ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа № 909/1426/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Бойко С.М. Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників:

від позивача: Опалько П.Б. - представник;

від відповідача: Карпов В.С. - директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківського відділення ПАТ "Укрсоцбанк", вих. № 08.206-297/85 від 20.04.15

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2015 (головуючий суддя Шіляк М. А., судді Неверовська Л. М. та Фрич М. М.) про припинення провадження

у справі № 909/1426/14

за позовом: публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ в особі Івано-Франківського відділення ПАТ "Укрсоцбанк", м. Івано-Франківськ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Аркона", м. Коломия, Івано-Франківська область

про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2015 у справі № 909/1426/14 провадження припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

При прийнятті ухвали, місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що у квартирі, що є предметом іпотеки, проживають фізичні особи (в.т.ч. неповнолітні), статус яких у даних правовідносинах відповідає статусу відповідача, відтак даний спір впливає на їх права. Також, з посиланням на ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» зазначає, що вказаною нормою визначено ймовірність необхідності вирішення питання про виселення мешканців.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач - Івано-Франківське відділення ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2015.

Зокрема, зазначає, що місцевий господарський суд не врхував п. 2 прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» , в яких зазначено, що дія цього закону не поширюється на кредитні договори, які укладені до набрання ним чинності.

Також вказує, що фізичні особи, що проживають в квартирі, яка є предметом іпотеки не можуть мати у справі статусу відповідача та звертає увагу, що власником предмету іпотеки є саме юридична особа - ТзОВ "Аркона".

В дане судове засідання з'явився представник позивача, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу місцевого господарського суду, а справу передати на розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Директор ТзОВ "Аркона" в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив ухвалу суду від 15.04.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії договору оренди житлового приміщення від 09.01.2008 та вказав, що такий договір до матеріалів справи під час розгляду справи в суді першої інстанції не долучався, оскільки місцевим господарським судом витребовувалась лише докази реєстрації у квартирі фізичних осіб, які там поживають.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, її розгляд відкладався неодноразово.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Однак, відповідач не навів жодних об'єктивних причин, які унеможливлювали подання такого договору до місцевого господарського суду, відтак, колегія суддів долучає договір оренди нежитлового приміщення до матеріалів справи, однак з огляду на приписи ст. 101 ГПК України не приймає його як додатковий доказ по справі.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.15 у справі № 909/1426/14, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 жовтня 2006 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) в особі начальника Коломийського відділення Івано-Франківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Аркона» (позичальник) укладено договір кредиту № 355/24/2-042 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 423 062, 00 грн зі сплатою 17, 5 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до цього договору, що є його невідємною складовою частиною. Графік погашення суми основної заборгованості відображено в п. 1.1. договору, а кінцевим терміном повернення заборгованості визначено 10.10.2013.

Кредит надається позичальнику для придбання 3-х кімнатної квартири загальною площею 106, 68 кв.м. в житловому будинку на діл. 1 у 3-му мікрорайоні м/ж Позняки у Дарницькому районі м. Києва по договору № КНТР-012192/кВ від 19.09.2006, укладеного з КУП «Фінансова компанія «Житлоінвест» (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3. договору в якості забезпечення виконання зобов'язань кредитор укладає з іпотекодавцем в день укладення цього договору договір майнових прав на іпотеку з подальшим їх переоформленням в договір іпотеки на вищевказану 3-х кімнатну квартиру.

18 жовтня 2006 року з урахуванням п. 1.3 договору кредиту, сторонами у справі укладено іпотечний договір, а саме на майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну кватиру.

28 листопада 2008 року сторонами в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 355-24/2-042 від 10.10.2006 укладено іпотечний договір, яким відповідач передає позивачу в іпотеку квартиру № 23, загальною площею 105, 50 кв.м., житловою площею 52, 40 кв. м. , що знаходиться в будинку № 11/44 по вул. Урлівська в м. Києва та належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності від 20.11.2007.

Як вказано в позовній заяві, з огляду на те, що відповідачем не виконувались умови договору в частині оплати, ПАТ "Укрсоцбанк" в особі Івано-Франківського відділення ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ "Аркона" про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором посвідченим приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г. М. від 28.11.2008, а саме: трьохкімнатну квартиру № 23, заг. площею 106, 90 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Урлівська, буд. 11/44, м. Київ - належить ТзОВ "Аркона" на підставі Свідоцтва про право власності від 20.11.2007 для погашення заборгованості перед ПАТ "Укрсоцбанк" по договору кредиту № 355-24/2-042 від 18.10.2006 яка станом на 12.11.2014 становить 667 989, 94 грн. з них: заборгованість по кредиту - 272 663, 80 грн.; заборгованість по відсотках - 238 795, 36 грн.; заборгованість по комісії - 20 396, 51 грн.; пеня - 58 258, 08 грн.; інфляційні витрати - 77 876, 19 грн., також позивач просить встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за стартовою ціною 604 342, 20 грн (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Місцевий господарський суд в своїй ухвалі зазначив, що зібраними у справі доказами встановлений факт проживання у квартирі, що є предметом іпотеки фізичних осіб (в т.ч. неповнолітніх) про залучення до участі яких подано клопотання відповідачем, що підтверджується довідкою комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" Відділення № 5 (вих. № 197 від 27.02.2015). Відповідно до положень статті 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Отже, наведеною нормою визначено ймовірність необхідності вирішення питання про виселення мешканців. За таких обставин, суд вважає, що даний спір впливає на права фізичних осіб правовий статус яких у даних правовідносинах відповідає статусу відповідача.

З огляду на викладене, суд припинив провадження, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Судова колегія вважає такі висновки місцевого господарського суду помилковими, оскільки позов по суті не розглядався, а ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» на яку посилався суд вказує, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Тобто суд, не розглянувши спір по суті керувався ймовірністю задоволення позовних вимог та звернення іпотекодержателя з заявою.

Поряд з цим, суд при винесенні ухвали не може керуватися припущеннями і здогадками. Він повинен достовірно встановити ті факти, на яких грунтується суб'єктивне право або охоронюваний законом інтерес та з урахуванням належних та допустимих доказів в порядку та розумінні ст. 34 ГПК України вирішувати спір.

Однак, місцевий господарський суд в порушення процесуальних норм закону не дослідив на підставі яких правовідносин особи, які зазначені в довідці комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" Відділення № 5 (вих. № 197 від 27.02.2015) займають житлову площу в житловій квартирі, яка є предметом іпотеки, також не дослідив умов іпотечного договору, а обмежився лише посиланням на довідку.

Також, судом зазначено, що доказами у справі встановлений факт проживання у квартирі неповнолітніх фізичних осіб, однак, як вбачається з вищевказаної довідки, у ній займають площу фізичні особи 1948, 1968, 1995, 1982, 1982 років народження. Відтак, на момент подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, неповнолітні в квартирі не проживають. Зворотнього матеріали справи не містять.

Крім того, суд припиняючи провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України не врахував того, що предмет іпотеки належить саме юридичній особі - ТзОВ «Аркона», який є його власником.

Слід також зазначити, що місцевий господарський суд невірно застосував норми п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» та повернув позивачу судовий збір, оскільки ст. 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК). Водночас закриття провадження у справі, про яке йдеться у пункті 5 частини першої цієї статті Закону, є поняттям цивільного і адміністративного судочинства, передбаченим відповідно статтею 205 Цивільного процесуального кодексу України і статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України, які господарським судам у здійсненні судочинства не застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Щодо розподілу судових витрат за перегляд в апеляційному порядку, слід вказати, що відповідно до п. 4.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з викладеного вище, оскаржувану ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.15 у даній справі слід скасувати, а справу передати на розгляд у місцевий господарський суд для вирішення спору по суті заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 35, 43, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2015 у справі № 909/1426/14 скасувати.

Справу № 909/1426/14 передати на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова підписана 06.07.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.