ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 липня 2015 р. Справа № 903/605/15

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного підприємства "Сам-Моторс", м.Нововолинськ

до відповідача Державного підприємства "Волиньвугілля", м.Нововолинськ

про зобов'язання повернення майна

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: Мельничук О.В.-дов. б/н від 19.06.2015р., Остапук І.І.-дов. б/н від 19.06.2015р., Селещук О.М.-директор

від відповідача: Малогрош М.М.-дов. №2 від 05.01.2015р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представникам сторін роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу згідно ст. 22ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 08.07.2015 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Приватне підприємство "Сам-Моторс"-звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Державного підприємства "Волиньвугілля"- про зобов'язання повернення майна та просив зобов'язати Державне підприємство "Волиньвугілля" повернути майно Приватному підприємству "Сам-Моторс", а саме вугілля марки ДГР 0-200 у кількості 4452 тон загальною вартістю 586 105,80грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем, взятих на себе зобов'язань по поверненню майна (вугілля), яке належить Приватному підприємству "Сам-Моторс" та яке було передане Державному підприємству "Волиньвугілля " на зберігання згідно договору зберігання №6-02 від 10.03.2010р.

Ухвалою суду від 04.06.2015р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 22.06.2015р. на 10:00год.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Волинської області від 22.06.2015р. №01-3/69, враховуючи перебування судді Пахолюк В.А. на лікарняному, призначено автоматичний перерозподіл справи №903/605/15.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2015р. справу передано на розгляд судді Бондарєву С.В.

В судовому засіданні 08.06.2015р. представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити останні в повному обсязі.

Крім того, долучили до матеріалів справи копію довідки з ЄДРПОУ серії АБ №661777 щодо ПП "Сам-Моторс".

Представник відповідача в судовому засіданні 22.06.2015р. та у відзиві №695/1.6/01-19 від 19.06.2015р. (вх.№01-54/5906/15 від 22.06.2015р.) позов заперечив, вказавши, що 01.02.2010 року між ВП "Шахта "Бужанська" ДП "Волиньвугілля" та ПП "Сам-Моторс" був укладений договір №41В на продаж вугілля, на підставі якого шахта повинна була відвантажити позивачу вугілля марки ДГР 0-200 в кількості 4500 тонн.

Повідомив, що згідно наряду №648(а) від 10.03.2010р. та накладної №127 від 31.03.2010р., відповідачем було відвантажено ПП "Сам-Моторс" вугілля марки ДГР 0-200 в кількості 4500 тонн. Про отримання вугілля свідчить підпис, поставлений представником ПП "Сам-Моторс" Марценюком В. в накладній №127, а також заява про припинення зобов'язання зарахуванням в порядку ст. 601 ЦК України, яка підписана керівником ПП "Сам-Моторс" Селещуком О.М.

Зазначив, що станом на 19.06.2015 року на підприємстві не має відкритого забалансового рахунку 02, на якому б обліковувалось вугілля на зберіганні.

Ухвалою суду від 22.06.2015р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України, зважаючи на представлення додаткових доказів безпосередньо в судовому засіданні та необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-додаткові письмові пояснення в обгрунтування позовних вимог з врахуванням заперечень представника відповідача; первинні докази надання послуг, вивезення (невивезення) вугілля; відображення операцій в бухгалтерському та податковому обліку (податкові накладні, декларації з розшифровками); відповідача-додаткові письмові пояснення та докази щодо укладання договору зберігання, його виконання, відвантаження позивачу вугілля, зберігання вугілля, відображення операцій в бухгалтерському та податковому обліку (податкові накладні, декларації з розшифровками); книгу реєстрації договорів за спірний період (2009-2010рр.); сторін-прийняти міри до добровільного врегулювання спору.

Представники позивача в судовому засіданні 08.07.2015р. та у письмовому доповненні до позовної заяви №72 від 07.07.2015р. (вх.№01-54/6510/15 від 08.07.2015р.) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, вказавши, що позивач не заперечує, що згідно договору, укладеного між ВП "Шахта Бужанська" ДП "Волиньвугілля" та ПП "Сам-Моторс" було продано вугілля марки ДГР-0-200 в кількості 4500 тонн. Видаткова накладна №127 від 31.03.2010року була підписана представником позивача Марценюком В. Так, сторонами було врегульовано взаємозалік взаємних вимог на підставі заяви про припинення зобов'язання зарахуванням - в порядку ст. 601 ЦК України.

Однак, зауважив, що твердження відповідача про відсутність в бухгалтерському обліку підприємства відкритого забалансового рахунку 02, на якому б обліковувалось вугілля на зберіганні за наявності первинних документів, що підтверджують факт такого зберігання, може лише свідчити про порушення відповідачем правил ведення бухгалтерського обліку.

Крім того, долучили до матеріалів справи копії податкової накладної №87 від 31.03.2010р., листа вих.№68 від 24.06.2015р., актів надання послуг №286 від 30.09.2009р., №60 від 31.01.2010р., №120 від 30.09.2010р., №185 від 30.09.2010р. та бухгалтерську довідку вих.№71 від 06.07.2015р. з додатками.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.07.2015р. та у додаткових письмових поясненнях №750/1.6/01-19 від 07.07.2015р. (вх.№01-54/6511/15 від 08.07.2015р.) позов заперечив, вказавши, що між ДП "Волиньвугілля" в особі ВП "Шахта "Бужанська" та ПП "Сам-Моторс" був укладений договір №6-02 від 10.03.2010 року на зберігання, згідно пункту 7.1 якого, він набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2010 року, тобто з 01.01.2011 року строк дії договору закінчився. В подальшому ПП "Сам -Моторс" не зверталось до підприємства з метою продовження даного договору. Повідомив, що станом на 06.07.2015 року згідно даних бухгалтерського обліку на позабалансовому рахунку 02 "Активи на відповідальному зберіганні" вугілля на збереженні в обліку не перебуває. На підставі викладеного підприємство не може повернути вугілля, яке не перебуває на його зберіганні.

Присутні в судовому засіданні представники сторін пояснили, що ними надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

За результатами відкритих торгів від 22.04.2009р., 27.05.2009р. між Державним підприємством "Волиньвугілля" та Приватним підприємством "Сам-Моторс" було укладено договір на закупівлю автотранспортних послуг №23. Згідно даного договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення працівників відповідача, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити їх. Загальна сума заборгованості ДП "Волиньвугілля" за наданими послугами станом на 01.01.2010р. становила 1 011 433,58грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2010р. та не заперечується сторонами.

01 лютого 2010р. між ВП "Шахта Бужанська" (продавець) в особі директора Гарбузюка М.Л., діючого на підставі Положення про відокремлений підрозділ та Приватним підприємством "Сам-Моторс" (покупець), в особі курівника Селещука О.М., діючого на підставі статуту, укладено договір продажу вугілля №41в, згідно з п. 1.1. якого, у відповідності з даним договором продавець зобов'язується передати після попередньої форми оплати вартості вугільної продукції, а покупець-оплатити і прийняти і провести повні розрахунки 4500 тон вугілля марки ДГР 0-200 орієнтовно. (а.с. 25)

На виконання умов вищезазначеного договору продавець продав покупцю вугілля ДГР 0-200 в кількості 4500 тон на загальну суму 592 434,00грн., що стверджується накладною №127 від 31.03.2010р. (а.с. 24)

Згідно заяви про припинення зобов'язання зарахуванням від 31.03.2010р., в порядку ст. 601 ЦК України, відбулось зарахування взамних однорідних вимог на загальну суму 592 434,00грн., що додатково підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2010р.

Крім того, 10 березня 2010р. між Приватним підприємством "Сам-Моторс", в особі директора Селещука О.М., діючого на підставі статуту та ВП "Шахта Бужанська" ДП "Волиньвугілля", в особі директора Гарбузюка М.Л., діючого на підставі Положення, був укладений договір збергіання №6-02, згідно з п. 1.1. якого зберігач зобов'язується зберігати ти повернути у схоронності майно, зазначене в п.2 цього договору, яке передано поклажодавцем.

В розділі 2 даного договору вказані відомості про предмет зберігання, а саме: вугілля марки ДГР 0-200, загальною кількістю 4500 тон, загальною вартістю 592 425,00грн., в т.ч. ПДВ, виходячи з фактичних показників якості майна.

У відповідності до п.п. 3.1.-3.3.2. договору зберігання, поклажодавець передає майно зазначене в п. 2 цього договору згідно акту прийому-передачі. Місце збарігання та передачі майна: вугільний склад на території Шахти "Бужанська". Початок зберігання: дата прийому-передачі майна згідно Акта, закінчення зберігання: повне вивезення майна з території шахти.

Згідно п. 5.1. зберігач зобов'язаний: зберігати майно протягом строку зазначеному в п. 3.3. цього договору; повернути поклажодавцю майно, що було передано на зберігання; нести відповідальність за втрату чи пошкодження майна.

Пунктом 7.1. даного договору сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2010р.

Згідно п. 7.9. договору зберігання, додатки до договору є його невід'ємною частиною.

Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені відтиском їх печаток. (а.с. 8)

Додатковою угодою №1 до договору зберігання №6-02 від 10.03.2010р. від 16.06.2010р., сторони виклали п. 3.2. договору в наступній редакції: "В зв'язку з відсутністю спеціально обладнаної промплощадки для зберігання рядового вугілля і поганими метеорологічними умовами (дощ, вітер, сонце), які розрушають структуру рядового вугілля при довготривалому зберіганні, рядове вугілля буде відпускатися "поклажодавцю" з поточного видобутку, заздалегідь поданою заявкою, не пізніше як за добу з поміткою "із збереження".

Дана додаткова угода підписана сторонами, підписи скріплені відтиском їх печаток. (а.с. 10)

На виконання умов договору збергіання №6-02 від 10.03.2010р., позивачем по акту приймання-передачі майна №1 від 31.03.2010р. до договору зберігання №6-02 від 10.03.2010р. було передано відповідачу на зберігання товар, а саме вугілля марки ДГР 0-200 в кількості 4500тон та вартістю 592 425,00грн. (а.с. 9).

Отримання товару відповідачем стверджується підписом його директора про отримання товару на цьому акті приймання-передачі майна №1 від 31.03.2010р., скріпленим відтиском печатки ВП "Шахта Бужанська" ДП "Волиньвугілля".

Позивачем згідно талонів на відпуск вугілля самовивозом №№ 312, 314 від 01.04.2010р. та №316 від 02.04.2010р. частково було отримано вугілля вагою 48 тон. (а.с. 33).

Таким чином, загальна кількість вугілля, що знаходиться на зберіганні у відповідача на момент винесення рішення становить 4452тонни загальною вартістю 586 105,80грн.

Крім того, 01.01.2011р. між сторонами був підписаний і акт звіряння взаємних розрахунків залишків вугілля і продукції згідно якого вбачається, що станом на 01.01.2011р. у відповідача на збаріганні знаходиться 4452 тонни вугілля. (а.с. 34)

Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами надати дозвіл на відвантаження вугілля, що стверджується заявками на повернення майна із зберігання №120 від 27.11.2012р. та №74 від 04.12.2014р., листом №119 від 27.11.2012р., претензією №75 від 04.12.2014р. (а.с. 26-32)

Проте, дані заявки залишені відповідачем без належного реагування.

Таким чином, відповідач свої зобов'язання за цими договором щодо повернення у схоронності майна, переданого йому на зберігання згідно договору на зберігання №6-02 від 10.03.2010р. не виконав, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами був укладений договір, що за своєю правовою природою є договорм зберігання.

Договір зберігання №6-02 від 10.03.2010р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був (доказів суду не надано).

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У відповідності до ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Статтею 943 ЦК України визначено, що зберігач зобов'язаний виконувати свої обов'язки за договором зберігання особисто.

Відповідно до ст. 948 ЦК України поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

У відповідності до п.п. 3.3.1.-3.3.2. договору зберігання №6-02 від 10.03.2010р., початок зберігання: дата прийому-передачі майна згідно Акта, закінчення зберігання: повне вивезення майна з території шахти.

Згідно ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення у схоронності майна, переданого йому на зберігання згідно договору на зберігання №6-02 від 10.03.2010р., не виконав, доказів в підтвердження такого виконання суду не подав.

Отже, зобов'язання відповідача щодо передачі позивачу вугілля марки ДГР 0-200 у кількості 4452тон загальною вартістю 586 105,80грн. стверджується договором зберігання №6-02 від 10.03.2010р., актом приймання-передачі майна №1 від 31.03.2010р. до договору зберігання №6-02 від 10.03.2010р., талонами на відпуск вугілля самовивозом №№ 312, 314 від 01.04.2010р. та №316 від 02.04.2010р., згідно якого позивачем частково було отримано вугілля вагою 48 тон, актом звіряння взаємних розрахунків залишків вугілля і продукції згідно якого вбачається, що станом на 01.01.2011р. у відповідача на зберіганні знаходиться 4452 тонни вугілля, заявками на повернення майна із зберігання №120 від 27.11.2012р. та №74 від 04.12.2014р., листом №119 від 27.11.2012р., претензією №75 від 04.12.2014р., відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України не оспорене та підлягає до задоволення в силу ст.ст. 193, 265 ГК України, якими встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Твердження відповідача про відсутність в бухгалтерському обліку підприємства відкритого забалансового рахунку 02, на якому б обліковувалось вугілля на зберіганні за наявності первинних документів, що підтверджують факт такого зберігання, не може судом бути прийнятим до уваги, оскільки цей факт може лише свідчити про порушення відповідачем правил ведення бухгалтерського обліку.

Що ж до посилань відповідача на п. 7.1. договору зберігання, згідно якого договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2010р., то суд зауважує, що у відповідності до. п. 3.3.2. договору зберігання закінченням зберігання-є повне вивезення майна з території шахти, чого зроблено не було, і це відбулося з вини відповідача, оскільки він не надав дозволу на його вивезення.

Відповідач не надав суду первинних доказів в підтвердження видачі та вивезення вугілля позивачем в кількості 4452 тон.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 11 722,12грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193, 265 ГК України, ст.ст. 11, 202, 205, 526, 530, 626, 936,938, 943, 948, 949 ЦК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобов'язати Державне підприємство "Волиньвугілля" (Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Луцька, 1, код 32365965) повернути Приватному підприємству "Сам-Моторс" (Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Зелена, 65, код 32456732)-вугілля марки ДГР 0-200 у кількості 4452тон загальною вартістю 586 105,80грн.

3. Стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля" (Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Луцька, 1, код 32365965)

на користь Приватного підприємства "Сам-Моторс" (Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Зелена, 65, код 32456732)

11 722,12грн.-витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

10.07.2015

Суддя С. В. Бондарєв