РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2015Справа №910/9923/15

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"
доПриватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго-Україна"
провідшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 11 892,15 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Карась В.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (надалі - ПрАТ "АХА Страхування") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго-Україна" (надалі - ПрАТ "АСК "Інго-Україна") про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 11 892,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору страхування серії МА №072239/05 АК-КР від 17.11.2006 р. внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2015 р. порушено провадження у справі №910/9923/15, розгляд справи призначено на 29.05.2015 р.

12.05.2015 р. представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 20.04.2015 р. через загальний відділ суду було подано витребувані документи.

Представник позивача в судове засідання 29.05.2015 р. з'явився, вимоги ухвали суду виконав, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 29.05.2015 р. з'явився, подав клопотання про витребування доказів та відзив на позовну заяву згідно змісту якого проти позовних вимог заперечує вказуючи на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування з порушенням строку передбаченого ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто більше ніж через рік з моменту настання ДТП. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем не було погоджено з вигодонабувачем виплату страхового відшкодування на користь СТО - ТОВ "Автолайф ЛТД". При цьому, відповідач також вказує на безпідставність суми страхового відшкодування, оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують фактично здійснений ремонт автомобіля.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.05.2015 р. задоволено клопотання відповідача про витребування доказів у зв'язку із чим розгляд справи було відкладено на 12.06.2015 р.

12.06.2015 р. представником позивача через загальний відділ суду було подано заперечення на відзив на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання 12.06.2015 р. з'явився, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 12.06.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи свідчить розписка про відкладення розгляду справи та протокол судового засідання від 29.05.2015 р.

Відповідно до абз. 2 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

При цьому, пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 12.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2006 р. між Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "Український Страховий Альянс" (після зміни найменування - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування") (страховик) та Топольніковою Ладою Володимірівною (страхувальник) було укладено Договір страхування серії МА №072239/05 АК-КР, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА, 2006 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк".

Строк дії договору встановлено з 18.11.2006 р. по 17.02.2014 р.

16.05.2013 р. о 18 год. 10 хв. по Привокзальному провулку в м. Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА та автомобіля "ЗАЗ", реєстраційний номер ВН 9116 ЕЕ, а саме: Фірсов А.В., керуючи автомобілем "ЗАЗ", реєстраційний номер ВН 9116 ЕЕ не обравши безпечної дистанції та інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем марки "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА, завдавши йому технічних пошкоджень.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Фірсовим А.В. вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується довідкою відділу ДАІ м. Одеси про дорожньо-транспортну пригоду №9200002.

Постановою Київського районного суду м. Києва від 29.05.2013 р. у справі № 520/6549/13-п встановлено порушення Фірсовим А.В. вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, Фірсова А.В. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

21.05.2013 р. власник застрахованого автомобіля "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Договором страхування серії МА №072239/05 АК-КР від 17.11.2006 р. на рахунок СТО для здійснення ремонту.

Згідно рахунку-фактури №229 від 22.05.2013 р. виставленого власнику застрахованого транспортного засобу ТОВ "Автолайф ЛТД" вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА складає 17 078,40 грн.

Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №1781, складеного 03.06.2013 р. Фізичною особою-підприємцем Лузановим Олександром Петровичем (свідоцтво №1217 від 29.02.2008 р.) вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА складає 13 173,65 грн.

07.06.2013 р. позивачем був складений та підписаний страховий акт №1.001.13.06203/VESKO20586, згідно з яким пошкодження транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 11 892,15 грн.

На підставі складеного страхового акту №1.001.13.06203/VESKO20586 від 07.06.2013 р. ПрАТ "АХА Страхування", виконуючи свої зобов'язання за Договором страхування серії МА №072239/05 АК-КР від 17.11.2006 р., перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 11 892,15 грн. на рахунок ТОВ "Автолайф ЛТД", що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №37662 від 11.06.2013 р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до ПрАТ "АХА Страхування", перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль "ЗАЗ", реєстраційний номер ВН 9116 ЕЕ, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА, належить Фірсову А.В. та знаходився під його керуванням.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина Фірсова А.В. встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля "ЗАЗ", реєстраційний номер ВН 9116 ЕЕ відшкодовується Фірсовим А.В. як власником цього транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність Фірсова А.В., як власника автомобіля "ЗАЗ", реєстраційний номер ВН 9116 ЕЕ, застрахована ПрАТ "АСК "Інго-Україна" згідно із полісом АВ №8132552 строк дії якого з 03.08.2012 р. до 02.08.2013 р., що підтверджено відповіддю МТСБУ, яка надійшла на запит суду.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому, за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним Договором (поліс серії АВ №8132552) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА складає 13 173,65 грн., а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми.

Позивач регресною вимогою №322/2 від 14.10.2014 р. звернувся до відповідача з проханням відшкодувати у порядку регресу шкоду, заподіяну в результаті ДТП.

Втім, відповідач виплату страхового відшкодування не здійснив.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом серії АВ №8132552 розміри лімітів відповідальності та франшизи (510,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 11 382,15 грн. (11 892,15 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 510,00 грн. (франшиза) = 11 382,15 грн.)

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на те, що позивач із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся з порушенням строку встановленого ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", проте суд з такими доводами відповідача не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Статтею 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, такою підставою є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Однак суд зазначає, що за своєю правовою природою договір страхування цивільно-правової відповідальності є договором на користь третьої особи (вигодонабувача) - особи, якій було завдано шкоди внаслідок ДТП з вини страхувальника за цим договором. Потерпіла особа є кредитором у деліктних правовідносинах, які виникли внаслідок завдання їй позадоговірної шкоди, та, водночас, є вигодонабувачем за договором страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, право вимоги до страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності щодо здійснення страхового відшкодування виникає у особи, якій завдано шкоди, з моменту ДТП. Умови та порядок виконання обов'язку страховика щодо здійснення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначено договором та законом, відповідно до яких передбачено правові наслідки неподання потерпілою особою (іншою особою, яка має право на страхову виплату) заяви про виплату страхового відшкодування протягом року з моменту ДТП, а саме, право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування. По суті, законом встановлюється обов'язок третьої особи щодо подання вказаної заяви, у зв'язку з невиконанням якого третя особа позбавляється права на отримання страхового відшкодування. Водночас, зобов'язання, яке виникає з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не може породжувати обов'язків для третьої особи (вигодонабувача) - потерпілої особи, з огляду на норму ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України. Обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування є безумовним у випадку завдання шкоди третій особі внаслідок настання страхового випадку з вини застрахованої особи та не може залежати від подання потерпілою особою заяви про виплату страхового відшкодування протягом певного строку. Так само, право вимоги щодо виплати страхового відшкодування, яке має потерпіла особа, є безумовним майновим правом, яке виникає з моменту скоєння ДТП.

З огляду на положення норм ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Так як цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду, застрахована, то відбувається переведення боргу та до страховика за цим договором переходить обов'язок щодо відшкодування такої шкоди в межах страхової суми та з урахуванням франшизи. Отже, при укладенні договору обов'язкового страхування страхувальник розраховує саме на те, що шкода, завдана ним, буде відшкодована страховиком, і договором не ставиться виконання обов'язку страховика в залежність від строку подання заяви потерпілою особою на виплату страхового відшкодування та як наслідку виникнення обов'язку страхувальника відшкодувати завдану ним шкоду самостійно. При цьому, особа, якій завдано шкоди, не може бути позбавлена гарантованого їй законом (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України) права на відшкодування шкоди.

Таким чином, потерпіла особа, так само як і позивач (страховик за договором майнового страхування), який здійснив страхову виплату за договором добровільного страхування майна на користь потерпілої особи, та до якого перейшло право вимоги потерпілої особи до відповідача за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не зобов'язані звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату страхового відшкодування. Таке право страховика, враховуючи висновок, наведений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. №15-рп/2002, може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду в межах строків позовної давності.

За таких обставин, посилання відповідача на приписи ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з яким неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування за цим Законом, суд вважає безпідставним, оскільки право особи на звернення до суду за захистом порушеного права або охоронюваного законом інтересу не може бути обмежене законом та іншими нормативно-правовими актами.

Встановлення обов'язку щодо подання заяви на виплату страхового відшкодування для третьої особи (потерпілої або страховика, до якого перейшло право вимоги у зв'язку із здійсненням страхової виплати за договором добровільного страхування майна) та встановлення підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з пропуском строку для її подання суперечить нормам ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України, загальним принципам обов'язковості відшкодування шкоди і функціональному призначенню інституту обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказує на те, що позивачем не було погоджено з вигодонабувачем виплату страхового відшкодування на користь СТО - ТОВ "Автолайф ЛТД", проте дане твердження відповідача спростовується наявною в матеріалах справи копією наказу №108 від 07.04.2009 р. "Про погодження порядку виплати страхового відшкодування з банками-вигодонабувачами при врегулюванні збитків за договорами страхування наземного транспорту" та додатку до нього.

Так, згідно додатку до наказу №108 від 07.04.2009 р. погодження Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" на виплату страхового відшкодування необхідне лише у випадку якщо: клієнт є ненадійним згідно критеріїв банку, при угоні, при повній загибелі, при відмові клієнта від отримання відшкодування шляхом перерахування на СТО (отримання коштів готівкою, на розрахунковий рахунок, в рахунок погашення кредиту) та при перевищенні вартості відновлювального ремонту 60% від страхової суми або 60 000,00 грн. (в залежності від того, що більше).

Крім того, посилання відповідача на відсутність акту виконаних робіт також визнаються судом не обґрунтованими, оскільки відсутність такого акту не є достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, так як матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження правомірності заявленого до стягнення розміру страхового відшкодування.

Заперечення відповідача, щодо включення суми ПДВ до суми страхового відшкодування, яке підлягає стягненню в порядку регресу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.196.1.3 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особам, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Податкові зобов'язання з податку на додану вартість виникають у платника податку на додану вартість, який здійснює операції з поставки товарів чи послуг, оскільки такі операції є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до листа Державної податкової адміністрації у м. Києві №7536/10/31-606 від 20.07.2011 р. при виплаті страхових платежів безпосередньо потерпілим ПДВ не нараховується і окремим рядком не виділяється.

Враховуючи викладене, суд констатує, що у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкту чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Відповідно до п.п. а) п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківський установі, що обслуговує платника податку.

Таким чином, податкові зобов'язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником податку.

Із матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування позивач перерахував на рахунок ТОВ "Автолайф ЛТД" (СТО), що підтверджується платіжним дорученням №37 662 від 11.06.2013 р.

Відповідно до рахунку-фактури №229 від 22.05.2013 р., до вартості ремонту транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер ВН 1945 ВА, включено ПДВ.

Відтак, враховуючи те, що страхове відшкодування позивачем було виплачено особі, що здійснює господарську діяльність з ремонту транспортних засобів та є платником податку на додану вартість, суд приходить до висновку про виникнення податкових зобов'язань та правомірного врахування суми ПДВ до страхового відшкодування, що підлягає виплаті в порядку регресу.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Воровського, 33; ідентифікаційний код 16285602) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 20474912) суму страхового відшкодування у розмірі 11 382 (одинадцять тисяч триста вісімдесят два) грн. 15 коп. та судовий збір у розмірі 1 748 (одна тисяча сімсот сорок вісім) грн. 65 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 17.06.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко