ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. Справа № 917/491/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Шепітько І.І., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідач - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.3078П/1-38) на рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія", м.Полтава

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ

про розірвання договору,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Українська сервісна бурова компанія", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить суд розірвати договір № на поставку товару від 26.08.2014 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.04.2015 року у справі № 917/491/15 (суддя Киричук О.А.) в позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Позивач в судове засідання 02.07.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.135).

Відповідач в судове засідання 02.07.2015 року також не з'явився, однак надіслав на адресу суду клопотання від 26.06.2015 року про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку із відрядженням його представника в м.Полтава та неможливістю прибуття в дане судове засідання.

Відповідно до підпункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин, та не зазначено,з урахуванням вимог статті 77 ГПК України, яким чином неявка представника відповідача унеможливить розгляд даної справи.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за їх відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

26.08.2014 року, за результатами проведення конкурсних торгів, ПАТ "Укртрансгаз" (покупець) та ТОВ "Українська сервісна бурова компанія" (продавець) укладено договір № (далі - договір) (а.с.14).

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупцю крани, вентилі клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (вентилі, крани кульові), у подальшому іменовані як товар, найменування, кількість і ціна якого вказані в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (додаток №1), а покупець зобов'язується на умовах цього договору прийняти товар та сплатити його вартість.

Ціна договору згідно специфікації складає 466 638 грн. (п.3.1 договору).

Згідно п.3.2 договору, ціна товару протягом дії договору не може бути збільшена, якщо інше не передбачено законодавством України.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Як зазначено в п. 5.1 договору, товар за цим договором продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями протягом 30 календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

Відповідно до п.7.3 договору, продавець зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 12.2 договору передбачено, що істотні умови Договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, визначених у ч. 5 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Договір є чинним з моменту його укладання сторонами і діє протягом одного року з дати укладення (п.11.1 договору).

18.12.2014 р. відповідач направив позивачу заявку №6360/28-04 на поставку запірної арматури, вказавши найменування та кількість товару (а.с.22).

Позивач свої зобов'язання за договором виконав частково, поставив товар (кран кульковий Ду50Ру16 РП-НУ з відповідними фланцями, шпильками, гайками та вентиль 15КЧ16П Ду50 Ру25) на загальну суму 40 696,80 грн. що підтверджується витратною накладною № 19 від 29.09.2014 р. та товарно - транспортною накладною № 2 від 29.09.2014 р. (а.с.20,21).

В подальшому, позивач неодноразово звертався до відповідача з листами (вих. № 92 від 29.12.2014 р., вих. №4 від 27.01.2015 р. та вих. № 5 від 28.01.2015 р.), в яких, посилаючись на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, а саме значне підвищення курсу долару США по відношенню до української гривні, введення додаткового імпортного мита, наявність імпортної складової у ціні на продукцію, просив надати згоду на розірвання укладених договорів, в тому числі договору № (а.с.23, 24, 25).

В свою чергу, відповідач в листі №442/10-04 від 22.01.2015 року, повідомив позивача про необхідність виконання укладених договорів та відсутність підстав для їх розірвання (а.с.27).

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на статтю 652 ЦК України, просить суд розірвати договір №, у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, а саме: значним зростанням валютного курсу української гривні до долару США, збільшенням рівня цін на паливо та транспортні послуги, запровадженням додаткового імпортного збору з товарів, що ввозяться на митну територію України, що суттєво впливає на формування цін і робить неможливим виконання ним укладеного договору на тих умовах, що були погоджені при його укладенні.

Колегія суддів враховує наступне.

Порядок зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин передбачено ст. 652 Цивільного кодексу України, згідно ч. 1 якої у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, виходячи з положень ч.2 ст.652 ЦК України, для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання договору необхідним є одночасна наявність таких чотирьох умов :

Першою умовою - визначено те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. У відповідності до даної умови, події, що викликали ускладнення у виконанні договору, і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору.

Другою умовою - є зміна обставин, яка зумовлена причинами, що заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагаються. Іншими словами мова йде про те, що події, які викликають ускладнення, не могли стороною бути розумно прийняті до уваги.

Третя умова - виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала б при укладенні договору. Мова йде про зменшення цінності отримуваного стороною за договором, включаючи випадки коли виконання взагалі більш не має ніякої цінності для сторони, що отримує виконання. Зменшення цінності отримуваного стороною за договором відбувається у випадку, коли суттєво змінюється договірна рівновага у силу істотного підвищення вартості виконуваного або у силу зменшення отримуваного стороною за договором.

Четвертою умовою - є те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виходячи із змісту названої умови, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов'язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов'язання.

При цьому, вимагаючи зміни договору на підставі приписів ст.652 ЦК України, саме позивач, з урахуванням положень ст.33 ГПК України щодо обов'язку доказування, повинен довести наявність одночасно чотирьох умов, встановлених зазначеною статтею.

Як свідчать матеріали справи, доводи позивача зводяться до обставин відсутності у нього можливості виконати умови договору через зміну економічної ситуації в Україні, зростанням тенденції до збільшення вартості складових, що впливають на формування ціни товарів та послуг, значним підвищенням курсу долара США по відношенню до української гривні та наявності імпортної складової у ціні на товар.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Враховуючи, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, позивач, укладаючи договір, мав би передбачити можливість зміни курсу валют.

Однак, як вбачається зі спірного договору, в його умовах відсутнє посилання на зміну ціни товару у зв'язку зі зміною курсу іноземних валют.

Ціна договору вказана у гривнях та не ставиться в залежність від курсу долару США, в документації конкурсних торгів також відсутні посилання на зміну ціни товару через зміну курсу валют.

Отже, зростання курсу валюти не може бути підставою для розірвання договору, оскільки виходячи з динаміки зміни курсу валют можна передбачити, що курс є нестабільним.

Крім того, і негативні наслідки цього явища впливають на всіх суб'єктів господарювання, в тому числі і на відповідача у даній справі.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно з пунктами 7, 8 ч. 5 ст. 40 ЗУ "Про здійснення державних закупівель": «Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі», крім випадків:

істотні умови договору про закупівлю можуть змінюватися після його підписання у разі, зокрема зміни ціни у зв'язку зі зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

В апеляційній скарзі позивач посилається, зокрема, на фінансову кризу в державі, яка, на його думку, є об'єктивною, незалежною від волі сторін обставиною, яка захоплює всі галузі економіки, її масштаби виходять за межі звичайного фінансового ризику, є надзвичайними, у зв'язку із чим їх неможливо було очікувати під час укладення договору.

Однак, колегія суддів враховує, що настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, у зв'язку з тим що економічна криза носить загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак, це саме по собі не може бути підставою для розірвання договору в судовому порядку (аналогічна правова думка міститься в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-93 цс 11).

Таким чином, обставини, на які посилається апелянт, мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін та у повній мірі стосуються обох сторін договору, а тому не можуть бути віднесені до обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору і виходили з того, що вони не настануть, у зв'язку з якими виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а тому не є підставами для розірвання укладеного договору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено всієї сукупності обставин, передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, які були б підставою для розірвання договору № від 26.08.2014 року.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Полтавської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015 року у справі №917/491/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови по справі № 917/491/15 підписано 07.07.2015 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Шепітько І.І.

Суддя Хачатрян В.С.