ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" липня 2015 р.Справа № 916/1670/15

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 (за довіреністю)

Від відповідача: не з'явився

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 07.05.2015р. до 11 год. 00 хв. 13.05.2015р., з 18.06.2015р. до 14 год. 00 хв. 02.07.2015р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про зобов'язання публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі філії "Одеське регіональне управління" публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" перерахувати грошову суму в розмірі 1 435 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12 травня 2015 року позовну заяву (вх.№2019/15 від 07.05.2015р.) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1910/15, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Клопотання (вх.№11986/15 від 13.05.15р.) та заява (вх.№13969/15) відповідача про відкладення розгляду справи судом були задоволені.

13.05.2015р. відповідач звернувся до суду з клопотанням про передачу даної справи за територіальною підсудністю до господарського суду м. Києва, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Клопотання позивача про заміну відповідача (вх.№2-3175/15 від 08.06.2015р.) судом було не задоволено, з підстав його необґрунтованості.

Письмове клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-3426/15 від 18.06.2015р.) судом задоволено, у зв'язку з чим строк розгляду справи було продовжено до 07.07.2015р.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 02.07.2015р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним, про що свідчить підпис уповноваженого представника відповідача на розписці про оголошення перерви в судовому засіданні від 18.06.2015р., подав до суду відзив на позов (вх.№11984/15 від 13.05.2015р.) відповідно до якого заявлені позивачем позовні вимоги не визнає.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

07 березня 2014р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Клієнт) та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" (ОСОБА_3) було укладено договір на розрахунково-касове обслуговування №5095, згідно умов п.1.1 якого ОСОБА_3 відкриває Клієнту поточний рахунок №2001 в національній валюті і (або) поточний (поточні) рахунок(и) в іноземній валюті (надалі Рахунок) та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а Клієнт зобов'язується оплачувати послуги ОСОБА_4 згідно ОСОБА_4 в порядку і на умовах, визначених ОСОБА_3.

У відповідності до п.п.2.1., 2.2. ОСОБА_3 здійснює розрахунково-касове обслуговування в операційний день ОСОБА_4 в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України та Банківськими правилами. Списання ОСОБА_4 грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням Клієнта, або через його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п.3.3. ОСОБА_3 зобов'язаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування Рахунку у визначений час з 0900 до 1600 крім суботи, неділі та святкових і не робочих днів.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку (п.8.1. ОСОБА_3).

На виконання розпорядчих документів, які діють в АТ "Банк "Фінанси та кредит" позивач направив по системі "Інтернет Банкінг" на адресу відповідача для виконання платіжне доручення №86 від 25.03.2015р. на суму 1 435 000,00 грн.

Проте, станом на дату подачі позову розрахункова операція по переведенню грошових коштів по зазначеному платіжному дорученню, відповідачем в порушення умов ОСОБА_3 належним чином виконана не була.

Таким чином, позивач протягом тривалого часу позбавлено права самостійно розпоряджатися коштами на власному рахунку.

Невиконання відповідачем умов договору на розрахунково-касове обслуговування №5095, в частині перерахування коштів згідно платіжного доручення №86 від 25.03.2015р., на думку позивача є істотним порушенням його прав, що і стало підставою для останнього звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Стаття 319 Цивільного кодексу України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Приписами ст.320 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.1067 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. ОСОБА_4 має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. ОСОБА_4 не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст.1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. ОСОБА_4 зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Стаття 1074 Цивільного кодексу України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 5 ст.341 ГК України установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування. Договір повинен містити реквізити сторін, умови відкриття і закриття рахунків, види послуг, що надаються банком, обов'язки сторін та відповідальність за їх невиконання, а також умови припинення договору.

Статтею 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту. Арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюється виключно за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.7.1.2. ст.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 1.30 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до вимог ст.ст.8.1., 8.4. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що чиститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Міжбанківський переказ виконується в строк до 3 операційних днів.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст.30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). ОСОБА_4 зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п.22.6 ст.22 цього Закону (стаття 32.3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст.1073 ЦК України).

Згідно з ст.ст.1091, 1092 ЦК України банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні. ОСОБА_4 повинен негайно інформувати платника на його вимогу про виконання платіжного доручення.

При цьому на увагу суду не заслуговують заперечення відповідача, які полягають в тому, що частниною першою ст.1089 ЦК України передбачено, що за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

За приписами ч.1 ст.1090 ЦК України зміст і форма платіжного доручення та розрахункових документів, що подаються разом з ним, мають відповідати вимогам, встановленим законом і банківськими правилами.

Пунктом 3.5. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. №22 встановлено, що банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки.

Отже, відповідач, заперечуючи проти заявлених до нього позовних вимог, вважає, що відсутні підстави для перерахування грошових коштів позивача за вищенаведеними платіжними дорученнями, строк виконання яких закінчився, суперечить вимогам чинного законодавства України.

З цього приводу суд зазначає, що тридцятиденний строк, передбачений 3.5. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. №22, встановлений для клієнтів банківських установ, протягом якого, вони мають звернутись до банку з дорученням здійснити переказ грошових коштів.

Докази того, що позивач звернуся до відповідача із зазначеним платіжним дорученням з порушенням встановленого тридцятиденного строку, відповідач не навів.

Разом з цим, суд вважає занеобхідне зазначити, що відповідач мав виконати зазначене платіжне доручення відповідно до вимог ст.ст.8.1., 8.4. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, витраті по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Зобов'язати публічне акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, код ЄДРЮОФОП 09807856), в особі відділення №10 (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 49/51) філії "Одеське регіональне управління" публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (65014, м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 3-Б, код ЄДРЮОФОП 21017660) перерахувати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (65045, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) грошову суму в розмірі 1 435 000 (один мільйон чотириста тридцять п'ять тисяч) грн. 00 коп.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, код ЄДРЮОФОП 09807856) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65045, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України

Повний текст рішення складено 07 липня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський