ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. Справа № 922/1431/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,
при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:
позивача Оганян Л.А. дов. № 01-42юр/3208 від 30.04.2015р.,

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3113 Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2015 р. у справі № 922/1431/15,

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків,

до Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків,

про стягнення 155 198,03 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості за перевищення договірної величини обсягу електричної енергії у сумі 143091,92 грн. за жовтень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р., а також заборгованості за: пеня - 5572,44 грн. - за жовтень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р., 3% річних - 613,50 грн. - за жовтень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р., індекс інфляції - 5920,17 грн. за жовтень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.05.2015 р. (суддя Бринцев О.В.) в позові відмовлено частково. Відмовлено в позові про стягнення заборгованості за перевищення договірної величини обсягу електричної енергії у сумі 143091,92 грн. за жовтень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р. Позов в частині вимог про стягнення пені - 5572,44 грн. - за жовтень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р., 3% річних - 613,50 грн. - за жовтень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р., індексу інфляції - 5920,17 грн. за жовтень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р. залишено без розгляду.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , відзиву на апеляційну скаргу не надав, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, на адресу суду з поштового відділення з відміткою "за закінченням терміну зберігання" повернувся лист з копією ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2015р. про прийняття апеляційної скарги до провадження, яка була надіслана відповідачу у відповідності до ст. 87 ГПК України на адресу, що була вказана в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто, повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі вищевказаної особи за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.08.2014 р. між Акціонерною компанією Харківобленерго та Військовою частиною НОМЕР_2 укладено договір про постачання електричної енергії № 321,61, відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами. Договір діє до 18.02.2015 р. (п. 9.4. договору).

Відповідно до п. 1 додатку 2 Порядок розрахунків споживачу встановлено розрахунковий період з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Згідно з абз. 6 п. 4.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 (далі Правила) та п. 5.1 договору між сторонами визначені договірні величини споживання електричної енергії (додаток 1 до договору).

П. 4.4 Правил та п. 5.2 договору передбачено, що споживач має право протягом поточного розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за коригуванням договірної величини споживання електричної енергії.

У відповідності до додатку 1 до договору на жовтень, листопад та грудень 2014 року встановлено договірну величину у розмірі 60000 кВт/год.

Фактично відповідачем використано електричну енергію в кількості 84988 кВт/год (звіт за жовтень 2014 р.), в кількості 107525 кВт/год (звіт за листопад 2014 р.), в кількості 102638 кВт/год (звіт за листопад 2014 р.).

На думку позивача, відповідач у жовтні 2014 р. перевищив договірні величини споживання на 24988кВт/год. Так, 84988 кВт/год. (фактично спожита кількість е/е) - 60000 кВт/год. (договірна величина е/е) = 24988 кВт/год. (перевищення договірної величини).

Відповідно до п. 6.14 Правил позивачем складене повідомлення від 10.11.2014р. № 12240 про перевищення договірної величини споживання електричної енергії за підсумками розрахункового періоду за жовтень 2014 р., яким до відома відповідача доведено про перевищення ним договірних величин споживання електричної енергії на 24988 кВт/год, вартість якої складає 30822,70 грн. Відповідно до повідомлення від 10.12.2014р. № 13601 за листопад 2014 року відповідач перевищив договірні величини споживання на 47525кВт/год, вартість якої складає 58622,09 грн. Відповідно до повідомлення від 12.01.2015 № 15050 за грудень 2014 року відповідач перевищив договірні величини споживання на 42638кВт/год, вартість якої складає 53647,13 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивачем із позовом про стягнення заборгованості за перевищення договірної величини обсягу електричної енергії у сумі 143091,92 грн. за жовтень 2014р., листопад 2014р., грудень 2014р. та стягнення пені у сумі 5572,44 грн. за жовтень 2014р., листопад 2014р., грудень 2014р., 3% річних у сумі 613,50 грн. за жовтень 2014р., листопад 2014р., грудень 2014р., індекс інфляції у сумі 5920,17 грн. за жовтень 2014р., листопад 2014р., грудень 2014р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за перевищення договірної величини обсягу електричної енергії у сумі 143091,92 грн. за жовтень 2014р., листопад 2014р., грудень 2014р., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не перевищував договірної величини споживання електричної енергії та відповідно наразі не мало місця порушення вимог договору та законодавства про електроенергетику.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про закупівлю послуги з постачання електроенергії за державні кошти від 14.11.2014 р. № 242, відповідно до п.10.1. якого сторони погодили, що дія цього договору розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли з 18.08.2014 р. на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України, цим договором також погоджені обсяги електроспоживання.

Додатком №1 до договору №242 від 14.11.2014р. сторонами визначені об`єми очікуваного електроспоживання за період з липня по грудень місяці 2014 року у розмірі 166 972,972 кВт/г. на місяць.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в даному разі в частині обсягів очікуваного електроспоживання відбулася заміна попереднього зобов`язання новим за угодою сторін в порядку ч. 2 ст. 604 ЦК України, згідно якої зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Судова колегія повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а посилання позивача в апеляційній скарзі на неправомірність застосування судом вимог ст. 604 ЦК України є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Також, неправомірними є посилання позивача на те, що пріоритет, в разі виникнення спірних питань, має договір про постачання електричної енергії перед договором про закупівлю послуги з постачання електроенергії за державні кошти від 14.11.2014 р.

Так, сторонами чітко в додатку №1 до договору №242 від 14.11.2014р. визначено нові обсяги очікуваного електроспоживання за період з липня по грудень місяці 2014 року у розмірі 166 972,972 кВт/г. на місяць. Жодних підстав вважати, що ці обсяги визначені нечітко, незрозуміло або неясно у суду немає. Оспорювання між сторонами щодо внесення змін до договору №242 від 14.11.2014р. або щодо визнання його недійсним в цій частині також не виникало. Тому, відсутність спорів між сторонами унеможливлює застосування абз. 2 п. 1.1. договору від 14.11.2014р. № 242 і надання пріоритету договору про постачання електричної енергії від 18.08.2014р. №321,61.

Більш того, суд першої інстанції правильно звертає увагу на те, що виходячи зі своєї правової природи кожний наступний договір чи додаткова угода, котрі змінюють попередні, мають над ними (попередніми) пріоритет. В протилежному разі сенсу в укладенні додаткових угод немає.

Враховуючи викладене та те, що об`єми очікуваного електроспоживання за період з жовтень по грудень 2014р. були збільшені, відповідач не перевищував договірної величини споживання електричної енергії, чим не порушував вимог договору та законодавства про електроенергетику, а виставлені позивачем штрафні санкції у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини є безпідставними, тому, суд першої інстанції правомірно відмовив в позові в цій частині.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені у сумі 5572,44 грн., 3% річних у сумі 613,50 грн., індекс інфляції у сумі 5920,17 грн. за жовтень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р., суд першої інстанції правомірно залишив без розгляду на підставі ч. 5 ст. 81 ГПК України.

Так, ухвалою господарського суду Харківської області про порушення провадження у справі № 922/1431/15 від 12.03.2015 р. зобов`язано позивача надати докладний і обґрунтований розрахунок ціни позову окремо по основному боргу, окремо по кожній неустойці.

Проте, як свідчать матеріали справи, позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі в цій частині не виконав, розрахунку з урахуванням вказаних вимог до суду не надав. Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що у справі відсутній докладний і обґрунтований розрахунок кожного виду неустойки (із зазначенням дат з яких починається нарахування неустойки, дат в які закінчується нарахування, кількості днів прострочення, сум боргу на які нараховується неустойка (із зазначенням нарахованих та сплачених сум), розміру ставки неустойки (із зазначенням розміру облікової ставки на НБУ на рік та відповідно розрахованої неустойки пені на день) підсумкової суми неустойки за кожний період нарахування та підсумкової суми неустойки заявленої до стягнення).

Відсутність такого розрахунку унеможливлює надання належної правової оцінки обставинам справи та ухвалення обґрунтованого судового рішення у даній справі в цій частині позовних вимог.

Як зазначає позивач в апеляційній скарзі, до позовної заяви ним додано розрахунок суми боргу за спірний період, окремі розрахунки пені, 3% річних інфляційних, окремий розрахунок перевищення договірної величини споживання електричної енергії тощо.

Однак, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції правомірно не взяв ці розрахунки до уваги, оскільки з поданих позивачем разом із позовною заявою розрахунків вбачається, що такі розрахунки неустойки виконані не тільки з урахуванням заявленого до стягнення боргу за перевищення договірної величини обсягу електричної енергії, а й з урахуванням не заявленого до стягнення боргу за вересень 2014 року. При цьому, ці два види заборгованості використані в якості спільної бази для нарахування пені, інфляційних та 3% річних. Відокремити нарахування пені, інфляційних та 3% річних на суму заборгованості за перевищення договірної величини обсягу електричної енергії від нарахувань пені, інфляційних та 3% річних на суму заборгованості за вересень за допомогою наданого позивачем розрахунку не вбачається можливим.

Таким чином, викладене виключає можливість перевірки правильності нарахування пені, інфляційних та 3% річних на відповідні суми, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували правомірність здійснення нарахувань за вересень та наявність правових підстав для стягнення цієї суми, а отже і правомірність нарахування на неї неустойки, інфляційних та річних.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2015 р. у справі № 922/1431/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2015 р. у справі № 922/1431/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 10.07.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.