ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. Справа № 354-15/10

У складі колегії суддів: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Катренко І.С.

за участю :

від боржника - не прибув;

від кредиторів - не прибули;

від заявника апеляційної скарги - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Ромнах та Роменському районі Сумської області (вх. №3464 С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 05.05.15 у справі № 354-15/10

за заявою ПАТ "Укрнафта" в особі філії Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз"

до ВАТ "Роменський завод автоматичних телефонних станцій"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Сумської області від 06.06.2013р. у справі № 354-15/10 про банкрутство ВАТ "Роменський завод автоматичних телефонних станцій" визнаний банкрутом, припинено процедуру санації, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Ховріна Ю.А.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 17.02.2014р. затверджений реєстр вимог кредиторів по справі № 354-15/10 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Роменський завод АТС".

До господарського суду звернувся кредитор Управління Пенсійного фонду України в м. Ромнах та Роменському районі з заявою №2399/08-26 від 31.03.2015р. про визнання поточних кредиторських вимог на загальну суму 31 165, 67 грн. до боржника ВАТ "Роменський завод АТС", що складають витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за січень-березень 2015 року, у т. ч. за списком №1 - 3 110, 19 грн., за списком №2 - 28 055, 48 грн. До заяви додані відповідні розрахунки.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 05.05.2015р. у справі № 354-15/10 (суддя Костенко Л.А.) в задоволенні заяви №2399/08-26 від 31.03.2015р. кредитора Управління Пенсійного фонду України в м. Ромнах та Роменському районі Сумської області про визнання поточних кредиторських вимог до боржника ВАТ "Роменський завод АТС" у розмірі 31 165, 67 грн. у справі №354-15/10 відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в м. Ромнах та Роменському районі Сумської області не погодилось з винесеною 05.05.2015р. господарським судом першої інстанції ухвалою та звернулось з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про визнання поточних кредиторських вимог до боржника ВАТ "Роменський завод АТС" у розмірі 31 165, 67 грн. за списками № 1,2 за січень-березень 2015р.

До початку судового засідання від заявника апеляційної скарги надійшло клопотання (вх. 10185 від 06.07.2015р.), в якому він просить суд розглянути апеляційну скаргу без участі його уповноваженого представника.

Ліквідатор боржника арбітражний керуючий Ховрін Ю.А. надіслав відзив (вх. 10232 від 06.07.2015р.) на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги, вважає їх помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу господарського суду Сумської області. Крім того, ліквідатор просить суд проводити розгляд апеляційної скарги за його відсутністю у зв'язку з неможливістю прибути до судового засідання.

Враховуючи належне повідомлення сторін та інших учасників провадження у справі про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін та інших учасників за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з приписами статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За приписами пункту 1-1 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», викладеного у новій редакції згідно з Законом України від 22.12.2011р. N 4212-VI, який набрав чинності 18.01.2013р., положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою місцевого господарського суду від 06.06.2013р. визнано банкрутом ВАТ «Роменський завод автоматичних телефонних станцій» та відкрито ліквідаційну процедуру.

Враховуючи вимоги перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011р., до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011р. N 4212-VI, який набрав чинності 18.01.2013р. (далі - Закон про банкрутство).

За приписами ст.2 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Цей Закон має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов'язаних з банкрутством суб'єктів підприємницької діяльності, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закон про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 38 Закону про банкрутство встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

З аналізу наведеної норми вбачається, що в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута можуть виникнути виключно у випадках, прямо передбачених у цьому Законі, і порядок їх виконання визначений спеціальним Законом про банкрутство.

Нормами Закону про банкрутство встановлено, що в ліквідаційній процедурі у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім тих, які у вигляді конкурсних вимог включені до реєстру вимог кредиторів в порядку статті 38 Закону про банкрутство.

Відповідно до частини 8 статті 41 Закону про банкрутство кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом. З основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

За приписами частини 2 статті 41 вказаного Закону ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження, з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю.

В пункті 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. N 01-06/606/2013 «Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011р. N 4212-VI)» визначено, що статтею 38 Закону передбачено наслідки визнання боржника банкрутом. Зокрема, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав.

У зв'язку з цим здійснюється капіталізація платежів за заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 765 "Про реалізацію статей 45 і 92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Що ж до витрат на виплату і доставку відповідних пенсій, то їх капіталізація чинним законодавством не передбачена. У ліквідаційній процедурі в установлений Законом строк можуть бути заявлені лише ті вимоги щодо витрат на виплату і доставку відповідних пенсій, які виникли в процедурах розпорядження майном та санації, оскільки після визнання боржника банкрутом відповідні зобов'язання не виникають.

Після оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом поточні вимоги (грошові вимоги, що виникли під час проведення процедур банкрутства), стають конкурсними вимогами та можуть бути заявлені згідно з частиною першою статті 38 Закону.

З наведених норм вбачається, що поточні кредитори можуть звернутися в ліквідаційну процедуру з грошовими вимогами до банкрута, які виникли за період після порушення провадження у справі і до дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом.

З матеріалів справи вбачається, що ВАТ «Роменський завод автоматичних телефонних станцій» визнано банкрутом 06.06.2013р., а отже заборгованість боржника з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за січень-березень 2015 року виникла після порушення провадження у справі та після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Однак вимоги за зобов'язання боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства можуть пред'являтись тільки до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. Під час ліквідаційної процедури не виникає будь-яких нових зобов'язань, що можуть бути заявлені в порядку ст. 23 Закону про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 23.10.2013р. у справі №5021/1639/2011, від 28.05.2013р. у справі № 11/Б-1042(377/7-10) та від 18.09.2013р. у справі № 6/108-09, від 15.01.2014р. у справі №6/156-06.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлені фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам та їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, у зв'язку з чим ухвалу господарського суду Сумської області від 05.05.2015р. у справі № 354-15/10 слід залишити без змін, а апеляційнуі скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст.103, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Ромнах та Роменському районі Сумської області залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 05.05.15 у справі № 354-15/10 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 07.07.15

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.