КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р. Справа№ 925/237/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання - Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Йосипишин Р.В., представник за довіреністю №432 від 02.06.2015р.;

від відповідача: не з'явились;

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2015р. (підписано - 14.04.2015р.)

у справі №925/237/15 (суддя: Довгань К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро"

про стягнення 6577534,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" (далі - Відповідач) про стягнення 6 577 534,25 грн., з підстав невиконання відповідачем договору поставки зерна майбутнього врожаю №5-К від 18.04.2014р., з яких 4000000,00 грн. основної заборгованості, 720000,00 грн. пені, 1200000,00 грн. штрафу та 657534,25 грн. 24% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав зобов'язань постачальника і не передав попередньо оплачений товар (зерно кукурудзи) покупцю, внаслідок чого у покупця виникло право вимагати повернення сплаченої ним попередньої оплати у розмірі 4000000,00 грн. та застосувати до відповідача штрафні санкції у вигляді 720000,00 грн. пені, 1200000,00 грн. штрафу та 24 % річних за недопоставку товару у розмірі 657534,25 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.02.2015р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №925/237/15.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" відзиву на позовну заяву не надало, участі у судових засіданнях у суді першої інстанції не взяло.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.04.2015р. у справі №925/237/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - 4 000 000грн. основного боргу, 720 000,00 грн. пені, 1 200 000,00 грн. штрафу, 657 534,25 грн. річних та 73 080,00 грн. судового збору.

Задоволення позову суд першої інстанції мотивував тим, що покупець, який сплатив попередню оплату за товар, при невиконанні продавцем свого обов'язку по поставці товару, вправі вимагати повернення сплаченого ним авансового платежу, а також передбачені договором штраф, пені та 24 % річних з простроченої суми.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2015р. у справі №925/237/15 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

У доводах апеляційного оскарження відповідач посилався на неповне дослідження судом першої інстанції обставин по справі, що мають значення для її розгляду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що оскаржуване рішення прийнято за відсутності представника відповідача, який не був належним чином повідомлений судом першої інстанції.

Апелянт вважав, що місцевий господарський суд не врахував того, що сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору поставки зерна майбутнього врожаю №5-К від 18.04.2014р. згідно якої відбулась зміна порядку розрахунку за товар (новація), що згідно ст. 605 ЦК України новація припиняє додаткові зобов'язання , пов'язані з первісним зобов'язанням, а тому нарахування штрафу, 24 % річних та пені є безпідставними.

За твердженням апелянта, порушення відповідачем строків поставки товару відбулося з вини позивача. Відповідач вказував на наявне прострочення виконання позивачем зобов'язання по перерахуванню авансового платежу, що, на його думку, у відповідності до ст. 615 ЦК України стало обґрунтованою підставою для призупинення ним виконання своїх обов'язків за договором та стало підставою для відмови від його виконання в повному обсязі. Апелянт наполягав на тому, що договір поставки вважається припиненим в повному обсязі, і позивач не вправі вимагати повернення сплаченої ним попередньої оплати. Крім того, відповідач зазначав, що платіжне доручення про перерахування попередньої оплати, додане позивачем, не є належним доказом про перерахування таких коштів, і лише банківська виписка про зарахування коштів на рахунок постачальника , на думку відповідача, має силу доказу.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 13.05.2015р., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2015р. у справі №925/237/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015р. у справі №925/237/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 03.06.2015р.

03.06.2015р. до Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015р. у зв'язку з неявкою у судове засідання представників відповідача, розгляд апеляційної скарги відкладено на 01.07.2015р.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Пашкіна С.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2015р. у справі №925/237/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Пашкіна С.А., Смірнова Л.Г.

У судове засідання 01.07.2015р. представники відповідача повторно не з'явились. Про причини неявки суд не повідомили. Про час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом суду. Відкладення справи застосовується не у зв'язку з відсутністю у судовому засіданні представників сторін, а у зв'язку з неможливістю вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки, сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 01.07.2015р. за відсутності представників відповідача.

У судовому засіданні 01.07.2015р. представник позивача проти доводів апеляційного оскарження заперечив, просив оскаржений судовий акт залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як підтверджується матеріалами справи, 18.04.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (надалі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Н.Стоун-Агро» (надалі - постачальник, відповідач) був укладений 18 квітня 2014 року Договір № 5-К поставки зерна майбутнього врожаю (далі - Договір).

За умовами Договору постачальник у визначений сторонами строк (термін) поставляє покупцю зерно кукурудзи 3 класу, якісні показники якого визначені п. 1.1.1. Договору, у кількості 4000,00 тонн (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар (поставлений насипом) та оплатити його (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору попередня оплата Товару здійснюється із розрахунку ціни одиниці виміру Товару (станом на момент укладення договору), яка складає 1 000,00 грн. за одиницю виміру товару.

Згідно з п. 3.1.1 Договору сторонами узгоджено, що сума попередньої оплати за Товар становить 4000 000,00 грн.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що покупець протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором, зобов'язується перерахувати кошти (попередня оплата товару), передбачені п. 3.1.1. Договору, на поточний рахунок постачальника (на підставі рахунку фактури останнього), за вирахуванням грошової суми, передбаченої у п.4.1.1. цього Договору.

Згідно з п. 4.1.1 Договору Постачальник доручає Покупцю сплатити грошову суму, яку Покупець утримує із коштів, які належні до виплати Постачальнику у відповідності до п. 4.1 цього Договору, у розмірі, зазначеному в Договорі комплексного (мультиризикового) страхування майбутнього врожаю сільськогосподарських культур, що є невід'ємною частиною цього Договору, як страховий платіж.

Сторони домовилися, що грошові кошти, визначені п. 4.1.1 Договору, вважаються сплаченими Покупцем на користь Постачальника з моменту оплати Покупцем за Постачальника страхового платежу за Договором комплексного страхування.

Згідно з п. 4.2 Договору остаточний розрахунок (за мінусом суми попередньої оплати за Товар, що визначена п. 3.1.1. Договору) за поставлений Покупцю Товар, здійснюється Покупцем (на підставі рахунку-фактури Постачальника) протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання Покупцем усіх документів (належним чином оформлених), передбачених у п.п. 2.3., 2.4 цього Договору, із розрахунку ціни за одиницю виміру Товару з ПДВ (грн.), що визначена на підставі п. 3.2. Договору.

Відповідно до п. 5.5 Договору між відповідачем (Страхувальник) та приватним акціонерним товариством „Інго Україна" (Страховик) був укладений Договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур від 25 квітня 2014 р. № 203600337.14.

Як підтверджується матеріалами справи, і вірно встановлено судом першої інстанції, покупцем на виконання умов Договору поставки сплачено на розрахунковий рахунок:

- продавця: 3 859 768,12 грн. - згідно Платіжного доручення №51 від 26 травня 2014р. (а.с. 43, т. 1);

- - страховика 140 231,88 грн. - згідно Платіжного доручення № 52 від 25 травня 2014р. (а.с. 44, т. 1).

- Відповідач, який отримав суму попередньої оплати у погодженому сторонами розмірі, повинен був здійснити поставку у термін по 01 листопада 2014 року включно на умовах EXW-ДПЗУ, ПАТ філія Черняхівський елеватор, смт. Черняхів, Житомирська область, якщо інший сертифікований зерносклад не буде вказаний покупцем у письмовій заявці Покупця Постачальнику.

26.01.2015р. позивач направив відповідачу лист-вимогу від 26.01.2015 р. № 130-2-12/362 про повернення сплачених на виконання Договору поставки кошти, та передбачених договором штрафних санкцій за невиконання зобов'язань (а.с. 45-46, т. 1), що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист.

Невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" свого обов'язку з поставки товару за Договором поставки зерна майбутнього врожаю №5-К від 18.04.2014р. та неповернення 4000000,00 грн., сплачених позивачем, стало підставою звернення позивача до суду.

Заперечуючи виникнення у позивача права на повернення сплаченого ним авансового платежу, відповідач у апеляційній скарзі посилався на ту обставину, що платіжні доручення про здійснення покупцем попередньої оплати не є належним доказом про перерахування таких коштів, адже лише банківська виписка, на думку відповідача, має силу доказу.

Утім з такими доводами відповідача погодитися не можна.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (п. 1.35, ст.. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. (ст. 1.30, ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Статтею 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Право розпорядження коштами, що знаходяться на відкритому в банку рахунку, надане лише власникові рахунку.

Подане позивачем платіжне доручення з відміткою банку про його виконання вірно розцінені судом першої інстанції в якості доказу сплати позивачем визначеної у платіжному дорученні суми платежу, враховуючи, що відповідач документально не довів тієї обставини, що вказані у платіжних дорученнях кошти на його розрахунковий рахунок не поступили.

У відповідності до п. 5.4. Договору у разі невиконання постачальником своїх зобов'язань, постачальник зобов'язується повернути покупцю на підставі письмової вимоги всі кошти, перераховані на користь постачальника на виконання умов Договору, у т.ч. суму грошових коштів, що визначена п. 4.1.1 Договору та проценти у розмірі 24 % річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому. При цьому сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені попереднім реченням, є лист-вимога Покупця.

Заперечуючи виникнення у позивача права на повернення сплаченого ним попереднього платежу, відповідач вказував, що порушення ним строків поставки товару відбулося з вини позивача. Апелянт вказував на наявне прострочення виконання позивачем зобов'язання по перерахуванню авансового платежу, що, на його думку, у відповідності до ст. 615 ЦК України стало обґрунтованою підставою для призупинення ним виконання своїх обов'язків за договором та підставою для відмови від його виконання в повному обсязі.

Апелянт також зазначав, посилаючись на додатково поданий ним доказ суду апеляційної інстанції - укладену між сторонами додаткову угоду №1 від 29.10.2014р., про припинення додаткових зобов'язань, зокрема щодо пені, штрафу та річних, які були передбачені Договором поставки, оскільки, на думку апелянта, в силу укладеної між сторонами додаткової угоди, відбулася новація поставки.

Судова колегія не приймає до розгляду додаткову угоду № 1 від 29.10.2014р. Межі перегляду справи в апеляційній інстанції визначені ст. 101 ГПК України. Згідно з частиною першою вказаної норми процесуального права у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Умови додаткової угоди № 1 від 29.10. 2014 суду першої інстанції не були відомі і ним не оцінювалися, відтак, відповідно до встановлених процесуальним законом меж перегляду справи апеляційним судом додаткова угода №1, укладена між сторонами по справі не приймається та не оцінюється судом апеляційної інстанції, оскільки позивачем не обґрунтовано неможливості подання (направлення поштою) цієї угоди з причин, що не залежали від нього, суду першої інстанції. До того ж, новацією вважається заміна первісного зобов'язання новим, при якому здійснюється заміна предмету і способу виконання зобов'язання.

Постачальник, який отримав попередню оплату, але не виконав зустрічного зобов'язання з передачі товару покупцю, не вправі утримувати суму попередньої оплати, посилаючись на допущену покупцем прострочку у її здійсненні, якщо покупець скористався наданим йому законом і договором поставки правом відмовитися від договору і вимагати повернення суми попередньої оплати.

Згідно з п. 1.3 Договору умови поставки: ЕХW - ДПКЗУ, (філія Черняхівський елеватор) адреса: 12301, вул. Індустріальна, буд 42, смт. Черняхів, Житомирської обл. (згідно ІНКОТЕРМС 2010).

У матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про виконання постачальником, який отримав оплату товару з простроченням, обов'язку доставки виготовленого товару за адресою: 12301, вул. Індустріальна, буд 42, смт. Черняхів, Житомирської обл. (згідно ІНКОТЕРМС 2010) (філія Черняхівський елеватор) у строк до 25 листопада 2014 року включно.

Відповідно статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В силу пункту 4 вказаної статті на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, зваживши на сукупність обставин невиконання відповідачем зобов'язань з доставки попередньо оплаченого товару та отримання вимоги про повернення суми попередньої оплати, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач зобов'язаний повернути отриману ним попередню оплату у розмірі 4000000,00 грн. з моменту отримання вимоги позивача.

Сторонами в Договорі (п. 5.4) встановлено обов'язок Постачальника сплачувати проценти у розмірі 24 % річних за період з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому.

Перевіривши правильність виконаного позивачем розрахунку заявлених до стягнення 24 % річних, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог щодо стягнення 657534,25 грн.( 4000000,00 х 250 днів х 24%), починаючи від дня одержання відповідачем суми попередньої оплати у розмірі 4 000 000 грн. - 26.05.2014р. по заявлений позивачем день - 30.01.2015 р.

Досліджуючи питання правомірності заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача штрафу та пені, судом апеляційної інстанції встановлено таке.

Публічне акціонерне товариство „Державна продовольчо-зернова корпорація України" було створене як державне підприємство згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010р. № 764 „Про заходи з утворення державного підприємства „Державна продовольчо-зернова корпорація України", на виконання якої був виданий наказ Міністерства аграрної політики України від 8 вересня 2010 р. № 549 „Про утворення державного підприємства „Державна продовольчо-зернова корпорація України" з віднесенням його до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 № 593 „Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764" було перетворено державне підприємство „Державна продовольчо-зернова корпорація України" у державне публічне акціонерне товариство „Державна продовольчо-зернова корпорація України":

повноваження з управління корпоративними правами підприємства здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України;

100 відсотків акцій державного публічного акціонерного товариства „Державна продовольчо-зернова корпорація України", які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України;

Отже, ПАТ „ДПЗКУ" є суб'єктом господарювання державного сектора економіки відповідно до ч.2 ст. 22 ГК України.

Відповідно до ст. 22 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 3 інформаційного листа від 15.03.2011 № 01-06/249 Вищого господарського суду України право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення не грошового зобов'язання, визначено частиною 2 ст. 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - пені за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 6.3 Договору у разі невиконання/неналежного виконання Постачальником зобов'язань щодо поставки Товару, Постачальник зобов'язаний сплатити Покупцю пеню у розмірі 0,2 % від суми, що визначена п. 3.1.1 цього Договору, за кожен день прострочення зобов'язання, а за прострочення зобов'язання щодо поставки Товару понад 15 днів, Постачальник, окрім пені, сплачує також штраф у розмірі 30% від суми, що визначена п. 3.1.1 цього Договору.

Пунктом 8.7. Договору сторони підтвердили, що штрафні санкції, що передбачені Договором, були прийнятними для обох Сторін.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України та ст.ст. 199, 230, 231 Господарського кодексу України та згідно з пункту 6.3 Договору, постачальник (відповідач) зобов'язаний сплатити покупцю (позивачу) пеню у розмірі 0,2 % та штраф у розмірі 30 % від суми, що визначена п. 3.1.1 цього Договору.

Зважаючи на те, що зобов'язання з поставки зерна кукурудзи на зерносклад постачальник мав здійснити по 01 листопада2014 р. включно покупець вправі нарахувати до стягнення пені за період з 02.11.2014р. по 30.01.2015р. Перевіривши арифметичні розрахунки до стягнення пені, судова колегія погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 720 000 грн. пені за період прострочення 90 днів з 02.11.2014 р. по 30.01.2015 р.

Поряд з цим колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про стягнення передбаченого п. 6.3 Договору штрафу у розмірі 1200 000,00 грн.(4000000х30%).

В якості окремої підстави для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення скаржника на розгляд судом першої інстанції господарського спору у відсутність уповноваженого представника відповідача, не повідомленого належним чином.

Матеріалами справи такі доводи апелянта повністю спростовуються. Судовою колегія встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду спору місцевим господарським судом, справа розглядалась протягом розумного строку (прийнята до провадження 11.02.2015р., а оскаржуване рішення судом першої інстанції винесено 07.04.2015р.), у відповідача було достатньо часу скористатись правами, передбаченими ст. 22 ГПК України.

У матеріалах справи знаходиться повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення Господарським судом Черкаської області ухвали про призначення справи до слухання та її отримання уповноваженої на це відповідачем особою Луцишиним І.О. У матеріалах справи міститься клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (а.с.82, 1), що підтверджує його обізнаність з датою та місцем розгляду справи господарським судом відносно відповідача.

Клопотання про відкладення розгляду справи було задоволено судом, а розгляд справи - відкладений до 12-00 год. 07 квітня 2015 р.

У призначене судове засідання представник відповідача не з'явився і 06.04.2015р. керівник відповідача направив суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи від 03.04.2015р. для складення та оформлення акту звірки взаєморозрахунків, а також проведення переговорів з приводу укладення мирової угоди або угоди про розстрочення боргу.

Як вбачається з протоколу судового засідання 07.04.2015р., суд першої інстанції поставив на обговорення питання можливості розгляду справи у даному судовому засідання за відсутністю представника відповідача.

Представник позивача проти задоволення клопотання відповідача заперечив, вказуючи, що жодних розрахунків з боку відповідача не проведено, переговори щодо укладення мирової угоди сторонами не ведуться.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд першої інстанції, відхиляючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з наведених відповідачем мотивів, визнав, що неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті, адже заперечень на доводи позивача відповідач місцевому господарському суду не направляв.

Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що немає підстав для скасування оскарженого судового акту за вказаними апелянтом мотивами.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для зміни або скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржений судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Н.Стоун-Агро" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2015р. у справі №925/237/15 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 07.04.2015р. у справі №925/237/15 - без змін.

2.Матеріали справи №925/237/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Смірнова