ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 р. Справа № 923/858/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Александрової Л.І. при секретарі Кудак М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер", м. Херсон

до колективного підприємства "Промжилбуд", смт. Білозерка Херсонської області

про стягнення 14727 грн. 09 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Кравченко Д.В., представник, дов. від 20.04.2015 року;

від відповідача - не прибув.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до колективного підприємства "Промжилбуд" (відповідач), в якому просить стягнути заборгованість за неналежне виконання умов договору аутстаффінга від 03.03.2014 року у сумі 14727 грн. 09. коп., з яких: 10000 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 2040 грн. 00 коп. - сума пені, 55 грн. 89 коп. - 3% річних, 2631 грн. 20 коп. - сума інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 510, 526, 530, 549, 625, 692, 694, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 05.06.2015 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 17.06.2015 р. Ухвалою суду від 17.06.2015 р. відкладено розгляд справи на 06.07.2015 р. з метою надання можливості сторонам скористатись повним обсягом процесуальних прав.

Представник позивача підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити повністю з зазначених у позовній заяві підстав.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали від 05.06.2015 р. (а.с. 29), але явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, витребувані судом документи не надав.

Неявка представника відповідача у судове засідання господарського суду не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

03.03.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" та колективним підприємством "Промжилбуд" було укладено договір аутстаффінга (далі- Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець приймає на себе зобов'язання виконувати за заявою Клієнта послуги з надання Клієнтові працівників Виконавця для участі у виробничому процесі, керуванні виробництвом або для виконання інших функтцій, пов'язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), на умовах цього Договору.

Відповідно до умов п.2.1.1 на підставі письмової заявки Клієнта Виконавець здійснює підбір і направлення у розпорядження Клієнта кваліфікованих працівників, кваліфікаційні параметри й стандарти яких обумовлені з заявці Клієнта. У випадку якщо після закінчення 7 робочих днів з моменту одержання заявки Виконавець не направить Клієнтові свої мотивовані зауваження за заявкою, заявка вважається прийнятої Виконавцем і підлягає виконанню відповідно до умов даного Договору.

Згідно Додатку № 2 до Договору від 03.03.2014 р. сторонами була погоджена вартість послуг з надання клієнтові персоналу виконавця в розмірі 380063 грн.

Відповідно до вимог 4.2 Договору клієнт щомісяця сплачує належну виконавцеві суму винагороди за послуги з надання працівників не пізніше 5 числа місяця, що слідує за звітним. Сума винагороди й періодичність її плати можуть бути змінені сторонами шляхом підписання додаткової угоди до даного Договору.

Позивач належним чином виконував умови договору, що підтверджується Актами приймання-передачі наданих послуг від 11.01.2015 р., від 11.10.2014 р., від 11.10.2014 р., від 08.09.2014 р., від 31.07.2014 р., від 15.04.2014 р. (а.с. 17-22), які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін.

Проте, в порушення умов договору, відповідач не розрахувався за фактично надані послуги, хоча претензій по виконанню позивачем взятих на себе зобов'язань у сторін не виникало.

Станом на 20.02.2015 р. відповідач не здійснив розрахунок за надані послуги в повному обсязі, згідно умов договору аутстаффінгу від 03.03.2014 р. Згідно акту звіряння взаємних розрахунків від 20.02.2015 р. заборгованість відповідача складає 10000 грн.

02.03.2015 р. позивач на адресу відповідача скерував претензію щодо сплати вартості боргу за вих. № 64 від 02.03.2015 р.

Факт отримання вимоги відповідачем підтверджується копією претензії щодо сплати вартості боргу з відміткою про вручення з проставленою датою, вхідним номером, підписом уповноваженої особи про одержання та печаткою відповідача (а.с. 23).

Однак відповіді на претензію відповідач не надіслав, борг не сплатив.

Отже, у відповідача існує заборгованість в сумі 10000 грн., яка до цього часу не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У зв'язку з цим вимога про стягнення суми основного боргу - 10000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми позивач обґрунтовано нарахував відповідачу за прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати наданих послуг 55 грн. 89 коп. 3% річних та 2631 грн. 20 коп. інфляційних втрат за період з 20.02.2015 р. по 28.04.2015 р.

Суд за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Ліга-Закон» перевірив розрахунок нарахованих відповідачу збитків від інфляції і 3% річних та встановив, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 55 грн. 89 коп. 3% річних та 2631 грн. 20 коп. інфляційних втрат відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Проте, пунктом 5.2 Договору сторони встановили розмір пені 0,3 %.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічна норма міститься в п. 2 ст. 343 ГК України.

У зв'язку з цим нарахована позивачем за порушення виконання зобов'язань з оплати вартості наданих послуг пеня за період з з 20.02.2015 р. по 28.04.2015 р. в розмірі 0,3 % у сумі 2040 грн. підлягає задоволенню частково у сумі 1048 грн. 77 коп. за здійсненим судом розрахунком у межах подвійної облікової ставки НБУ.

За правилами ч. 1 ст. 32, ст. 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду зазделегіть встановленої сили.

Таким чином, дослідивши матеріали даної справи, оцінивши відповідно до вимог ст. 43 ГПК України надані сторонами докази та проаналізувавши їх згідно з вимогами діючого законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 10000 грн. основного боргу, 55 грн. 89 коп. 3% річних, 2631 грн. 20 коп. інфляційних втрат та 1048 грн. 77 пені. В решті позовних вимог відмовляється.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У пункті 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" висловлено правову позицію згідно якої зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача.

Згідно вказаної вище правової позиції, суд дійшов висновку, що спір виник внаслідок неправильних дій колективного підприємства "Промжилбуд".

У зв'язку з цим судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1827 грн. на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з колективного підприємства "Промжилбуд" (75000, Херсонська область, Білозерський район, смт. Білозерка, провулок Харченко, 28/1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" (73000, м. Херсон, провулок Білозерський, будинок 30, ідентифікаційний номер - 38044531) - 10000 грн. основного боргу, 55 грн. 89 коп. 3% річних, 2631 грн. 20 коп. інфляційних втрат, 1048 грн. 77 коп. пені та 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.В решті позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.07.2015 р.

Суддя Л.І. Александрова