923/407/15 становлять з 10.10.2014р. по 15.04.2015р. для відсотків річних та з 10.10.2014р. по 31.03.2015р. для інфляційних втрат, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що спір про стягнення відповідних грошових коштів не вирішувався при розгляді справи №923/1400/14.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція наведене у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права".

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Аналогічна правова позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права".

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Аналогічна правова позиція викладена в Листі Верховного суду України «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві».

Таким чином, необхідно здійснювати розрахунок втрат від інфляції шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Дослідивши розрахунок втрат від інфляції позивача, апеляційний господарський суд зауважує, що він має методичні помилки та надає власний розрахунок.

З огляду на що, апеляційний господарський суд надає власний розрахунок втрат від інфляції.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
10.10.2014 - 31.03.201578166.591.29322888.76101055.35
Таким чином, загальна сума втрат від інфляції складає 22888,76 грн.

Однак, апеляційний господарський суд позбавлений можливості виходити поза межи позовних вимог, а отже колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 21495,81 грн. втрат від інфляції.

При цьому, апеляційний господарський суд приймає до уваги розрахунок 3% річних як обґрунтований та складений відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на що, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 1207,84 грн. 3% річних.

Статтями 32-34 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське" частково задовольнити.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське" задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Херсонської області від 15 квітня 2015 року у справі №923/407/15 скасувати частково, виклавши резолютивну частину цього рішення в наступній редакції:

„Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МВ Стеллар" задовольнити:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МВ Стеллар" суму інфляційних втрат у розмірі 21495 (двадцять одну тисячу чотириста дев'яносто п'ять) грн. 81 коп., суму 3% річних у розмірі 1207 (одна тисяча двісті сім) грн. 84 коп. та суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн."

3.Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідні накази із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 13 липня 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Я.Ф. Савицький Т.Я. Гладишева