РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015Справа №910/12639/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування"

до державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про стягнення 59646,13 грн.

Представники сторін:

від позивача: Матяш Т.В. - представник за довіреністю № 2105/1/15 від 21.05.2015 року;

від відповідача: Шапран Л.І. - представник за довіреністю № 1295-НЮ від 21.05.2015 року.

Встановив :

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" до державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 59646,13 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.10.2013 року між ним та державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" укладено договір № 32, згідно якого виконавець виконує ремонтні роботи на зарядному пристрої, а замовник зобов'язується прийняти обладнання і оплатити вартість робіт з урахуванням витрачених матеріалів.

В порушення умов договору та норм чинного законодавства, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 39074,55 грн. за виконані роботи.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи в розмірі 39074,55 грн., інфляційних втрат у розмірі 6623,48 грн., трьох процентів річних у розмірі 764,02 грн., пені в розмірі 6745,39 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням штрафних санкцій та втрат від інфляції склала 53207,44 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.05.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.06.2015 року.

08.06.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав відзив на позовну заяву та документи по справі.

В судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, представник позивача не заперечував проти даного клопотання.

Представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 20.05.2015 року.

Відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 09.06.2015 року судом оголошено перерву до 23.06.2015 року.

23.06.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву та документи по справі.

В судовому засіданні 23.06.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 39074,55 грн., в частині стягнення пені поза межами строків позовної давності суд відмовляє та вважає, що позовні вимоги позивача в іншій частині позову підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

14 жовтня 2013 року державне підприємство "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (виконавець) та державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" (замовник) уклали договір № 32 (ПЗ/Т-132794/НЮ), за яким виконавець приймає в кількості 1 штука зарядний пристрій УЗ-137/110 № 003 до електровозу ДСЗ (обладнання) та виконує ремонтні роботи; виконавець приймає в кількості 1 шт. зарядний пристрій УЗ-137/110 № 016 до електровозу ДСЗ (обладнання) та виконує ремонтні роботи. Замовник зобов'язується прийняти обладнання і оплатити вартість робіт з урахуванням витрачених матеріалів на умовах даного договору (п.п. 1.1, 1.2, 1.4 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині виконання зобов'язань - до повного їх виконання сторонами. (п. 12.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору строк виконання робіт на обладнанні не повинен перевищувати 90 календарних днів з моменту передачі обладнання в ремонт.

Згідно п.п. 4.2, 4.3 договору після закінчення виконання робіт виконавець повинен письмово та усно повідомити замовника про готовність обладнання до приймання. Замовник після отримання повідомлення повинен в термін, що не перевищує 3 робочих днів, забрати обладнання з території виконавця.

На підтвердження факту належного виконання позивачем своїх зобов'язань по договору, до матеріалів справи надані накладна, акти приймання-передачі та акт виконаних робіт.

Відповідно до накладної № 7 від 25.02.2014 року державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" виконані державному територіально-галузевому об'єднанню "Південно-Західна залізниця" роботи на зарядному пристрої УЗ 137/110 № 016 за договором № 32/ПЗ/Т-132794/НЮ від 14.10.2013 року.

Згідно акту приймання-передачі від 27.02.2014 року представник державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" передав після ремонту зарядний пристрій УЗ 137/110 № 016, а голова локомотивного депо "Київ-Пасажирський" прийняв після ремонту зарядний пристрій УЗ 137/110 № 016. Акт підписаний та скріплений печатками.

Акт приймання-передачі від 28 липня 2014 року складений про те, що державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" переданий, а представниками депо "Київ-Пасажирський" прийнятий зарядний пристрій УЗ 137/110 № 003. При випробуванні на стенді вказаного зарядного пристрою зауважень не має (протокол приймально-передавальних випробувань від 18.07.2014). Акт підписаний обома сторонами.

Згідно акту виконаних робіт № 2 від 06.08.2014 року сторони погодили, що відповідно до договору № 32 від 14.10.2013 року були виконані роботи на зарядному пристрої УЗ 137/110 № 003. Всього надано послуг на суму 25565,11 грн. Сторони згодні з тим, що надані послуги відповідають умовам договору № 32 від 14.10.2013 року про виконання робіт по зарядному пристрої УЗ 137/110 № 003, роботи виконані в повному обсязі, сторони претензій один до одного не мають.

Відповідно до пп.2.1.1, 2.1.2 договору вартість робіт на обладнанні, зазначеному у п. 1.1, складає 21304,26 грн., крім того ПДВ- 4260,85 грн., всього з урахуванням ПДВ - 25565,11 грн. Вартість робіт на обладнанні, зазначеному у п. 1.2, складає 11257,87 грн., крім того ПДВ - 2251,57 грн., всього з урахуванням ПДВ - 13509,44 грн.

Згідно п. 2.2 договору загальна вартість робіт по договору складає 32562,13 грн., крім того ПДВ - 6512,42 грн., всього з урахуванням ПДВ - 39074,55 грн.

У відповідності з п.п. 3.1, 3.2, 3.4 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються у гривнях у формі безготівкового розрахунку Замовник протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі обладнання після виконання робіт здійснює оплату у розмірі 100% вартості ремонту обладнання. Датою платежу є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Довідкою, долученою до матеріалів справи 09.06.2015 року, державне підприємство "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" повідомило, що станом на момент надання інформації, на поточні рахунки підприємства не надходили грошові кошти від державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" у сумі боргу 39074,55 грн. по договору № 32 від 14.10.2013 року.

23.06.2015 року відповідач через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва надав платіжне доручення № 979 від 08 червня 2015 року, згідно якого ДТГО ПЗЗ Локомотивне депо Київ-Пасажирський перерахувало на рахунок державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" суму коштів 39074,55 грн. з призначенням платежу кредиторська заборгованість за роботи на заряджувальних пристроях згідно договору № ПЗ/Т-132794/НЮ від 19.12.2013 року.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин має змішану правову природу і є договором про надання послуг та договором підряду.

Відповідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сплачено основний борг в розмірі 39074,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08.06.2015 року № 979.

Відповідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частина 2 статті 80 ГПК України передбачає, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача за договором № 32 від 14.10.2013 року (№ПЗ/Т-132794/НЮ від 19.12.2013 року) у розмірі 39074,55 грн. спростовано, оскільки, відповідачем сплачено заборгованість, тому суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 39074,55 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 6623,48 грн., три проценти річних у розмірі 764,02 грн., пеню у розмірі 6745,39 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п.п. 7.1, 7.3 договору у випадку невиконання зобов'язань за даним договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. У випадку прострочення оплати з вини замовника згідно п. 3.2 замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від простроченої суми за кожну добу прострочення.

Строк оплати виконаних робіт становить з урахуванням п. 3.2. договору:

- за виконані роботи на зарядному пристрої УЗ 137/110 № 016 на суму 13509,44 грн. - строк оплати до 13.03.2004 року;

- за виконані роботи на зарядному пристрої УЗ 137/110 № 003 на суму 25656,11 грн. - строк оплати до 20.08.2004 року.

Позивач розрахував штрафні санкції, 3% річних та втрати від інфляції з 17.03.2014 року по 10.03.2015 року. Оскільки, суд не може виходити за межі позовних вимог, то здійснюючи власний перерахунок суд робить його за період з 17.03.2014 року по 10.03.2015 року.

Відповідач заявив про застосування строку позовної давності в частині позовних вимог по нарахуванню пені.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява № 8юр-53 від 20.04.2015 року надійшла до суду 18.05.2015 року.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду 18.05.2015 року, вимоги щодо нарахування пені за період з 17.03.2014 року по 17.05.2014 року не підлягають задоволенню, у зв'язку із спливом позовної давності.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
13509.4418.05.2014 - 16.07.2014609.5000 %0.052 %421.94
13509.4417.07.2014 - 12.09.20145812.5000 %0.068 %536.68
25565.1121.08.2014 - 12.11.20148412.5000 %0.068 %1470.87
25565.1113.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %1666.99
25565.1106.02.2015 - 10.02.2015519.5000 %0.107 %136.58
За перерахунком суду розмір пені склав 4233,06 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 4233,06 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення пені у розмірі 2512,33 грн. не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач звернувся з вимогою про стягнення 3% річних у сумі 764,02 грн. та втрат від інфляції у розмірі 6623,48 грн. за період з 17.03.2014 року по 10.03.2015 року

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
13509.4417.03.2014 - 20.08.20141573 %174.33
39074.5521.08.2014 - 10.03.20152023 %648.74
За перерахунком суду загальний розмір 3% річних становить 823,07 грн.

Оскільки, сума 3% річних згідно розрахунку суду є більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення, а суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягають 3% річних у розмірі 764,02 грн., тобто позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Розрахунок індексу інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
17.03.2014 - 20.08.201413509.441.0961297.0014806.44
21.08.2014 - 10.03.201539074.551.2017840.0246914.57
За перерахунком суду сума втрат від інфляції складає 9137,02 грн.

Оскільки, сума втрат від інфляції згідно розрахунку суду є більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення, а суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягають втрати від інфляції у розмірі 6623,48 грн., тобто позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору, умовами статті 625 Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З огляду на вищевикладене та факт прострочення виконання грошового зобов'язання за договором № 32 від 14.10.2013 року (№ПЗ/Т-132794/НЮ від 19.12.2013 року), суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції в сумі 6623,48 грн., трьох процентів річних у розмірі 764,02 грн., пені у розмірі 4233,06 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (частина 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України).

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, який вчасно не вчинив заходів до поновлення порушених прав і законних інтересів позивача (утримався від задоволення її заснованих на законодавстві вимог), оскільки відповідачем здійснено погашення основного боргу після звернення позивача до суду з позовною заявою та порушення провадження у справі, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 39074,55 грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з державного територіально-галузевого об'єднання "Південна-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенко, 6, ідентифікаційний код 04713033) на користь державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (49068, м. Дніпропетровськ, вул. Орбітальна, 13, ідентифікаційний код 32495626) індекс інфляції в розмірі 6623 (шість тисяч шістсот двадцять три) грн. 48 коп., три проценти річних в розмірі 764 (сімсот шістдесят чотири) грн. 02 коп., пеню в розмірі 4233 (чотири тисячі двісті тридцять три) грн. 06 коп., а також судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 06.07.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий