ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" липня 2015 р. Справа № 918/579/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи за позовом: Прокурора м. Кузнецовськ в інтересах держави в особі Кузнецовського міського комунального підприємства

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637"

про стягнення заборгованості за теплопостачання в сумі 37 605 грн. 28 коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 17 квітня 2015 року);

Від відповідача: не з'явився;

Від органу прокуратури: ОСОБА_2;

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводів з підстав визначених статтею 20 ГПК України не заявлено.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор м. Кузнецовська звернувся в інтересах держави в особі Кузнецовського міського комунального підприємства до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" про стягнення заборгованості за теплопостачання в сумі 37 605 грн. 28 коп., з яких: 30 268,45 грн. основний борг, 3 081,81 грн. пеня, 157,66 грн. - 3% річних, 4 097,36 грн. інфляційних втрат, позовні вимоги аргументувавши невиконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії та гарячої води № 68 "Т" від 16 листопада 2012 року.

22 червня 2015 року Кузнецовським міським комунальним підприємством подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до змісту якої у зв'язку з оплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 30 268,45 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 081,81 грн. пені, 157,66 грн. 3% річних та 4 097,36 грн. інфляційних втрат.

Вказану заяву судом прийнято до розгляду.

30 червня 2015 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає, разом з тим, відповідач зазначає про погашення основного боргу в сумі 30 268,45 грн., в підтвердження вказаних обставин відповідачем надано суду платіжне доручення № 135 від 12 червня 2015 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні представник органу прокуратури підтримав позовні вимоги в повному обсязі з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та органу прокуратури, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

16 листопада 2012 року Кузнецовським міським комунальним підприємством (надалі - позивач, енергопостачальна організація) та Товариством з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП - 15637" (надалі відповідач, споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 68 "Т" (надалі договір), відповідно до предмету якого енергопостачальна організація зобов'язується постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах відповідно до Додатку № 1, який є невід'ємною частиною даного договору, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до пунктів 10.1.-10.2. договору даний договір укладений строком на 1 рік і набирає чинності з 16 листопада 2012 року та діє до 15 листопада 2013 року. У разі відсутності письмової заяви однієї з сторін про розірвання договору за один місяць до закінчення строку його дії, він автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах.

Згідно з пунктом 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку і розрахунковим способом згідно Додатку № 1.

Споживач, що має прилади обліку, кожного місяця до 25 числа енергопостачальній організації звіт про фактичне споживання теплової енергії. За відсутності приладів обліку або виходів його з ладу, кількість теплової енергії відпущена споживачу визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом (пункти 5.3, 5.5 договору).

Пунктом 5.4. договору передбачено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін не може бути змінена в односторонньому порядку.

Відповідно до пункту 6.4. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі, по поданих енергопостачальною організацією розрахунках вартості, відповідно до спожитих об'ємів та встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3-дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми розрахунків на початок місяця. ( пункти 6.5., 6.6 договору).

Згідно з підпунктом 3.2.2. пункту 3.2. договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором.

Усупереч наведеному, відповідач свої договірні зобов'язання не виконував належним чином, отримані послуги не оплачував в повному обсязі, внаслідок чого за ним в період з 01 січня 2015 року по 21 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 30 268,45 грн.

На час розгляду справи в судовому засіданні 02 липня 2015 року судом встановлено, що згідно з наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 135 від 12 червня 2015 року відповідач сплатив вказану заборгованість в сумі 30 268,45 грн.

Разом з тим, підпунктом 7.2.2. пункту 7.2. договору передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію, споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від боргу за кожен день прострочення.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України, частини 6 статті 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина 1 статті 216 ГК України).

У силу вимог частин 1, 2 статті 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням розрахунків за теплову енергію позивач на підставі пункту 7.2.2. договору нарахував відповідачу 3 081,81 грн. пені., зокрема за період з 21.02.2015 року по 30.04.2015 року - 1 358,36 грн., за період з 01.05.2015 року по 20.05.2015 року - 185,70 грн., за період з 21.03.2015. року по 20.05.2015 року - 996,41 грн., та за період з 21.04.2015 року по 20.05.2015 року - 541,34 грн., проте здійснивши власний перерахунок нарахованої суми пені суд вважає що за період з 21.02.2015 року по 30.04.2015 року до задоволення підлягає пеня в сумі 1 209,81 грн., решта розрахунку позивача є вірним.

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
11296.5021.02.2015 - 03.03.20151119.5000 %0.107 %*132.77
11296.5004.03.2015 - 30.04.20155830.0000 %0.164 %*1077.04
Таким чином, сума пені за період з 21.02.2015 року по 30.04.2015 року за договором складає 1209.81 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що до задоволення підлягає пеня в сумі 2 933,26 грн.

За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем в порядку статті 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 157,66 грн. 3 % річних та 4 097,36 грн. інфляційних втрат.

Суд здійснивши перерахунок нарахованої позивачем суми інфляційних втрат, вважає його законним та обґрунтованим.

Проте суд не може погодитись з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, зокрема позивачем за період з 21.02.2015 року по 30.04.2015 року нараховано відповідачу 71,49 грн. 3% річних, тоді як за розрахунком суду, за вказаний період до задоволення підлягає 64,07 грн. 3% річних, решта розрахунку позивача є вірним.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
11296.5021.02.2015 - 30.04.2015693 %64.07
Таким чином, сума процентів за період з 21.02.2015 року по 30.04.2015 року за договором складає 64.07 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позовні вимоги в сумі 2 933,26 грн. пені, 150,24 грн. 3 % річних та 4 097,36 грн. інфляційних втрат є законними обґрунтованими, відповідачем не спростованими а відтак є такими що підлягають до задоволення, а в решті позову слід відмовити.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 49 ГПК України, оскільки спір виник з вини Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637", судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, м-н Північний Промислової зони, буд. 30, ) на користь Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м. Кузнецовськ, Майдан Незалежності, 2 ) 2 933 (дві тисячі дев'ятсот тридцять три) грн. 26 коп. пені, 150 (сто п'ятдесят) грн. 24 коп. 3% річних, 4 097 (чотири тисячі дев'яносто сім) грн. 36 коп. інфляційних втрат.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 148,55 грн. пені та 7,42 грн. 3 % річних - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, м-н Північний Промислової зони, буд. 30, ) в дохід Державного бюджету України 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07 липня 2015 року.

Суддя Качур А.М.