ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 липня 2015 р. Справа № 925/793/15

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В. Білоус

Секретар судового засідання Д.Нестеров

за участю представників:

позивача : Пірог С.В. - згідно довіреності;

відповідача : Чарторийський К.С. - згідно довіреності.

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№1114

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін № 73" (54031, м.Миколаїв, вул.Новозаводська, 5)

до:Публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" (21021, м.Вінниця, вул.600 річчя, буд.17)

про розірвання з дати постановлення рішення договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. та про зобов'язання відповідача прийняти з відповідального зберігання товарно - матеріальні цінності які було передано на відповідальне зберігання у відповідності з актом № 1 від 25.04.2014 р. прийому - передачі до договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р.

ВСТАНОВИВ :

Відповідач у відзиві на позов від 26.06.2015 р. проти задоволення позову заперечив з наступних підстав.

Зазначає про те, що позивач стверджує, що при укладенні Договору зберігання розраховував на своєчасне фінансування будівельних робіт з боку відповідача за Договором № 13 від 10 травня 2012 року про виконання робіт з будівництва авторанспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя (далі - Договір про виконання робіт), внаслідок чого не нестиме додаткових затрат по охороні металоконструкцій тимчасової опори ТО-4в. Вказує про те, що водночас позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, яким чином Договір зберігання та Договір про виконання робіт пов'язані між собою, оскільки металоконструкції тимчасової опори ТО-4в є об'єктом саме Договору зберігання, і в Договорі про виконання робіт ніяким чином не згадуються, а також у зв'язку з тим, що підставою позову є саме положення Договору зберігання, обґрунтування позивачем вимоги розірвання Договору зберігання з посиланням на нібито наявне невиконання іншого договору є безпідставним. Посилається на те, що оскільки у Договорі зберігання відсутнє положення про можливість його розірвання в односторонньому порядку, для припинення виконання зобов'язання за Договором зберігання необхідна згода іншої сторони Договору, а саме -відповідача, якої він не надавав. Зазначає про те, що відповідно до пункту 6.2. Договору зберігання строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. цього Договору та закінчується в момент повернення Товару з відповідального зберігання, згідно акту прийому-передачі. Таким чином, даний Договір зберігання є безстроковим. Вказує про те, що відповідачем не було пред'явлено жодних вимог в адресу позивача щодо повернення переданого за Договором зберігання товару, а отже, підстави для розірвання Договору зберігання відсутні. Зазначає про те, що позивач стверджує, що він несе значні витрати на зберігання металоконструкцій тимчасової опори ТО-4в, на підтвердження понесених витрат позивач надав Розрахунок витрат по охороні об'єкту «Будівництво автотранспортної магістралі через р.Дніпро в м. Запоріжжя за вересень-грудень 2014 р. Вказує про те, що розрахунок витрат по охороні об'єкту «Будівництво автотранспортної магістралі через р.Дніпро в м. Запоріжжя за вересень-грудень 2014 р. не є належним та допустимим доказом у справі з наступних підстав. Зазначає про те, що оскільки розрахунок боргу не є первинним документом, він не може підтвердити факт понесення позивачем витрат на зберігання та суму таких витрат, водночас позивачем не надано документів, які були підставою даного розрахунку. Вказує про те, що у наданому позивачем розрахунку витрат йдеться про витрати по охороні об'єкту «Будівництво автотранспортної магістралі через р.Дніпро в м. Запоріжжя за вересень-грудень 2014 р., проте позовні обґрунтовані витратами не з охорони, а зберігання, більше того, іншого об'єкту - металоконструкцій тимчасової опори ТО-4в. Посилається на те, що оскільки витрати на зберігання переданого позивачу товару не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Зазначає про те, що підставою поданого позову є ч. 2 ст. 652 ЦК України, відповідно до якої, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Вказує про те, що оскільки дані обставини позивач обґрунтовує нібито наявним невиконанням відповідачем іншого договору - Договору на виконання робіт, який не можу бути підставою даного позову, вимоги позивача є необґрунтованими.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив про те, що договір зберігання залежить від договору № 13 від 10.05.2012 р. про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р.Дніпро в м.Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти. Пояснив, що джерелом фінансування і замовником будівництва є Служба автомобільних доріг у Запорізькій області.

Представники позивача, відповідача в судовому засіданні пояснили, що додаткові, інші докази чи клопотання у них відсутні.

