КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа№ 910/9441/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Смельняк О.М. - представник

від відповідача: Луцький М.І. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 26.05.2015р.

у справі № 910/9441/15 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Три стар"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про стягнення грошових коштів в сумі 2 300 371, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Три стар" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення грошових коштів в сумі 2 300 371,40 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.05.2015р р. у справі № 910/9441/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Три стар" - на рахунок № 7001 в банку в АТ "Таскомбанк" у м. Кіровограді, вул. Шевченка, 16 б, МФО 339500, грошові кошти в розмірі 2 300 371,40 грн. та судовий збір в розмірі 46 007, 43 грн.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на неповне з»ясування обставин справи, порушення норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що стягнуті рішенням місцевого господарського суду кошти фактично містяться на поточному рахунку ТОВ «Три Стар». В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку позивача, яка підтверджує факт знаходження стягуваних коштів на поточному рахунку відповідача. В разі стягнення вказаної суми з іншого рахунку, у банка не буде правових підстав на списання коштів з рахунку ТОВ «Три стар».

Апелянт зазначає, що Інструкцією Національного банку України від 12.11.2003 № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" визначено: 20.6. Банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо].

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції всупереч вимог ст. 1071 ЦК України та Інструкції Національного банку України від 12.11.2003 № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" стягнуто грошові кошти ТОВ «Три стар» з будь - якого рахунку. Тобто у даному випадку, судом ухвалено рішення поза межами предмету спору, адже предметом розгляду у даній справі є правовідносини, що виникають з договору на розрахунково - касового обслуговування конкретного поточного рахунка юридичної особи позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

13 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк за умовами договору) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Три стар" (клієнт за умовами договору) було укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 16989.

Відповідно до п. 1.1. укладеного договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № 9101 в гривнях та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Списання банком грошових коштів з рахунків здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 3.1.1 договору передбачено, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунках, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатись цими коштами.

Відповідно до п. 3.2.1 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

У відповідності до п. 3.3.2 Договору банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п.п. 8.2, 8.3 Договору він може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках з підстав, передбачених Договором та чинним законодавством України. При розірванні Договору клієнт зобов'язаний закрити рахунки, подавши в банк документи, що передбачені чинним законодавством України для закриття рахунків.

Нормами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Нормами ч.ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до вимог ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2015 р. представник позивача надіслав відповідачу заяву № 66 з пропозицією розірвати договір на розрахунково-касове обслуговування, яка була залишена відповідачем без уваги.

02 квітня 2015 року представником позивача було надіслано відповідачеві заяву про закриття поточного рахунку № 79 з проханням перерахувати залишок коштів в розмірі 2 300 371,40 грн., що знаходиться на рахунку № 9101, на інший рахунок позивача № 7001 в банку в АТ "Таскомбанк" у м. Кіровограді (вул. Шевченка, 16 б, МФО 339500). Зазначену заяву було отримано відповідачем 06.04.2012 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 932, відбитком штемпеля, підписом працівника поштового зв'язку та зазначенням прізвища уповноваженої особи, яка отримала документ - Руденко (копії заяв та підтвердження їх отримання в матеріалах справи).

Однак, відповідачем вищевказані заяви не були виконані без пояснення причин невиконання.

Позивачем було надано суду виписку по особовому рахунку №9101 за період з 01.03.2015 року по 07.04.2015 року, з якої вбачається, що вхідний залишок складає 2 300 371,40 грн., а відтак, обов'язком відповідача було перерахувати грошові кошти на інший рахунок позивача відповідно до норм чинного законодавства України.

Відповідачем не було перераховано грошові кошти в розмірі 2 300 371, 40 грн., внаслідок чого позивача було позбавлено можливості з січня 2015 року здійснювати платежі в рамках власних коштів, що змусило його звернутись до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено нормами ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів ст.ст. 626, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Нормами ст. 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України; безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (далі - Інструкція), встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції її вимоги поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов'язкові для виконання ними.

Пунктом 1.7 Інструкції визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 1.15 Інструкції доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Як встановлено абзацом першим п. 2.19 Інструкції, розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 2 300 371, 40 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Під час рогляду справи представником відповідача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості укладення між сторонами мирової угоди.

Вислухавши думку представника позивача, який категорично заперечує проти задоволення зазначеного клопотання, оскільки з січня 2015р. позивач позбавлений права користування власними коштами, які банк використовує безпідставно, крім того ніяких пропозицій щодо укладення мирової угоди від банку на адресу позивача не надходило, колегія відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, колегія зазначає, що сторони не позбавлені права укласти мирову угоду на стадії виконання рішення.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки апелянтом не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки були предметом дослідження під час розгляду справи місцевим господарським судом.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.2015р. у справі № 910/9441/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.2015р. у справі № 910/9441/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/9441/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх