ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р.Справа № 922/2536/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", м. Бориспіль
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 101 127,99 грн.
за участю представників:

позивача - Гостищева Н.В., за дов. №01/22/6-105 від 17.01.2015 року

відповідача - ОСОБА_3, за дов. НАН № 840985 від 08.06.2015 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про стягнення 98 411,04 грн. основної заборгованості, 10 928,57 грн. пені, 908,16 грн. 3% річних, 9 221,25 грн. інфляційних втрат. Також позивачем позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 2 389,38 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором № 37.2.2-14.24-20 про надання права користування інфраструктурою від 01 липня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 квітня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/2536/15 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 18 травня 2015 року.

18 травня 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області відкладено розгляд даної справи до 03 червня 2015 року та визнано явку представників сторін в засідання суду обов'язковою.

03 червня 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області розгляд даної справи було відкладено до 22 червня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 червня 2015 року задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутністю представника позивач, задоволено заяву представника відповідача про продовження строку розгляду справи на 15 днів, продовжено строк розгляду справи № 922/2536/15 на 15 днів до 07 липня 2015 року та відкладено розгляд даної справи до 07 липня 2015 року.

В призначене судове засідання 07 липня 2015 року з'явився представник позивача, який просить суд прийняти до розгляду заяву (вх. № 27228 від 07 липня 2015 року) з додатками про зменшення позовних вимог в якій, відповідно, просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 81 011,04 грн. основної заборгованості, 10 037,59 грн. пені, 858,11 грн. 3% річних та 9 221,25 грн. інфляційних втрат; вказана заява з додатками долучена судом до матеріалів справи. Водночас представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії відомостей від 30 вересня 2014 року № 63/1/2-11/1-44, дане клопотання з додатком долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 27476 від 07 липня 2015 року.

Представник відповідача питання прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог (вх. № 27228 від 07 липня 2015 року) залишив на розсуд суду.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 27228 від 07 липня 2015 року), суд зазначає наступне, вказаною заявою позивачем здійснено зменшення кількісних показників за тією ж вимогою, що заявлена у позовній заяві.

У пунктах 3.10 та 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України за № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Позивач, при здійсненні відповідної процесуальної дії (в розумінні ст. 22 ГПК України), повинен додержуватись правил її вчинення, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК - залишення без розгляду відповідної заяви.

Суд, розглянувши питання щодо прийняття до розгляду заяви (вх. № 27228 від 07 липня 2015 року) позивача про зменшення розміру позовних вимог, вважає за можливе прийняти її до розгляду з огляду на наступне.

Як зазначено вище в даному рішенні суду, частиною 4 ст. 22 ГПК України унормоване право позивача на зменшення розміру позовних вимог до прийняття судом рішення по справі. Дослідивши заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх. № 27228 від 07 липня 2015 року) судом встановлено, що вказана заява підписана уповноваженою особою; позивачем дотримано правила вчинення процесуальної дії - надано докази направлення заяви про зменшення позовних вимог відповідачу; вказаною заявою позивачем здійснено зменшення кількісних показників за тією ж вимогою, що заявлена у позовній заяві. З огляду на зазначене, заява позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 27228 від 07 липня 2015 року) підлягає прийняттю до розгляду, подальший розгляд справи здійснюватиметься з її урахуванням.

Представник позивача позовні вимоги підтримує з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог у повному обсягу та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 07 липня 2015 року представники позивача та відповідача не виявив наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 липня 2014 року між позивачем (аеропорт) та відповідачем (підприємство) було укладено договір № 37.2.2.-14.24-20 про надання права користування інфраструктурою.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.3 договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 01 серпня 2014 року), з метою покращення обслуговування пасажирів в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», аеропорт надає підприємству право на користування інфраструктурою аеропорту та створює умови для організації продажу морозива від італійського виробника «Plombino Italiano» (надалі продукція) з мобільного обладнання в кількості 2 одиниць (надалі пересувні возики), а підприємство оплачує надане право (далі - послуги). Для здійснення реалізації продукції працівники підприємства використовують пересувні возики, що є власністю підприємства. Для можливості функціонування пересувних возиків з реалізації продукції, аеропорт забезпечує технічну можливість для під'єднання цього обладнання до електричних мереж аеропорту, а підприємство відшкодовує витрати на електрозабезпечення за тарифами електропостачальної організації на підставі окремо виставлених рахунків.

Розмір оплати за надання права користуватися інфраструктурою аеропорту розраховується в залежності від кількості пасажирів на прибуття/відправленні до/з пасажирського терміналу "D" протягом місяця та становить:

Кількість пасажирів за місяць розмір оплати за один мобільний

Візок (без ПДВ)

Менше за 250 тис. 2 900,00 грн.

Від 250 тис. до 350 тис. 4 350,00 грн.

Від 350 тис. до 450 тис. 5 800,00 грн.

Більше за 450 тис. 7 250,00 грн.

Нарахування ПДВ здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством. Аеропорт кожного 5-го числа місяця, що слідує за звітним виставляє підприємству рахунок на підставі звіту про кількість обслужених у пасажирському терміналі "D" пасажирів на приліт та виліт за звітний місяць, крім трансферних пасажирів (надалі звіт). Звіт надається до бухгалтерії аеропорту керівництвом аеровокзального комплексу (АВК). Звіт є підставою для виставлення рахунків підприємству. Разом з цим, аеропорт виписує окремий рахунок-фактури за спожитий обсяг електроенергії за звітний місяць, що складається на підставі письмового звіту наданого підприємством до служби головного енергетика аеропорту (додаток № 3) та акт приймання-здачі послуг. Представник підприємства до 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержує в бухгалтерії аеропорту рахунки, акти приймання-здачі виконаних послуг (надалі - акти) та звіт. Сторони домовились, що датою отримання рахунку та акту буде вважатись кожне 10 число місяця, незалежно від дати їх фактичного отримання підприємством. До 20-го числа кожного місяця, що слідує за звітним, підприємство сплачує рахунки та підписує акти. Підписані акти підприємство зобов'язане повернути в бухгалтерію аеропорту протягом 5-ти робочих днів з дати їх отримання. Акти підписуються керівниками сторін або призначеними ними повноваженими особами. У разі підписання зазначених у цьому пункті актів не керівниками; сторони надають один одній належним чином оформлені повноваження на осіб, які підписали акти. Якщо протягом 5-ти робочих днів акти не буде повернуто аеропорту, вони вважаються підписаними сторонами. У разі наявності простроченої заборгованості у підприємства перед аеропортом, аеропорт нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується у порядку, встановленому чинним законодавством, до моменту повного погашення простроченої заборгованості за цим договором (п. п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 договору, з урахування додаткової угоди № 1 від 01 серпня 2014 року).

Згідно п. п. 7.1, 7.2, 7.3 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє по 31 жовтня 2014 року (включно). Датою підписання договору вважається пізніша дата, якщо договір підписується сторонами окремо. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору за 10 днів до його закінчення, договір вважається продовженим на кожний наступний місяць. Сторони можуть достроково в односторонньому порядку розірвати договір попередивши про це одну одну за 20 календарних днів до передбачуваної дати розірвання договору листом, який є невід'ємною частиною договору (датою розірвання договору є дата, вказана в листі).

Згідно з наявними в матеріалах справи рахунками-фактури: № 897/576 від 31.08.2014 року на суму 17 400,00 грн.; № 898/347 від 30.09.2014 року на суму 971,04 грн.; № 897/671 від 30.09.2014 року на суму 17 400,00 грн., № 897/775 від 31.10.2014 року на суму 13 920,00 грн., № 897/904 від 30.11.2014 року на суму 13 920,00 грн.; № 897/992 від 31.12.2014 на суму 17 400,00 грн. позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за спірним договором, надавши відповідачеві право на користування інфраструктурою аеропорту у період з серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року, дію договору припинено з 01 січня 2015 року. Водночас, відповідач не провів розрахунки за договором № 37.2.2-14.24-20 про надання права користуватися інфраструктурою від 01 липня 2014 року за період вересень-грудень 2014 року у розмірі 81 011,04 грн. (з огляду на уточнені позовні вимоги позивача), що призвело до звернення останнього із даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є змішаними правовідносинами, що випливають із договору надання послуг та договору найму (оренди).

Згідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено в договорі.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цім Кодексом, іншим законом або домовленістю сторін.

В силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов'язання повинні виконуватися належним сином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

З огляду на те, що належне виконання прийнятих на себе зобов'язань з боку позивача підтверджено рахунками-фактури: № 897/576 від 31.08.2014 року на суму 17 400,00 грн.; № 898/347 від 30.09.2014 року на суму 971,04 грн.; № 897/671 від 30.09.2014 року на суму 17 400,00 грн., № 897/775 від 31.10.2014 року на суму 13 920,00 грн., № 897/904 від 30.11.2014 року на суму 13 920,00 грн.; № 897/992 від 31.12.2014 на суму 17 400,00 грн. за період з серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року (виходячи з умов п.п. 3.2-3.4 договору з врахуванням умов додаткової угоди № 1 від 01.08.2014 р.), виходячи з припинення дії договору з 01 січня 2015 року, не проведення з боку відповідача розрахунків за вказаний період (серпень-грудень 2014 року) у розмірі 81 011,04 грн., суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості за договором № 37.2.2-14.24-20 про надання права користуватися інфраструктурою від 01 липня 2014 року за період серпень-грудень 2014 року включно у розмірі 81 011,04 грн. обґрунтованими, підтвердженими наданими суду доказами та підлягаючими задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 9 221,25 грн. інфляційних втрат за період з 21 вересня 2014 року по 27 березня 2015 року та 858,11 грн. 3% річних за період з 21 вересня 2014 року по 27 березня 2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за розрахунком визначено вірно згідно діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги позивача, стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 858,11 грн. за період з 21 вересня 2014 року по 27 березня 2015 року та інфляційні втрати в розмірі 9 221,25 грн. за період з 21 вересня 2014 року по 27 березня 2015 року.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 10 037,59 грн. за період з 21 вересня 2014 року по 27 березня 2015 року, суд зазначає наступне.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 3.5 спірного договору, у разі простроченої заборгованості у підприємства перед аеропортом, аеропорт нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується у порядку, встановленому чинним законодавством, до моменту повного погашення простроченої заборгованості за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок пені за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, відповідно до якого сума пені складає 10 037,59 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10 037,59 грн. пені також підлягають задоволенню.

Твердження представника відповідача про те, що відповідач, реалізовуючи своє право на одностороннє розірвання спірного договору, встановленого п. 7.3 даного договору, звернувся до позивача надавши до канцелярії аеропорту лист за вих. № 230 від 17 листопада 2014 року і, відповідно, вказаний договір є припиненим з 01 серпня 2014 року ґрунтуються на хибному тлумаченні представником відповідача норм права та умов договору. Суд відхиляє позицію відповідача, оскільки вважає її необґрунтованою з наступних підстав.

Термін дії договору - 31 жовтня 2014 р. (п. 7.1 договору); вказаний договір, в силу п. 7.2 договору (у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору за 10 днів до його закінчення, договір вважається продовженим на кожний наступний місяць), був дійсним станом на грудень 2014 року. Згідно п. 7.3 договору, сторони можуть достроково в односторонньому порядку розірвати договір попередивши про це одна одну за 20 календарних днів до передбачуваної дати розірвання. При цьому, відповідачем не надано належних доказів звернення до позивача, користуючись правом, наданим п. 7.3 договору, з попередженням про розірвання договору в односторонньому порядку (докази направлення/одержання позивачем листа відповідача від 17.11.2014 р. та докази повідомлення саме про розірвання договору - в листі, по-перше, відповідач звернувся до позивача із пропозицією розірвати спірний договір, а не надіслав повідомлення в якому повідомив би позивача про те, що даний договір розірвано відповідачем в односторонньому порядку, передбаченому умовами договору; по-друге, лист вказує на дату, яка вже сплинула, що суперечить процедурі розірвання - за 20 календарних днів до передбачуваної дати розірвання; по-третє, як зазначив суд, належні та допустимі докази такого звернення відповідача до позивача відповідачем до матеріалів справи не надані). Позиція відповідача про припинення договору з 01 серпня 2014 року також спростовується матеріалами справи - сторонами 31 серпня 2014 року підписано та скріплено печатками акт приймання-здачі виконаних послуг згідно з договором № 37.2.2-14.24-20 від 01 липня 2014 року за серпень місяць 2014 року; відповідачем 18 вересня 2014 року надано позивачу до служби головного енергетика аеропорту зівт про використання електричної енергії, з огляду на наведене вбачається що відповідач користування інфраструктурою аеропорту після 01 серпня 2014 року (дата за якою відповідач вважає договір розірваним в односторонньому порядку). 23 грудня 2014 року позивачем одержано лист відповідача з пропозицією розірвання договору, який позивачем погоджено листом від 30 січня 2015 року, договір припинено за погодженням сторін - з 01 січня 2015 року.

Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на відсутність звітів про кількість пасажирів, оскільки згідно п. 3.3 договору, на відповідача покладено отримання вказаних звітів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керуючись ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 2 022,56 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 173, 193, 286 ГП України, ст.ст. 6, 11, 509, 525-526, 549, 610, 611, 625, 626, 627, 762, 901, 907 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61124, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", р/р № 4648 філія АТ "Укрексімбанк" в м. Києві, МФО 380333, ) 81 011,04 грн. основної заборгованості за договором № 37.2.2-14.24-20 про надання права користуватися інфраструктурою від 01 липня 2014 року, 10 037,59 грн. пені, 858,11 грн. 3% річних, 9 221,25 грн. інфляційних втрат та 2 022,56 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 13.07.2015 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2536/15