Заслухавши представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно, в сукупності дослідивши надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд, на підставі ст. 11, 16, 509, 652, 653, 936, 947 ЦК України, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги про розірвання з дати постановлення рішення договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. та про зобов'язання відповідача прийняти з відповідального зберігання товарно - матеріальні цінності які було передано на відповідальне зберігання у відповідності з актом № 1 від 25.04.2014 р. прийому - передачі до договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. підлягають частковому задоволенню про розірвання з моменту набрання рішенням законної сили договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. та про зобов'язання відповідача прийняти з відповідального зберігання товарно - матеріальні цінності які було передано на відповідальне зберігання у відповідності з актом № 1 від 25.04.2014 р. прийому - передачі до договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р..

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

10.05.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 13 про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти.

01.04.2014 р. між позивачем (в договорі - "Зберігач") та відповідачем (в договорі - "Поклажодавець") було укладено договір відповідального зберігання № 2.

Відповідно до п.1.1-1.4 договору «Поклажодавець» передає, а «Зберігач» приймає на себе зобов'язання по прийняттю, зберіганню металоконструкцій тимчасової опори ВО-4в в кількості 285,7644 тон, названі надалі - Товар, з подальшим поверненням «Поклажодавцю» без зміни його якісних або кількісних характеристик. Передача Товару здійснюється на підставі специфікації та акту прийому-передачі, які є невід'ємною частиною Договору. Відповідальне зберігання за цим Договором є безоплатним. Місце зберігання - м.Запоріжжя о.Хортиця об'єкт будівництва «Автотранспортна магістраль через р. Дніпро в м. Запоріжжя», будівельний майданчик ТОВ «Моетобудівельний загін № 73».

Згідно п. 2.1 - 2.3 Договору Зберігач зобов'язаний: Вживати всіх необхідних заходів, передбачених Договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення зберігання Товару без порушення його кількісних або якісних показників протягом строку зберігання. Зберігати Товар окремо від інших речей, з дотриманням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження Товару Поклажодавця; нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження Товару Поклажодавця, переданого на зберігання Зберігачеві, у відповідності із цим Договором та чинним в Україні законодавством з моменту одержання Товару від Поклажодавця та до моменту його повернення Поклажодавцеві; нести відповідальність на предмет відповідності Товару робочим кресленням; повернути Товар Поклажодавцеві за першою вимогою останнього в такому ж стані, в якому він був прийнятий на зберігання, згідно акту прийому-передачі; зберігач не має права користуватись Товаром, крім випадків, узгоджених з Поклажодавцем, за умови, що таке узгодження оформляється письмово; зберігач не має права передавати Товар у користування третім особам.

Згідно п. 3.1 - 3.2 Договору Поклажодавець зобов'язаний: Передати Зберігачеві Товар на зберігання згідно умов даного Договору; Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернення Товару, яке заходиться на зберіганні (всього або його частини).

25.04.2014 р. сторонами на виконання п. 1.2. Договору складено та підписано акт № 1 від 25.04.2014 р. прийому-передачі до Договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. згідно якого відповідач передав на відповідальне зберігання позивачеві металоконструкції тимчасової опори ВО-4в в загальній кількості 271,82 тн. загальною вартістю 6 264 426, 88 грн., в тому числі 1 044 071,15 грн. ПДВ.

Зміст договору, взяті в них зобов'язання свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 66 ЦК України "Зберігання".

Згідно ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Статті 628, 629 ЦК України передбачають, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

10.05.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 13 про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти.

З квітня 2014 р. відповідачем повністю припинено фінансування будівельних робіт як по спорудженню Пілону так і по спорудженню тимчасової опори ВО-4в, наслідком чого металоконструкції тимчасової опори, що є предметом договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. ВО-4в залишились не використаними в будівництві. Підтвердженням припинення відповідачем фінансування будівельних робіт свідчить Акт звірки взаєморозрахунків по Договору № 13 від 10.05.2012 року. Так, у відповідності з вищезазначеним Актом відповідач з початку 2014 року заборгував позивачеві за фактично виконанні та прийняті роботи - 792 982,68 грн..

Саме в зв'язку з тим, що роботи мали бути оплачені згідно договору від 10.05.2012 р. № 13 про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти, договір відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. укладено на безоплатній основі.

З огляду на предмет, обладнання, суд дійшов висновку про те, що договір відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. випливає з договору № 13 від 10.05.2012 р. про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти, що не заперечили представники сторін в судовому засіданні.

Несплата заборгованості та припинення будівництва з вини замовника, який в даній справі є відповідачем з огляду на структуру правовідносин є істотним порушенням договору № 13 від 10.05.2012 р. про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти щодо незавершення будівництва і здачі в експлуатацію, що при зберіганні позивачем обладнання на безоплатній основі завдає останньому збитків і витрат і позбавляє його того, на що він розраховував, тобто покрити затрати понесені по договору зберігання за рахунок договору № 13 від 10.05.2012 р. про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти.

Аналогічну правову позицію викладено в п.6 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.01.2015 р. N 01-06/114/15 Про доповнення інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів".

Несення позивачем затрат на зберігання майна згідно договору № 2 від 01.04.2014 р. на безоплатній основі суперечить п.6 ч.1 ст.3 ЦК України і зокрема закріплених в ньому таких засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує баланс прав і обов'язків сторін за договором ставить відповідача у вкрай вигідне положення, а позивача у невигідне положення.

Згідно ч.1,2 ст.652 ЦК України У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З огляду на подані у справу документи, зокрема договір від 10.05.2012 р. № 13 про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти, договір відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р., акт звірки, довідку на затрати по охороні об'єкту суд погоджується з доводами позивача, що несплата відповідачем за договором від 10.05.2012 р. № 13 про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти і припинення виконання робіт, а також беручи до уваги, що 01.12.2014 р. договір від 10.05.2012 р. № 13 закінчив свою дію і на 2015 рік не продовжений, зміна цих обставин є істотною і ні позивач ні відповідач не могли це передбачити, а якщо могли б, то не уклали б договір зберігання на безоплатній основі, або уклали б його на інших умовах, а саме на платній основі зі сплатою відповідачем позивачеві реальної ціни і вартості за послуги зберігання майна.

Суд приходить до висновку про те, що в даному випадку є одночасно умови передбачені в п.1-4 ч.2 ст.652 ЦК України, а саме:

1) З моменту укладення договору зберігання сторони виходили з того, що договір від 10.05.2012 р. № 13 про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти, буде виконаний, роботи за ним будуть оплачені і за рахунок такої оплати будуть покривати витрати на зберігання майна за договором зберігання, і що вказана зміна обставин не настане.

2) Зміна вказаних обставин зумовлена несплатою за договором від 10.05.2012 р. № 13 про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти, які заінтересована сторона - позивач, відповідач, не могли усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

3) Виконання договору зберігання порушувало б співвідношення майнових інтересів сторін, поставило б відповідача у більш вигідне положення, він не мав би ніяких зобов'язань за договором зберігання, не ніс витрат за ним, в противагу ж цьому позивач був би в гіршому становищі, мав би зобов'язання зі зберігання майна і несення витрат за таке зберігання без отримання оплати від відповідача за це. Це б позбавило позивача можливості на покриття витрат на зберігання за рахунок отримання оплати за підрядні роботи за договором 10.05.2012 р. № 13 про виконання робіт з будівництва автотранспортної магістралі через р. Дніпро в м. Запоріжжя, Споруда № 10, Опора № 3 (Пілон), за державні кошти, або безпосередньо за рахунок оплати відповідачем послуг зі зберігання.

4)Із суті договору зберігання та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин вказаних вище несе позивач як заінтересована сторона.

Заперечення відповідача проти позову які викладені у відзиві на позов, судом до уваги не беруться оскільки спростовуються поданими позивачем належними доказами та як такі, що суперечать п.6 ч.1 ст.3 та ст.652 ЦК України.

Згідно ч.3 ст.653 ЦК України У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Оскільки позивачем в позовній заяві заявлено вимоги про розірвання з дати постановлення рішення договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. та про зобов'язання відповідача прийняти з відповідального зберігання товарно - матеріальні цінності які було передано на відповідальне зберігання у відповідності з актом № 1 від 25.04.2014 р. прийому - передачі до договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р., а згідно ч.3 ст.653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили, суд прийшов до висновку про те, що договір має розриватися з моменту набрання рішенням законної сили, то ці позовні вимоги підлягають задоволенню частково про розірвання з моменту набрання рішенням законної сили договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р. та про зобов'язання відповідача прийняти з відповідального зберігання товарно - матеріальні цінності які було передано на відповідальне зберігання у відповідності з актом № 1 від 25.04.2014 р. прийому - передачі до договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р..

Судові витрати на судовий збір в сумі 1218 грн., на підставі ст. 49 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Керуючись ст.4-3, 4-5, 22, 33, 34, 36, 43, 49, 78, 80, 82 - 84, 115, 116, 117 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати з моменту набрання рішенням законної сили договір відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р..

3. Зобов'язати відповідача прийняти з відповідального зберігання товарно - матеріальні цінності які було передано на відповідальне зберігання у відповідності з актом № 1 від 25.04.2014 р. прийому - передачі до договору відповідального зберігання № 2 від 01.04.2014 р..

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Уманьавтодор", (21021, Вінницька обл., м.Вінниця, вул.600-річчя, буд.17) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін № 73", (54031, м.Миколаїв, вул.Новозаводська, 5) 1218 грн. - судових витрат на судовий збір. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 08.07.2015 р. Повний текст рішення відповідно до ст. 84 ГПК України оформлено і підписано 13 липня 2015 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи