Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" липня 2015 р. Справа № 906/588/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 12.01.15)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №3 від 05.01.15)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Автомагістраль"

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 994214,09 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 994214,09 грн. заборгованості за договором №34-08 від 23.09.13, з яких: 663403,13 грн. - основний борг, 6634,03 грн. - пеня, 20338,30 грн. - 3% річних, 303838,63 грн. - інфляційні.

Спір виник з того приводу, що відповідач не оплатив виконані позивачем роботи згідно договору №34-08 від 23.09.13.

У відзиві на позовну заяву, відповідач позов не визнав та заначив: обов'язок по сплаті виконаних робіт у відповідача не настав; Акти виконаних робіт, на які посилається позивач, не можуть бути належним доказом приймання робіт, оскільки вони виготовлені не належним чином; згідно п.4.1 договору, виставлена до стягнення сума підлягає зменшенню на 2,5%; позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені; згідно п.7.3.11 договору, загальний розмір відповідальності сторін за цим договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов'язань.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2013 року між Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (відповідач/Генпідрядник) та Приватним підприємством "Автомагістраль" (позивач/Субпідрядник) укладено договір № 34-08 про надання субпідрядних послуг з ямкового ремонту автомобільних доріг загального користування місцевого значення Червоноармійського та Житомирського районів Житомирської області.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 Договору, Субпідрядник (позивач) зобов'язався за дорученням Генпідрядника (відповідач) та Замовника - Служби автомобільних доріг у Житомирській області, надати послуги з ямкового ремонту автомобільних доріг загального користування місцевого значення Червоноармійського та Житомирського районів Житомирської області, а Генпідрядник зобов'язався прийняти та оплатити послуги після оплати послуг Замовником.

Пункти 4.1., 4.2. Договору передбачають, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт за формою № КБ-3 після надходження фінансування від Замовника - Служби автомобільних доріг у Житомирській області. Акти приймання підрядних послуг та довідки (форми № КБ-2в та № КБ-3) готує Субпідрядник і передає для підписання уповноваженому представнику Генпідрядника у строк не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до закінчення звітного періоду. Уповноважений представник Генпідрядника протягом 3 (трьох) днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині фактично наданих обсягів послуг.

Спір виник з того приводу, що Акти приймання виконаних будівельних робіт за Договором (ф. КБ-2в) та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3), були підписані сторонами у жовтні та в грудні 2013 року на загальну суму 1446705,49 грн. Відповідачем заборгованість частково була погашена в сумі 783302,36 грн., а решта коштів у сумі 663403,13 грн. Субпідряднику за виконані роботи не перераховані, тобто заборгованість відповідача на користь ПП "Автомагістраль" за вказаним договором становить 663 403,13 грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно п.10.1, договір №24-08 набрав чинності з моменту його підписання і діяв до 31.12.13.

Пунктами 3.1,3.2 договору, передбачено, що загальна вартість послуг за цим договором складається із вартості послуг, наданих в межах строку дії цього договору та становить 4700000,00грн. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

За п.5.4 договору, після надання послуг , між сторонами оформляється відповідний Акт про надання послуг.

У жовтні та грудні 2013 року сторони підписали Акти виконаних позивачем робіт на загальну суму 1446705,49грн.

Тобто, станом на 31.12.13 (момент припинення дії договору), позивач надав послуги по договору лише на суму 1446705,49грн. на виконання яких були підписані Акти виконаних робіт на вказану суму, що відповідає п.5.4 договору.

Заперечення відповідача стосовно неналежно оформлених Актів виконаних робіт не приймаються судом до уваги, оскільки вказані Акти підписані та скріплені печатками сторін, мають посилання на договір №34-08 із зазначенням реквізитів договору та виконаних передбачених договором робіт.

У відповідності до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Остаточна здача виконаних позивачем робіт відбулася у грудні 2013 року, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками Актами виконаних робіт, договір припинив свою дію, тому строк оплати настав у грудні 2013 року.

Посилання відповідача на п.4.1 договору заслуговує на увагу, оскільки позивач дійсно при визначенні заборгованості відповідача по договору не застосував п.4.1 договору, який вказує на утримання при розрахунках за виконані роботи субпідрядником 2,5% від вартості субпідрядних робіт на покриття витрат генпідрядника.

З врахуванням п.4.1 договору, борг відповідача складає 627235,49грн., з розрахунку: 1446705,49- 36167,64 (1446705,49х2,5%)-783302,36=627235,49грн.

20.03.14 позивач надіслав відповідачу претензію, в якій просив сплатити заборгованість, яку відповідач отримав 24.03.14 (а.с.29,30) та залишив без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Тож відсутність бюджетного чи іншого фінансування від Замовника не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе Генпідрядником.

Разом з тим, зважаючи на викладене у відзиві на позовну заяву та поясненнях у судовому засіданні, не визнаючи позов, відповідач, однак, не заперечив щодо наявності у нього заборгованості перед позивачем по даному договору та щодо відсутності фінансування від замовника, а лише вказав на неналежне оформлення Актів виконаних робіт та незастосування позивачем п.4.1 договору при визначенні розміру заборгованості.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 627235,49грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У стягненні 36167,64грн. боргу слід відмовити за безпідставністю.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п. 7.3.7 договору просить стягнути з відповідача 6634,03 грн. пені.

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.7.3.7 договору, в разі порушення строків оплати послуг генпідрядник на вимогу субпідрядника зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми боргу за кожний день прострочки.

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Пунктом 7.3.10 договору , передбачено, що нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності сторін за невиконання грошового зобов'язання за цим договором, припиняється через один місяць від дня порушення такого зобов'язання.

Відповідач заявив про застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення пені.

За нормами статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.258 ч.2 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом з тим, згідно ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки сторони у договорі не передбачили конкретного строку розрахунків, відповідач мав розрахуватись після остаточної здачі виконаних позивачем робіт, яка відбулася у грудні 2013 року.

Згідно розрахунку позивача (а.с.5), пеню нараховано за період з 01.04.14 по 30.04.14 на суму боргу 663403,13грн.

Позов подано 17.04.15, що підтверджується відтиском штампу поштового відділення на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду.

З урахуванням строків позовної давності в один рік та умов договору, пеня має бути нарахована найпізніше по 31.01.14 на суму боргу 627235,49грн.

Суд відмовляє у стягненні пені за спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 303838,63 грн. інфляційних та 20338,30 грн. 3% річних . Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних і 3% річних приходить до висновку про задоволення позову в розмірі 287273,85 грн. інфляційних та 19229,49 грн. 3% річних. В частині стягнення 16564,78грн. інфляційних та 1108,81грн. річних слід відмовити за безпідставністю.

Щодо посилання відповідача на п.7.3.11 договору, то слід зазначити, що даний пункт не може застосовуватись до вимоги про стягнення річних та інфляційних, оскільки сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 933738,83грн., з яких: 627235,49грн. боргу, 287273,85грн. інфляційних, 19229,49грн. 3 % річних. У стягненні 36167,64грн. боргу, 6634,03грн. пені, 16564,78грн. інфляційних, 1108,81грн. річних слід відмовити.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог .

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м.Житомир,вул. Перемоги, 75, ) на користь Приватного підприємства "Автомагістраль" (07351, Київська область, Вишгородський район, с.Синяк, вул. Леніна, 68; ) - 627235,49грн. боргу, 287273,85грн. інфляційних, 19229,49грн. 3 % річних, 18674,77грн. судового збору.

3.Відмовити в позові в частині стягнення 36167,64грн. боргу, 6634,03грн. пені, 16564,78грн. інфляційних,1108,81грн. річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.07.15

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу