РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015Справа №910/21/14
За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс»
Про За зустрічним позовом До стягнення 982 100, 00 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро ХХІ»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сенгента»

Про відшкодування збитків у розмірі 1 041 270, 00 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Гурина А.Б. - за дов.;

Від відповідача: не з'явились;

Від третьої особи-1: не з'явились;

Від третьої особи-2: Кадук С.О. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія" заборгованість у розмірі 982 100, 00грн. за поставлений товар за договором поставки №27-к/2013 від 20.03.2013р.

Ухвалою про порушення провадження у справі від 10.01.2014р. суд порушив провадження у справі та прийняв позовну заяву до розгляду.

25.03.2014р. (відповідно до відмітки служби діловодства суду) Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс" була подана до Господарського суду міста Києва зустрічна позовна заява про відшкодування збитків, яку суд ухвалою про порушення провадження у справі від 26.03.2014р. прийняв до свого провадження для спільного розгляду з первісним позовом.

Відповідно до зустрічної позовної заяви, позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» збитків в розмірі 1 041 270, 00 грн.

01.04.2014р. судом прийнято заяву про збільшення первісних позовних вимог частково, а саме в частині суми основного боргу в розмірі 1 368 400, 74 грн.

Заявлені вимоги позивача про стягнення пені - 52 149, 19 грн., 17 789, 20 грн. інфляційних та 12 034, 43 грн. 3% річних не прийняті судом до розгляду, у зв'язку з тим, що це фактично нові вимоги, оскільки останні не були заявлені в позовній заяві від 08.01.2014р. за №1065. При прийнятті заяви про стягнення пені - 52 149,19 грн., 17 789, 20 грн. інфляційних та 12 034, 43 грн. 3% річних до розгляду буде змінено і підстава і предмет позову, що відповідно до ст. 22 ГПК України є неможливим.

Отже, має місце нова ціна позову за первісним позовом, за якою і вирішується первісний позов.

Ухвалою суду від 04.11.2014р. зупинено провадження у справі №910/21/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс" про стягнення коштів та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія" про стягнення коштів до вирішення справи №910/23054/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія" про визнання недійсним договору поставки.

Позивачем подано клопотання про поновлення провадження у справі у зв'язку із тим, що підстави, які зумовили зупинення провадження у справі відпали, на підтвердження чого позивачем надано копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015р.

В судове засідання 11.06.2015 року представники відповідача та третьої особи-1 не з'явились, були повідомленні належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Представник позивача (за первісним позивом) підтримав збільшені позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення у справі.

Враховуючи, що представники відповідача та третьої особи 1 не з'явились в судове засідання після поновлення провадження у справі вперше, суд вважав за доцільне своєю ухвалою відкласти розгляд справи на 25.06.15р.

В судове засідання 25.06.2015р. представники відповідача та третьої особи-1 не з'явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Представник позивача (за первісним позивом) підтримав збільшені позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення у справі.

Представник третьої особи-2 надав усні пояснення у справі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача за первісним та зустрічним позовом та представників відповідачів за первісним та зустрічним позовом, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення на позов, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» (Позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» (Відповідач за первісним позовом) було укладено Договір поставки №27-к/2013 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Позивач за первісним позовом зобов'язався передати у власність Відповідачу за первісним позовом насіннєвий матеріал виробництва Сингента (надалі - Товар), а Відповідач за первісним позовом зобов'язався оплатити Товар на користь Позивача за первісним позовом у порядку та строки, передбачені умовами Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, Позивачем за первісним позовом 29 березня та 11 квітня 2013 року було передано, а Відповідачем за первісним позовом було прийнято Товар - насіння кукурудзи загальною вартістю 2 301 699, 00 грн., що підтверджується видатковими накладними №658 від 29.03.2013р., №812 від 11.04.2013р. та довіреностями №79 від 29.03.2013р. та №89 від 11.04.2013р.

Відповідно до п. 6.4. Договору, Відповідач за первісним позовом повинен був здійснити повний розрахунок з Позивачем за первісним позовом за отриманий Товар не пізніше 15.10.2013р.

14 жовтня 2013 року між сторонами спору було підписано додаткову угоду №1 до Договору про перенесення строку остаточних розрахунків до 10 листопада 2013 року.

Однак, Відповідачем за первісним позовом, враховуючи підписану між сторонами додаткову угоду №1 у строк до 10.11.2013р. не було оплачено отриманий Товар на користь Позивача за первісним позовом.

12 листопада 2013 року сторони спору уклали між собою додаткову угоду №2 до Договору, відповідно до якої Позивач за первісним позовом погодився повторно перенести строки розрахунків, згідно з графіком, передбаченим цією додатковою угодою, а саме Відповідач за первісним позовом повинен був оплатити отриманий Товар наступним чином:

- 1 611 189, 30 грн. - сплатити до 20.11.2013р.;

- 690 509, 70 грн. - сплатити до 10.12.2013р.

