РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015Справа №910/12260/15

За позовом Фізичної особи-підприємця Ільницької Наталії Григорівни;

до Фізичної особи-підприємця Степаненка Івана Володимировича;

про стягнення 23 630,34 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Іржевська О. Ю., представник, довіреність № 444 від 28.05.2015 р.;

Від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 10 179,03 грн. заборгованості зі сплати оренди, 4 865,98 грн. інфляційної складової боргу, 328,09 грн. трьох відсотків річних, 3 257,24 грн. пені, 5 000,00 грн. штрафу, а також 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2015 року порушено провадження у справі № 910/12260/15, розгляд справи призначено на 02.06.2015 року.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 та від 16.06.2015 року слухання справи № 910/12260/15 відкладалось у зв'язку з нез'явленням у судові засідання представників відповідача.

У судовому засіданні 09.07.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач був належним чином повідомлений про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось на адресу суду і підтверджує факт направлення ухвали господарського суду на адресу відповідача, зазначену у витязі з ЄДРПОУ.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. Згідно статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідач не направив в судове засідання своїх повноважних представників, не надав письмовий відзив на позовну заяву, а також не заперечив позовні вимоги по суті.

З огляду на неявку представника відповідача в судове засідання, господарський суд враховує, що за змістом ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, керуючись принципами розумності строків судового провадження, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Ільницькою Наталією Григорівною (орендар) та Фізичною особою - підприємцем Степаненко Іваном Володимировичем (суборендар) 01.07.2014 року було укладено договір суборенди № 01/07/14-1 (далі-договір суборенди), згідно умов якого орендар зобов'язався передати суборендарю у тимчасове платне користування (суборенду) нежиле приміщення загальною площею 5,95 м.кв. (далі-об'єкт суборенди), яке розташоване у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21.

На виконання умов договору суборенди позивач передав відповідачу вище вказане нежиле приміщення, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією акта приймання-передачі об'єкту суборенди від 01 липня 2014 року.

Відповідно до пункту 3.8. договору суборенди, орендна плата та інші платежі, передбачені договором, починають нараховуватися та підлягають сплаті з дня передачі об'єкта суборенди суборендарю та підписання сторонами акту прийманйя-передачі об'єкту суборенди. Оскільки, відповідно до акту приймання-передачі об'єкту суборенди від 01 липня 2014 року об'єкт суборенди було передано відповідачу 01 липня 2014 року, то обов'язок зі сплати орендної плати та інших платежів, передбачених договором, виникли у відповідача з 01 липня 2014 року.

Пунктом 3.2. договору суборенди сторони встановили, що розмір орендної плати за цим договором складає 14 024,75 грн. на місяць. Сторони окремо домовляються, що розмір орендної плати, вказаний в частині першій цього пункту, окрім положення п. 3.3. та 3.4. договору суборенди, може бути змінений на письмову вимогу орендаря в односторонньому порядку, за умови попередження суборендаря про зміну розміру орендної плати не пізніше ніж за 1 місяць до сплати суборендарем зміненого розміру орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами укладались додаткові угоди про тимчасову зміну розміру орендної плати, в яких зазначено, що орендна плата включає в себе всі платежі за комунальні послуги, оплата вартості електроенергії, водовідводу, опалення, вивозу сміття, тощо, а саме:

- додатковою угодою № б/н від « 01» липня 2014 року встановлена орендна плата на період з 01 по 31 липня 2014 року у розмірі 9 411,95 грн.;

- додатковою угодою № б/н від « 01» серпня 2014 року встановлена орендна плата на період з 01 по 31 серпня 2014 року у розмірі 9 447,47 грн.;

- додатковою угодою №б/н від « 01» вересня 2014 року встановлена орендна плата на період з 01 по 30 вересня 2014 року у розмірі 9 583,02 грн.;

- додатковою угодою №б/н від « 01» жовтня 2014 року встановлена орендна плата на період з 01 по 31 жовтня 2014 року у розмірі 4 093,46 грн.;

- додатковою угодою № б/н від « 01» листопада 2014 року встановлена орендна плата на період з 01 по 11 листопада 2014 року у розмірі 2 565,52 грн.

Згідно додаткової угоди № б/н від 24 вересня 2014 року сторонами було зменшено площу об'єкту суборенди до 4,0 кв.м., частина об'єкту суборенди площею 1,95 кв.м. була повернута відповідачем позивачу, що підтверджується актом приймання-передачі (повернення) частини об'єкту суборенди від 24 вересня 2014 року.

Відповідно до пункту 3.6. договору суборенди орендна плата сплачується суборендарем незалежно від наслідків господарської діяльності суборендаря в об'єкті суборенди щомісячно готівкою або в безготівковому порядку на поточний рахунок орендаря не пізніше 10 числа звітного місяця.

11 листопада 2014 року на підставі угоди про дострокове розірвання договору суборенди останній було сторонами розірвано та об'єкт суборенди площею 4,0 кв.м. було повернуто відповідачем позивачу, що підтверджується актом приймання-передачі (повернення) об'єкту суборенди від 11 листопада 2014 року.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов'язання за договором суборенди № 01/07/14-1 від 01.07.2014 р. в частині сплати орендних платежів за період з 01.07.2014 року по 11.11.2014 року в повному обсязі не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 10 179,03 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ст. 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи було встановлено, що відповідач в порушення умов договору свій обов'язок по сплаті орендних платежів виконав частково в сумі 24 922,39 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами та виписками з банку позивача, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 10 179,03 грн.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

Факт наявності боргу у відповідача за договором суборенди № 01/07/14-1 від 01.07.2014 р. у сумі 10 179,03 грн. позивачем належним чином доведений та відповідачем не спростований. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Ільницької Наталії Григорівни в частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань зі сплати орендних платежів, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3 257,24 грн. пені та 5 000,00 грн. штрафу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 16.8. договору суборенди сторони передбачили, що у разі порушення строків (термінів) здійснення платежів, передбачених договором, а саме здійснення зазначених платежів після 20 числа кожного місяця суборендар сплачує орендарю штраф у розмірі 1 000,00 грн. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент сплати неустойки, від суми несвоєчасно здійсненого платежу за кожний день прострочки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Степаненка Івана Володимировича пені в розмірі 3 257,24 грн. та 5 000,00 грн. штрафу підлягають задоволенню у повному розмірі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконанням відповідачем грошового зобов'язання щодо сплати орендних платежів, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 328,09 грн. 3% річних та 4 865,98 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Степаненка Івана Володимировича 3% річних у розмірі 328,09 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4 865,98 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Ільницької Наталії Григорівни підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Степаненка Івана Володимировича (02175, м. Київ, вул. Славгородська, буд. 10, кв. 18, ідент. код ) на користь Фізичної особи-підприємця Ільницької Наталії Григорівни (02218, м. Київ, вул. Райдужна, буд. 3, кв. 15, ідент. код ) 10 179 (десять тисяч сто сімдесят дев'ять) грн. 03 коп. заборгованості, 3 257 (три тисячі двісті п'ятдесят сім) грн. 24 коп. пені, 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. штрафу, 4 865 (чотири тисячі вісімсот шістдесят п'ять) грн. 98 коп. інфляційних втрат, 328 (триста двадцять вісім) грн. 09 коп. трьох процентів річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 10.07.2015 р.