ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р.Справа № 916/1742/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Ніколаєві П.В.

за участю представників сторін :

Від позивача: Морозовська Т.О. за довіреністю від 29.04.2014р.;

Від відповідача: Мартинюк О.В. за довіреністю від 16.06.2015 р.;

Синкевич Р.І. за довіреністю від 18.06.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1742/15:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібзавод №1";

До відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія";

про стягнення 15 242,11 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю TOB «Миколаївський хлібозавод № 1» (далі - Позивач) звернулось до Приватного акціонерного товариства «CК «ТАСТ-Гарантія" (далі - Відповідач) із позовом про стягнення 15 242,11 грн.. посилаючись на наступне.

04.09.2013р. у м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобілів «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер ВЕ8699ВВ, ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер ВЕ7066ВА та «HONDA CR-V», внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

21.02.2014р. gостановою Жовтневого районного суду Миколаївської області, яка набрала законної сили 04.03.2014р., Байдалова Сергія Ігоровича, який керував автомобілем «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер ВЕ8699ВВ, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність Байдалова СІ. як володільця транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «CK «ТАСТ-Гарантія» (надалі - Відповідач) у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

TOB «Миколаївський хлібозавод № 1» (надалі - Позивач) є законним володільцем автомобілю ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер ВЕ7066ВА, на підставі договору оренди транспортних засобів від 01.02.13р.

Відповідно до звіту № 106/09/2013 про оцінку вартості (розміру) збитків, вартість матеріального збитку, спричинених пошкодженням КТС ВАЗ 2107, реєстраційний номер ВЕ7066ВА складає 16315,13грн.

З метою отримання страхового відшкодування нанесеної матеріальної шкоди та на виконання ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) Позивач сформував заяву про виплату страхового відшкодування та весь необхідний пакет документів, які були направлені TOB «Hawk Holding» (м. Одеса, вул. 25 Чапаївської Дивізії, 2, офіс 300), оскільки зазначена організація є асистуючою компанією Відповідача. Зазначені вище документи 23.04.2014р. отримані на руки у TOB «Hawk Holding» представником Відповідача. Доказом цього є зазначена вище заява, яка була написана в одному примірнику і знаходиться у Відповідача в матеріалах справи № 474-11/2 про врегулюванню страхового випадку.

Крім цього, в порядку досудового врегулювання спору Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист № 01.7-07/369 від 26.06.2014р. з проханням повідомити про прийняте рішення відносно виплати страхового відшкодування в сумі 16315,13грн.

02.08.14р. Позивач отримав відповідь від Відповідача за № 364-474-11/2 від 22.07.2014р., в якому зазначалося, що згідно Страхового акту № 250 від 17.04.2014р. по справі № 474-11/2 прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 12595,95грн. (за мінусом суми франшизи та розміру податку на додану вартість), але зазначалося про тяжкий фінансовий стан страхової компанії та про виплату страхового відшкодування у порядку черги.

13.02.2015р. Позивач листом від 13.02.2015р. № 01.4.01-17/187 знову звернувся до Відповідача з метою досудового врегулювання спору та з пропозицією здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 12595,95грн. до 15.03.2015р., проте зазначена пропозиція залишилась без відповіді та без задоволення.

У відповідності до п. 36.2. ст. 36 Закону Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У відповідності до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» Страховик -Відповідач, зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або

виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Проте, на дату пред'явлення позову Відповідач не виплатив страхове відшкодування на користь Позивача, чим порушив права та охоронювані законом інтереси останнього.

Позивач зазначає, що він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Пунктом 37.3. ст. 37 вищевказаного Закону визначено, що незадовільне фінансове становище страховика не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Крім цього, у відповідності до п. 36.5. ст. 36 цього Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, оскільки заява про виплату страхового відшкодування була отримана Відповідачем 23.04.2014р., то граничний термін сплати страхового відшкодування (90 днів) сплив ще 22.07.2014р.

Як зазначає Позивач, починаючи з 23.07.14р. по 31.03.2015р. (день подання позову) Відповідач, окрім узгодженої суми страхового відшкодування 12595,95грн. зобов'язаний сплатити пеню за 252 дні прострочення виплати за період з 23.07.14р. по 31.03.2015р. в сумі 2646,16грн.

Таким чином, загальна сума, що належить до сплати Відповідачем на користь Позивача, становить 15242,11грн. (12595,95грн. (сума страхового відшкодування) + 2646,16грн. (пеня).

07.07.2015 р. позивачем надано заява про збільшення позовних вимог за якою останній просить стягнути з відповідача суму відшкодування в розмірі 12595,95 грн., пеню в розмірі 4525,98 грн. та судовий збір.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.п. 36.2., 36.5 ст. 36, п. 37.3. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» - позивач просить позов задовольнити та стягнути з Відповідача на його користь 12595,95грн. страхового відшкодування та пеню в сумі 2646,16 грн..

Відповідач з вимогами фактично згоден, про що зазначив у заяві про визнання позову. Кріт того, відповідач просить надати відстрочку виконання рішення до 08.12.2015 р. посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства, яке обумовлено арештом коштів підприємства та оголошення заборони на його відчуження, яке здійснено виконавчою службою в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа виданого Приморським районним судом м. Одеси.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24 червня 2015 р. строк вирішення спору продовжений на 15 днів до 09 липня 2015 р. за правилами ст. 77 ГПК України.

В засіданні суду 08 липня 2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як випливає з матеріалів справи, приведені Позивачем обставини справи цілком підтверджуються наданими ним доказами, а саме: довідкою про ДТП від 04.09.2013 р., договором оренди транспортних засобів, актом приймання - передачі транспортних засобів від 01.02.2013 р., копією свідоцтва про реєстрацію автомобіля ВАЗ 2107 держномер ВЕ 7066 ВА, подорожнім листом легкового автомобіля ВАЗ 2107 держномер ВЕ 7066 ВА від 04.09.2013 р., наказом про закріплення за водієм Згубою С.О. автомобіля ВАЗ 2107 держномер ВЕ 7066 ВА, полісом № АС /5565547 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, висновком медичного огляду водія Згуба С.О., постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2014 р. про визнання водія Байдалова С.І. винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.24 КУаП, звітом № 106/09/2013 оцінки вартості збитків, заподіяних пошкодженням колєсного транспортного засобу ВАЗ 2107 держномер ВЕ 7066 ВА, протоколом огляду транспортних засобів - ВАЗ 2107 держномер ВЕ 7066 ВА, калькуляцією поновлюючого ремонту автомобіля ВАЗ 2107 держномер ВЕ 7066 ВА.

Проаналізувавши вказані докази, суд приймає їх до уваги як такі що доводять правомірність вимог Позивача. Вказані докази сумніву у суду не викликають.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок стягнення пені суд приймає його до уваги частково та зазначає наступне.

Згідно пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, розрахунок пені здійснюється виключно в межах 6 місяців, що складає 182 днів. Відтак, розмір пені нарахованої відповідачеві на вказану суму страхового відшкодування складає 1473,01 грн. виходячи з такого розрахунку.

За період з 23.07.2014р. по 25.01.2015р. - 182 дня (подвійна облікова ставка складала з 23.06.2014 грн. по 12.11.2014 р. - 0,068 %, а з 13.11.2014 р. по 25.01.2015 р. - 0,077% ).

Сума боргу складає 12 595,95 грн. х 0, 068 % х 113 днів (з 23.07.2014 р. по 12..11.2014 р. ) = 968,87 грн. та з 13.11.2014 р. по 25.01.2015 р. - 0,077% - 12 595,95 грн. х 0,077 % х 67 дні = 504,14 грн.

Отже загальна сум пені яка підлягає стягненню з відповідача складає 1473, 01 грн.

З огляду на приведене суд вважає, що позовні вимоги є цілком законними, обгрунтованими, доведеними наявними у справі доказами але підлягають задоволенню частково з урахування перерахунку суми пені.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Заява відповідача про відстрочення виконання рішення суду до 08 грудня 2105 р. на думку суду підлягає задоволенню так як доведена доданими до неї доказами.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібзавод №1" - задовольнити частково. .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія" (65039, м. Одеса, вул. Транспортна, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібзавод №1" (54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, буд. 2а, ) суму страхового відшкодування у розмірі 12595 (дванадцять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 95 коп., пеню у сумі 1473 (одна тисяча чотириста сімдесят три) грн. 01 коп. та судовий збір у сумі 1501 (одна тисяча п'ятсот одна) грн. 23 коп., відстрочивши стягнення до 08 грудня 2015р.

В решті вимог - відмовити.

Повний текст рішення підписано 13 липня 2015 р.

Суддя М.І. Никифорчук