КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. Справа№ 910/5781/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015

у справі № 910/5781/15-г (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Готель «Старт»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про стягнення 108 819, 16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Готель «Старт» (далі, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі, відповідач або Банк) про стягнення 108 819, 16 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе договірних зобов'язань за Договором № 7582 відкриття банківського рахунку на розрахунково-касове обслуговування від 25.02.2004З з кінця січня-початку лютого 2015 року припинив розрахунково-касове обслуговування та заблокував кошти на поточному рахунку позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у справі № 910/5781/15-г позовні вимоги Готель «Старт» задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість сумі 108 819 (сто вісім тисяч вісімсот дев'ятнадцять) грн. 16 коп. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 176 (дві тисячі сто сімдесят шість) грн. 39 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено факт порушення відповідачем умов укладеного з позивачем Договору № 7582 відкриття банківського рахунку на розрахунково-касове обслуговування від 25.02.2004, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 108 819,16 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у справі № 910/5781/15-г та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення господарського суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі.

Відповідач у апеляційній скарзі зазначив, що грошові кошти об'єктивно не можуть бути перераховані за платіжними дорученнями, строк виконання яких закінчився, а тому рішення господарського суду, яким задоволено позовні вимоги, що полягають у стягненні з Банку таких грошових коштів, суперечить вимогам нормативно-правових актів чинного законодавства України, зокрема, пункту 3.5. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 02.07.2015.

У судове засідання, призначене на 02.07.2015, представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 179 Господарського кодексу України зобов'язанням (у томі числі господарським) є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 25.02.2004 року між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та Готелем «Старт» укладено Договір № 7582 відкриття банківського рахунку на розрахунково-касове обслуговування з додатками та додатковими угодами до нього (далі, Договір).

Відповідно до пункту 2.1. Договору банк відкриває клієнту поточні рахунки в національній та іноземній валюті на умовах та в порядку, що встановлені чинним законодавством України, нормативними актами НБУ, Цивільним кодексом України, внутрішніми документами, що регламентують дане питання.

Згідно пункту 3.1. Договору банк зобов'язаний вести комплексне розрахунково-касове обслуговування клієнта та виконувати за його дорученням всі розрахунково-касові операції, які не суперечать законодавству та нормативним Актам НБУ та Цивільному кодексу України.

У відповідності до пункту 3.1.3. Договору банк зобов'язаний розрахункові операції за дорученням клієнта проводити у відповідності до діючих правил здійснення безготівкових рахунків. Проводити списання коштів з рахунку клієнта за його дорученням. Примусове стягнення коштів з рахунку клієнта виконується банком у випадках, передбачених чинним законодавством України або договорами сторін.

Відповідно до пункту 4.1.1. Договору банк має право відмовити в здійсненні розрахункових та (або) касових операцій за рахунком за наявності фактів порушення клієнтом законодавства, положень даного договору та діючих правил банку, а також вимог щодо оформлення розрахункових документів та строків надання їх в банк. Банк, повертаючи розрахунковий документ, в день його надходження має зробити на зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю Закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та розділ/пункти нормативно-правового акту НБУ.

Як зазначає позивач та вбачається із матеріалів справи, з кінця січня-початку лютого 2015 року відповідач припинив розрахунково-касове обслуговування та виконання платіжних доручень щодо коштів, які знаходяться на поточному рахунку позивача.

Так, 30.01.2015 позивач платіжним дорученням № 68 зобов'язав банк перерахувати 9 710,72 грн. в якості податку за землю за січень 2015 року, однак відповідач не виконав платіжне доручення. Повторно це доручення позивач надавав Банку 03.02.2015 та 12.02.2015 (отримано банком 13.02.2015), однак Банком це доручення не було виконано.

30.01.2015 не виконано платіжне доручення позивача № 70 на суму 1051,60 грн. (збір за використання водних ресурсів за 4 квартал 2014 року), № 71 на суму 17 782,84 грн. (ЄСВ за половину січня 2015 року) та платіжне доручення № 73 на суму 37 000,00 грн. (податок на доход найманих працівників), яке повторно було пред'явлене Банку 12.02.2015.

03.02.2015 відповідачем не виконано платіжне доручення № 75 на суму 45 574,00 грн. в якості передплати податку на прибуток підприємства за 2014 рік, повторно вказане платіжне доручення позивач надав Банку 12.02.2015.

03.02.2015 відповідачем не виконано платіжне доручення № 82 на суму 17 000,00 грн. (ПДВ за січень 2015 року).

17.02.2015 відповідачем не виконано платіжне доручення № 90 на суму 14 000,00 грн. (ПДВ за січень 2015 року).

Зазначені доручення були прийняті Банком до виконання, але не виконані, внаслідок чого, як зазначає позивач, були заблоковані кошти позивача на загальну суму 108 819,16 грн.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Готелю «Старт» з огляду на наступне.

За своєю правовою природою спірний Договір є договором банківського рахунка.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 1.15. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі, Інструкція), затвердженої Постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Відповідно до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Як уже зазначалося вище, згідно пункту 3.1.3. Договору банк зобов'язаний розрахункові операції за дорученням клієнта проводити у відповідності до діючих правил здійснення безготівкових рахунків. Проводити списання коштів з рахунку клієнта за його дорученням. Примусове стягнення коштів з рахунку клієнта виконується банком у випадках, передбачених чинним законодавством України або договорами сторін.

Пунктом 8.1. статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 2.19. вищезазначеної Інструкції встановлено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші, ніж встановлені в абзаці першому цього пункту, строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Так, пунктом 3.1.2. Договору визначено, що Банк зобов'язаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта в визначений час з 9.00. до 16.00. крім суботи, неділі та святкових днів.

Згідно статті 1066 Цивільного кодексу України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми (частина 2 статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідачем не заперечується факт невиконання спірних платіжних доручень позивача.

Доказів відмови у виконанні спірних платіжних доручень на підставі положень пункту 4.1.1. Договору відповідачем суду не надано. Будь-яких обмежень прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами та підстав для зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних осіб не встановлено.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт невиконання Банком платіжних доручень у встановлений Договором та чинним законодавством строк.

Банк у апеляційній скарзі як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог посилається на пункт 3.5. Інструкції, згідно якого Банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки, та зазначає, що строк виконання спірних платіжних доручень закінчився, а тому вони не можуть бути виконані Банком.

Зазначені твердження апелянта не приймаються судом до уваги, оскільки платіжні доручення були пред'явлені Банку до виконання у той же або на наступний день, коли і були оформлені, що підтверджується відміткою Банку в верхньому правому куті платіжних доручень. Відтак, платіжні доручення були одержані Банком для виконання у межах строку, встановленого Інструкцією.

З огляду на зазначене, як вірно встановлено судом першої інстанції, загалом відповідачем не виконано платіжні доручення позивача на загальну суму 142 119,16 грн. Відповідно до виписки по особовому рахунку позивача за період з 02.04.2015 по 02.04.2015 вихідний залишок становить 109 039,70 грн. Однак, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 108 819,16 грн.

Зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, стаття 193 Господарського кодексу України). У відповідності до статей 525, 615 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору та від зобов'язання не допускається.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов укладеного з позивачем Договору № 7582 відкриття банківського рахунку на розрахунково-касове обслуговування від 25.02.2004, а факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 108 819,16 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заявленої суми боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у справі № 910/5781/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у справі № 910/5781/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/5781/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх