КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа№ 15/106

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від стягувача: не з'явились

від відповідача: Дементьєв Я.Т. - дов. б/н від 05.01.2015р.

від ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2015р.

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2»

на дії відділу державної виконавчої служби Дарницького районного

управління юстиції м. Києва

у справі № 15/106 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» в особі

Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2»

про стягнення 213 218,39 грн.

В судовому засіданні 07.07.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2015р. у справі №15/106 скаргу на дії державної виконавчої служби - задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві - Валявського О.А. щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій - незаконними.

Скасовано постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 17.11.2014 року у виконавчому провадженні № 27670881.

В іншій частині скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсною постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2011р. у виконавчому провадженні № 27670881 та визнати недійсними постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 17.11.2014р. у відкритому виконавчому провадженні № 27670881.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» 17.06.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 07.07.2015р.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 07.07.2015р. представником відповідача подано заяву про відмову від апеляційної скарги в частині вимог щодо визнання недійсними постанов про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2011р. у виконавчому проваджені № 27670881 та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 17.11.2014р. у виконавчому провадженні № 27670881.

Відповідно до ст. 100 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до винесення постанови.

Апеляційний господарський суд має право не приймати відмову від скарги з підстав, визначених у частині шостій статті 22 цього Кодексу.

Про прийняття відмови від скарги апеляційний господарський суд виносить ухвалу, якщо рішення місцевого господарського суду не оскаржено іншою стороною.

Згідно ч. 6 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відмова відповідача від апеляційної скарги в частині вимог щодо визнання недійсними постанов про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2011р. у виконавчому проваджені № 27670881 та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 17.11.2014р. у виконавчому провадженні № 27670881 не порушує чиї-небудь права або інтереси, суд приходить до висновку про те, що заява представника відповідача про часткову відмову від апеляційної скарги підлягає задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.07.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в ній з урахуванням заяви про часткову відмову від апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови у задоволенні скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, та прийняти постанову, якою скаргу в цій частині задовольнити.

Представники позивача та ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва в судове засідання апеляційної інстанції 07.07.2015р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Оскільки явка в судове засідання представників позивача та ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва обов'язковою не визнавалась, зважаючи на скорочені строки розгляду апеляційної скарги на ухвали суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно із частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального та матеріального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга з урахуванням заяви про часткову відмову від апеляційної скарги підлягає задоволенню, а ухвала підлягає частковому скасуванню виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2011р. у справі №15/106 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 2» на користь Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» 112 151, 97 грн. основного боргу, 634, 74 грн. збитків від інфляції, 431, 68 грн. 3% річних, 2 132, 18 грн. державного мита, 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2011р. у справі №15/106, яке набрало законної сили, Господарським судом міста Києва було видано наказ від 16.05.2011р. у справі № 15/106.

12.01.2015р. до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» надійшла скарга на дії державної виконавчої служби, в якій останній просив суд:

- визнати дії державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва неправомірними в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 17.11.2014 року у відкритому виконавчому провадженні №27670881;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2011р. у виконавчому провадженні №27670881;

- скасувати постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 17.11.2014р. у відкритому виконавчому провадженні №27670881.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач зазначав про те, що рішення суду було виконано останнім добровільно до здійснення заходів державного виконавця щодо примусового виконання вказаного рішення, у зв'язку з чим, стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій є необґрунтованим. Крім того, вказує на необґрунтованість постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки провадження було відкрито стосовно ТОВ «Рада-2», а не ТОВ «Рада 2», що свідчить про невідповідність виконавчого документа ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. ст. 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний розглянути заяву стягувача та прийняти до виконання виконавчий документ внаслідок чого винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З матеріалів справи вбачається, що головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 19.07.2014р. було відкрито виконавче провадження № 27670881 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 15/106 від 16.05.2011р. про стягнення з ТОВ «Рада-2» на користь АЕК «Київенерго» заборгованості в загальній сумі боргу 215 586, 57 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Допущена в рішенні суду та наказі помилка в назві боржника не могла бути відома державному виконавцю на стадії відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки наказ Господарського суду міста Києва № 15/106 від 16.05.2011р. за своєю формою та змістом відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що державним виконавцем правомірно було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 27670881 з виконання наказу № 15/106 від 16.05.2011р.

Щодо вимог відповідача про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанов від 17.11.2014р. ВП №27670881 про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій та їх скасування, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що листом № 93/24-4656-4 від 19.09.2014р. позивач повідомив відповідача про повне погашення заборгованості за наказом № 15/106 від 16.05.2011р.

22.09.2014р. на адресу ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва надійшла заява ПАТ «Київенерго» про повну оплату заборгованості за виконавчим документом.

Постановою ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 17.11.2014р. виконавче провадження № 27670881 було закінчено у зв'язку з повним виконанням рішення боржником.

17.11.2014р., керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову № 27670881 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 21558,65 грн. у зв'язку з невиконанням боржником в добровільному порядку рішення суду.

17.11.2014р., з посиланням на ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову ВП № 27670881 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 100, 10 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. ч. 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем належні йому рахунки.

Статтею 43 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється по мірі їх стягнення.

Відповідно до ч. 4 вказаного Закону до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Тобто, як вбачається зі змісту вказаних норм, у виконавчому провадженні при зверненні стягнення на грошові кошти боржника всі операції пов'язані з рухом грошових коштів від боржника до стягувача здійснюються через депозитний рахунок відповідного органу виконавчої служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Статтею 32 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Таким чином, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою для, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця , якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість погашена відповідачем (боржником) самостійно, до початку вчинення державним виконавцем дій, пов'язаних з примусовим виконанням рішення, що підтверджується постановою ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва у зв'язку з повним виконанням рішення боржником.

Тобто, примусове стягнення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», не відбулося,

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що заборгованість погашена відповідачем (боржником) самостійно, державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва не вичинялось будь-яких дій з примусового виконання судового рішення, державний виконавець не мав жодних законних підстав для стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Згідно п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012р. № 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги скаржника про визнання неправомірними дії державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва щодо винесення постанов від 17.11.2014р. ВП №27670881 про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій та скасування постанов від 17.11.2014р. ВП № 27670881 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи скаргу на дії ВДВС, не звернув уваги на вказані обставини справи, а тому дійшов помилкового висновку про необґрунтованість скарги в частині неправомірності дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та відмови у скасуванні постанови про стягнення виконавчого збору.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За обставин викладених вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» з підстав, викладених у ній, з урахуванням заяви відповідача про часткову відмову від апеляційної скарги, підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 25.03.2015р. у справі № 15/106 підлягає частковому скасуванню з підстав, викладених вище, з викладенням резолютивної частини ухвали в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 609, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 85, 99, 100, 101, 103-106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» від апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2015р. у справі № 15/106 в частині вимог щодо визнання недійсними постанов про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2011р. у виконавчому проваджені № 27670881 та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 17.11.2014р. у виконавчому провадженні № 27670881.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2015р. у справі №15/106 задовольнити.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2015р. у справі №15/106 скасувати частково, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

«1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» на дії державної виконавчої служби задовольнити частково.

2. Визнати дії державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва неправомірними щодо винесення постанов від 17.11.2014р. ВП №27670881 про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

3. Скасувати постанови державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 17.11.2014р. ВП № 27670881 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

4. В частині скарги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2011р. у виконавчому провадженні №27670881 відмовити.»

4. Матеріали справи № 15/106 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала