РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015Справа №910/11522/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро»

до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»

про стягнення102954 грн. 96 коп.

Суддя Демидов В.О.

За участю представників:

від позивача - Бонтлаб В.В. (довіреність від 29.01.2015)

від відповідача - Ілларіонов Ю.В. (довіреність №29/05-15 від 12.05.2015)

ВСТАНОВИВ:

05.05.2015 позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» заборгованість за договором поставки №МВ-72/13 від 26.04.2013 в сумі 25629 грн. 90 коп., 47415 грн. 32 коп. дооцінки вартості неоплаченого товару, 36% річних у розмірі 15420 грн. 07 коп., 9363 грн. 69 коп. пені та 5125 грн. 98 коп. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №МВ-72/13 від 26.04.2013, що полягає у частковій оплаті поставленого позивачем товару.

08.06.2015 до відділу діловодства суду надійшов письмовий відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. На думку відповідача, у зв'язку із недодержанням сторонами правочину вимог, встановлених ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України та на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України, договір поставки №МВ-72/13 від 26.04.2013 слід визнати недійсним. Відповідач посилається на те, що Миколаївська філія є одним із відокремлених структурних підрозділів Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» без права юридичної особи, у зв'язку із чим повноваження керівникам структурних підрозділів на підписання договорів надає керівник Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на підставі довіреності. Стороною договору поставки №МВ-72/13 від 26.04.2013 є Миколаївська філія ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Зазначений договір зі сторони Миколаївської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» підписано Євграфовим В. А., який не мав повноважень на його підписання. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на зміст довідки начальника відділу по роботі з персоналом Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», згідно якої Євграфов В.А. у період з 01.10.2012 по 20.03.2014 працював за сумісництвом на посаді завідувача Новоодеської сортодослідної станції Миколаївської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», у зв'язку із чим не міг діяти на підставі статуту і не мав повноважень на підписання договору поставки. Крім того, за твердженням відповідача, є недоведеним факт схвалення зазначеного правочину саме юридичною особою ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

11.06.2015 позивач надав суду заперечення на відзив відповідача, в обгрунтування яких, зокрема, послався на ті обставини, що договір поставки №МВ-72/13 від 26.04.2013 скріплено печаткою Миколаївської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», яка правомірно використовувалась відповідними працівниками структурного підрозділу відповідача; до договору підписано чотири додатки у період з 26.04.2013 по 01.07.2013 року, які також скріплено печатками філії, що свідчить про його виконання; на підставі договору відпущено товар згідно видаткових накладних та довіреностей на отримання товару; товар частково оплачено відповідно до платіжних доручень, які наявні в матеріалах справи. Відповідно до платіжного доручення від 09.04.2014 товар оплачений саме відповідачем. Позивач вважає, що надісланий 10.06.2015 відповідачем позивачу лист про розстрочення сплати боргу свідчить про фактичне схвалення відповідачем зазначеного договору.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

26.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» (далі за текстом - позивач, постачальник) та Миколаївською філією Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (покупець) було укладено договір поставки №МВ-72/13 (далі за текстом - договір), згідно п.1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Розділом 2 договору, зокрема, передбачено, що асортимент, кількість, ціна продукції, що поставляється, визначається додатками до договору та/або накладними та/або рахунками-фактури. Ціна продукції вказується у додатках до договору в національній валюті та визначається в залежності від виду товару. Для товару (ЗЗР, насіння та мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США. Видаткова накладна є невід'ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей. У разі зміни курсу гривні до долара США постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого покупцем товару.

Порядок розрахунків за поставлений товар визначається у додатках до договору. Сторони погодилися застосовувати при проведенні розрахунків курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору ( п.3.1, 3.2 договору).

У тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми, належної до оплати, використовують таку формулу: С=А1/А2*В, де С - сума, належна до оплати, В - ціна товару на момент підписання додатку, А1 - (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні) на день перерахування коштів, А2 - (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні) на день підписання відповідного додатку. При проведенні розрахунків суми в гривнях, яку покупець зобов'язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається з врахуванням умов ч. 1 цього пункту шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США на курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день проведення оплати. (п. 3.3 договору).

Згідно п. 3.5 договору товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.

Договір набув чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків (п. 11.2 договору).

Крім того, сторонами були укладені додатки до договору.

Згідно додатку №1 до договору від 26.04.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» та Миколаївською філією Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», загальна сума товару включаючи ПДВ, становить 9790 грн. Покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 5% вартості товару, що складає 489 грн. 50 коп. шляхом перерахування цієї суми постачальнику в строк до 30.04.2013, залишок суми 95% вартості товару, що складає 9300 грн. 50 коп. перераховуються покупцем до 01.08.2013. Оплата вартості товару здійснюється з врахуванням п. 3.3 договору.

Згідно додатку №2 до договору від 30.04.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» та Миколаївською філією Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», загальна сума товару включаючи ПДВ, становить 10927 грн. Покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 5% вартості товару, що складає 546 грн. 35 коп. шляхом перерахування цієї суми постачальнику в строк до 13.05.2013, залишок суми 95% вартості товару, що складає 10380 грн. 85 коп. перераховуються покупцем до 01.08.2013. Оплата вартості товару здійснюється з врахуванням п. 3.3 договору.

Згідно додатку №3 до договору від 30.05.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» та Миколаївською філією Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», загальна сума товару включаючи ПДВ, становить 26120 грн. Покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 5% вартості товару, що складає 1306 грн. шляхом перерахування цієї суми постачальнику в строк до 04.06.2013, залишок суми 95% вартості товару, що складає 24814 грн. перераховуються покупцем до 01.08.2013. Оплата вартості товару здійснюється з врахуванням п. 3.3 договору.

Згідно додатку №4 до договору від 01.07.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» та Миколаївською філією Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», загальна сума товару включаючи ПДВ, становить 815 грн. 90 коп. Покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 5% вартості товару, що складає 40 грн. 80 коп. шляхом перерахування цієї суми постачальнику в строк до 04.07.2013, залишок суми 95% вартості товару, що складає 775 грн. 10 коп. перераховуються покупцем до 01.08.2013. Оплата вартості товару здійснюється з врахуванням п. 3.3 договору.

Вказаний договір та додатки до договору зі сторони покупця скріплені печаткою Миколаївської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та засвідчені підписом Євграфова В.А.

На виконання умов договору позивачем було поставлено покупцю товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними: №1308 від 30.04.2013 на суму 9790 грн. з ПДВ, №1310 від 30.04.2013 на суму 10927 грн. з ПДВ, №2555 від 31.05.2013 на суму 24120 грн. з ПДВ, №3446 від 02.07.2013 на суму 815 грн. 90 коп. з ПДВ. Відповідачем отримано товар на суму 47652 грн. 90 коп. Вказані накладні скріплені печаткою Миколаївської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та засвідчені підписом особи, що отримала товар, без зазначення її прізвища. Накладна №2592 від 03.06.2013 на суму 2000 грн. з ПДВ скріплена печаткою Миколаївської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та засвідчена підписом Бондарець Н.О.

Згідно платіжних доручень, сформованих на виконання умов договору:

- №467 від 16.05.2013 платником суми 489 грн. 50 коп. згідно додатку №1 до договору є Миколаївська філія Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»;

- №656 від 14.06.2013 платником суми 1306 грн. згідно видаткової накладної №2555 від 31.05.2013 є Миколаївська філія Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»;

- №669 від 21.06.2013 платником суми 546 грн. 35 коп. згідно додатку №2 до договору є Миколаївська філія Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»;

- №482 від 09.04.2013 платником суми 19681 грн. 15 коп. за рахунком №1274 від 26.04.2013, №1396 від 30.04.2013 є Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

У листі від 10.06.2015 №469/1 Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з огляду на кризову ситуацію в економіці країни, розглянувши клопотання Миколаївської філії №44 від 10.06.2015 «Щодо розгляду претензії від ТОВ «Імперія-Агро», ознайомившись з претензією про стягнення боргу від ТОВ «Імперія-Агро» стосовно сплати вартості поставленого товару на загальну суму 27689 грн. 90 коп., в т.ч. ПДВ, а також враховуючи початок проведення весняно-посівної компанії, звернулося до позивача з пропозицією щодо погашення заборгованості згідно наведеної у листі схеми.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу» ідентифікаційним кодом юридичної особи є 37884028, у своїй діяльності керується статутом, у графі «Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи» зазначено, зокрема Миколаївську філію Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», код 38104270.

Статутом Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу» визначено, що відповідач є юридичною особою, може створювати філії, які діють відповідно до положення про них.

Згідно положення про Миколаївську філію Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», затвердженого наказом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу» 03.01.2012 №7 (далі за текстом - положення), філія є відокремленим підрозділом відповідача, що є закладом сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу та входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України. Філія створена відповідно до наказу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» № 7 від 03.01.2012, в своїй діяльності філія підпорядковується Підприємству п.1.1, 1.2 положення).

Положенням визначено, що філія є відокремленим структурним підрозділом відповідача без права юридичної особи і діє від імені Підприємства в межах, визначених положенням. Відповідальність за діяльність філії несе підприємство. Права та обов'язки, що визначаються положенням про філію, затвердженим підприємством, філія набуває з дня внесення відомостей про філію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Філія має рахунки в банківських установах України, печатку із своїм найменуванням, інші печатки, штампи, бланки зі своєю емблемою та інші необхідні реквізити (п. 2.1 положення).

Згідно положення філія має право, зокрема, самостійно від імені відповідача укладати з юридичними та фізичними особами України угоди з урахуванням обмежень, викладених у положенні, представляти інтереси відповідача у взаємовідносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, правоохоронними органами, підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами (п. 4.1.1, 4.1.4 положення).

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частина 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає перелік основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять підпис особи, яка передавала товар та приймала його.

Суд вважає заперечення відповідача проти позову безпідставними та необґрунтованими, спрямованими на ухилення від виконання зобов'язання, взятого на себе згідно з умовами договору, з огляду на таке.

Відповідно до п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі за текстом - Постанова) наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Якщо керівник відособленого підрозділу юридичної особи мав відповідні повноваження, але у правочині помилково відсутні вказівки на те, що її укладено від імені юридичної особи, то ця обставина також не може бути підставою для визнання правочину недійсним. У таких випадках правочин слід вважати вчиненим від імені юридичної особи.

Згідно зі ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

При цьому за наукою цивільного права схвалення дій представника можливе в різних формах: 1) схвалення шляхом заяви про це; 2) схвалення мовчазною згодою; 3) схвалення шляхом здійснення так званих конклюдентних дій, що свідчать про прийняття правочину. За своєю юридичною природою схвалення є одностороннім правочином, що потребує сприйняття його третьою особою і представником. У схваленні виражається воля особи, яку представляють, наділити юридичною силою конкретну угоду, укладену для неї з перевищенням повноважень. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Із платіжного доручення №482 від 09.04.2013, банківської виписки вбачається, що платником суми 19681 грн. 15 коп. за рахунком №1274 від 26.04.2013, №1396 від 30.04.2013 є Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», отримувачем коштів є позивач. У зазначеному платіжному дорученні у графі «код» вказаний код юридичної особи 3788028.

Крім того, відповідач у листі від 10.06.2015 №469/1 звертався до відповідача із пропозицією щодо виплати заборгованості частинами: 9229 грн. 97 коп. - до 30.06.2015, 9229 грн. 97 коп. - до 30.07.2015, 9229 грн. 97 коп. - до 30.08.2015.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати схваленим відповідачем договір шляхом вчинення ним конклюдентних дій, пов'язаних зі здійсненням ним часткової оплати поставок продукції за договором на користь відповідача шляхом перерахування коштів у безготівковому порядку на рахунок позивача, а також звернення до позивача із пропозицією про погашення заборгованості частинами згідно наведеного у зазначеному листі графіку.

Таким чином, враховуючи те, що видатковими накладними було зафіксовано факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних правовідносин, які є документальним підтвердженням передачі товару, крім того, відповідачем було вчинено конклюдентні дії, які свідчать про подальше схвалення ним договору, суд дійшов висновку про наявність достатньої кількості доказів для здійснення позивачем права вимоги до відповідача щодо оплати грошових коштів за договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Із матеріалів справи вбачається, підтверджується платіжними дорученнями, що на користь позивача підлягає сплаті заборгованість за договором у сумі 25629 грн. 90 коп.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором по оплаті за поставлений товар в сумі 25629 грн. 90 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Договором передбачено, що за несвоєчасну оплату продукції відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, а також додатково штраф 20% від суми несплаченого боргу (п.7.1.1 договору).

Сторони у договорі домовились, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до ст. 232 статті 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання сторонами зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України продовжується до трьох років.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 9363 грн. 69 коп. за період з 02.08.2013 по 03.04.2015. Суд, перевіривши розрахунки позивача, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 9363 грн. 69 коп. за період з 02.08.2013 по 03.04.2015.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення позивачем штрафу у розмірі 20%, що становить 5125 грн. 98 коп., суд вважає позовні вимоги в цій частині обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 36% річних у розмірі 15420 грн. 07 коп., у зв'язку із чим суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.7 договору визначено, що в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань, передбачених розділом 3 договору покупець відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший відсоток річних не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 36% річних у сумі 15420 грн. 07 коп. підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення 47415 грн. 32 коп. дооцінки вартості неоплаченого товару згідно п. 2.4 умов договору, якими передбачено, що у разі зміни курсу гривні до долара США постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого покупцем товару.

З огляду на положення розділу 3 договору суд вважає, що дооцінка вартості неоплаченого товару є фактично курсовою різницею, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з таких підстав.

У розумінні ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі N 3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі N 3-141гс11, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Відповідно до положень ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і п. 2 частини першої статті 111-16 Господарського процесуального кодексу України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Поряд з цим, слід зазначити, що статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином суд дійшов висновку, що сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості коригування розміру платежів залежно від курсу гривні до долара США та без будь-якого додаткового погодження сторонами, та визначено спосіб перегляду ціни.

При цьому, чинне законодавство України не містить прямого застереження про недійсність відповідної домовленості.

Судом здійснено перевірку курсової різниці згідно формули наведеної у договорі, з огляду на що, сума заборгованості відповідача підлягає коригуванню на коефіцієнт зростання курсу долара США відносно курсу гривні, що за розрахунком позивача становить 47415 грн. 32 коп. Позовні вимоги в частині стягнення зазначеної суми з відповідача підлягають задоволенню.

За таких обстави, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 25629 грн. 90 коп., 47415 грн. 32 коп. дооцінки вартості неоплаченого товару, 36% річних у розмірі 15420 грн. 07 коп., 9363 грн. 69 коп. пені, 5125 грн. 98 коп. штрафу підлягають задоволенню з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 8, код 37884028) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» (03038, м. Київ, вул. Ямська, 8, код 35472893) заборгованість у сумі 25629 грн. 90 коп., 47415 грн. 32 коп. дооцінки вартості неоплаченого товару, 36% річних у розмірі 15420 грн. 07 коп., 9363 грн. 69 коп. пені, 5125 грн. 98 коп. штрафу та 2060 грн. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 02.07.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 07.07.2015.

Суддя В.О. Демидов