21 листопада 2013 року Відповідачем за первісним позовом було частково сплачено на користь Позивача за первісним позовом грошові кошти за поставлений Товар в розмірі 1 319 599, 00 грн.

Однак, матеріали справи свідчать, що повний розрахунок Відповідач за первісним позовом не здійснив, станом на 01.04.2015р., відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог основана заборгованість Відповідача за первісним позовом за поставлений товар складає 1 368 400, 74 грн.

Таким чином, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, Позивач за первісним позовом просив суд стягнути з Відповідача за первісним позовом 1 368 400, 74 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає первісні позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Договір №27-к/2013 від 20.03.2013р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором про поставку та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог, умови п. п. 6.2., 6.5. Договору, положення ст. 533 Цивільного кодексу України, що за видатковими накладними №658 від 29.03.2013р., №812 від 11.04.2013р. та довіреностями №79 від 29.03.2013р. та №89 від 11.04.2013р. Позивач поставив Відповідачу Товар, визначений договором, на суму 2 687 999, 74 грн.

Таким чином, факт передачі товару Позивачем та його прийняття Відповідачем суду належним чином доведений.

Однак, Відповідач частково сплатив зазначену суму за поставлений Товар на користь Позивача, в зв'язку з чим заборгованість за Відповідачем існує в розмірі 1 368 400, 74 грн.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем не сплачено грошову суму в розмірі 1 368 400, 74 грн. за поставлений Товар.

Факт наявності боргу у Відповідача за Договором №27-к/2013 від 20.03.2013р. у сумі 1 368 400, 74 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

25 березня 2014 року Відповідачем за первісним позовом було подано до Позивача за первісним позовом зустрічну позовну заяву про відшкодування збитків у розмірі 1 041 270, 00 грн., нібито завданих Відповідачем за зустрічним позовом внаслідок поставки насіння неналежної якості за Договором № 27-К/2013 від 20.03.2013р.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, суд вважає такі зустрічні позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. ст. 673, 675 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору.

Товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором.

З положень п. 4.1. Договору поставки № 27-к/2013 від 20.03.2013 р. вбачається, що інший момент визначення відповідності товару по якості сторонами договору не передбачався.

Сторони Договору поставки №27-к/2013 від 20.03.2013р. чітко закріпили, що Продавець гарантує якість та придатність до застосування товару, що постачається на момент поставки його покупцю.

Відповідно до п. З.1., 3.2. Договору поставки № 27-к/2013 від 20.03.2013 р. на підтвердження якості товару, що постачається, продавець повинен надати покупцю копію сертифікату якості виробника (для насіння - це сертифікат на насіння).

Продавцем (Відповідачем за зустрічним позовом) вказані вимоги Договору поставки № 27-к/2013 1 1.03.2013 р. було виконано в повному обсязі та разом з насінням (зокрема, насінням гібриду «НК Делітоп», партія № 005091/12) було надано покупцю (Позивачу за зустрічним позовом) копію сертифікату на насіння України серії СР № 04/334, виданого 28.11.2012 року Дніпропетровською обласною держнасінінспекцією.

Відповідно до ст.ст. 1, 15, 17, 18 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» сертифікат на насіння - документ, що засвідчує сортові та посівні якості насіння, садивного матеріалу. Усі партії насіння повинні супроводжуватися сертифікатами на насіння, що засвідчує сортові та посівні якості.

У разі, якщо насіння та/або садивний матеріал не відповідає вимогам заявленої категорії, державний інспектор територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, знижує її до тієї категорії, вимогам якої воно відповідає, або надає обґрунтовану відмову у видачі сертифіката.

На насіння і садивний матеріал, які за даними лабораторного аналізу відповідають вимогам нормативних документів, їх власнику видається відповідний сертифікат.

Отже, сертифікат на насіння України серії СР № 04/334 від 28.11.2012 року, виданий ТОВ «Сингента» (копія якого передавалась Позивачу за зустрічним позовом для підтвердження якості насіння), підтверджує, що за результатами дослідження та випробувань, проведення яких передбачено законодавством України, насіння партії № 005091/12 є насінням кукурудзи (гібриди товарного призначення), сорт Делітоп, категорії та генерації - CH(Fl) перше покоління.

Відповідно до умов пунктів 8.2., 8.3. Договору поставки № 27-к/2013 від 20.03.2013 р. прийняття товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отримання від продавця.

Товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладних (товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості (аналізу) підприємства-виробника Товару.

Судом встановлено, що Позивачем за зустрічним позовом після отримання насіння гібриду «Делітоп» (партія №005091/12) від Відповідача за зустрічним позовом, було здійснено дослідження та перевірка насіння на якість та відповідність показникам вказаним в Сертифікаті на насіння України серії СР № 04/334 від 28.11.2012 року.

11 квітня 2013 року Позивачем за зустрічним позовом було направлено на адресу Відповідача за зустрічним позовом повідомлення (лист вих. № 11/1 від 11.04.13р.) про відсутність будь-яких претензій щодо якості насіння партії №005091/12.

Отже, отримання такого повідомлення від Позивача за зустрічним позовом є підтвердженням того, що Відповідачем за зустрічним позовом було належним чином виконано зобов'язання, взяті на себе за Договором поставки № 27-к/2013 від 20.03.2013p., та передано товар, який відповідає умовам договору по якості.

Умовами п. п. 5.3., 10.5. Договору поставки № 27-к/2013 від 20.03.2013 р. передбачено, що перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару покупцю по накладній (-ним).

Покупець приймає, зберігає та використовує товар, відповідно до вимог інструкцій виробника товару, методичних рекомендацій, природоохоронного законодавства України і несе всі ризики, з порушенням цих вимог.

Таким чином, з часу передачі товару та переходу права власності до покупця (Позивача за зустрічним позовом), продавець (Відповідач за зустрічним позовом) немає жодної можливості, та й не зобов'язаний здійснювати контроль за дотриманням покупцем умов та порядку (технології) до польових робіт, здійснення посіву і вирощування насіння, не зобов'язаний здійснювати будь-який контроль за третіми особами, з якими він немає жодних договірних правовідносин.

Всі претензії, які має ТОВ «Агро XXI» (Третя особа-1 по справі) до Позивача за зустрічним позовом щодо неналежного виконання останнім договірних зобов'язань, в тому числі і щодо поставки неякісного товару, стосуються лише сторін цього зобов'язання.

Позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу, який би доводив, що насіння передане ним до ТОВ «Агро XXI» являється саме насінням отриманим від Відповідача за зустрічним позовом.

Навпаки, надані Позивачем за зустрічним позовом копії документів засвідчують, що насіння гібриду «Делітоп», партії № 005091/12, придбавалися останнім не лише у Відповідача за зустрічним позовом. Свідченням цього є той факт, що Позивач за зустрічним позовом зобов'язувався реалізувати ТОВ «Агро XXI» 410 п.о. насіння гібриду «Делітоп», партії № 005091/12, тоді як у відповідача за зустрічним позовом було придбано лише 350 п.о. Суду не надано доказів того, у кого та скільки, та якої якості насіння гібриду «Делітоп» придбавав Позивач за зустрічним позовом.

В висновку Українського інституту експертиз сортів рослин про результати науково-технічної експертизи гібриду кукурудзи Делітоп від 13 вересня 2013 р. (затвердженого 18.09.2013 р.) зазначено «Сівбу насіння гібриду кукурудзи Делітоп партії № 005091/12 було проведено ТОВ «Агро XXI» в оптимальні строки з 30 квітня по 03 травня 2013 року».

З наданих Позивачем за зустрічним позовом документів вбачається, що насіння гібриду кукурудзи Делітоп партії № 005091/12 в кількості 331 п.о., яке як стверджує Позивач являється саме насінням отриманим від Відповідача за зустрічним позовом, було передано від Позивача за зустрічним позовом до ТОВ «Агро XXI» лише 16 травня 2013 року, що підтверджується первинним документом (видатковою накладною), а отже не могло бути висіяне до 03 травня 2013 р. на полях, які оглядалися.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Видаткова накладна є первинним документом, який засвідчує як факт здійснення господарської операції, так і дату її здійснення.

Відповідно до п. 8.4. Договору поставки № 27-к/2013 від 20.03.2013 р. сторони договору домовилися, що належним підтвердженням (доказом) того факту, що поставлений товар являється неякісним є дані експертизи, яка має бути здійснена відповідними державними установами, що мають акредитацію для проведення такої експертизи.

Положеннями вказаного пункту договору сторони передбачили, що відбір зразків для експертизи має буди проведений з використанням зразків товару із непошкодженої та опломбованої тари (за наявності пломб) за обов'язкової участі повноважних представників продавця.

З доданих до зустрічного позову матеріалів, Позивач за зустрічним позовом не надав суду належних доказів, які б підтвердили, що Позивачем за зустрічним позовом дотримано порядок встановлення і підтвердження факту неякісності отриманого ним насіння гібриду кукурудзи Делітоп партії №005091/12. Останнім не надано ані доказів запрошення представників продавця (Відповідача за зустрічним позовом) для відбору зразків (проб) для експертизи; ані акту про відбір проб насіння із товару з непошкодженої та опломбованої тари; ані висновків експертизи проведеної по зразкам кукурудзи Делітоп партії №005091/12.

Відповідно до п. 8.5. Договору поставки, у випадку невиконання покупцем, зокрема вимог 8.4. Договору, товар вважається ним прийнятим по кількості та якості і є таким, що відповідає умовам Договору.

Оскільки положення п. 8.4. Договору поставки Відповідачем виконано не було, то насіння вважається ним прийнятим по кількості та якості і є таким, що відповідає умовам договору.

Статтею 12 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» передбачено, що право на виробництво добазового, базового та сертифікованого насіння, гібридів першого покоління, вихідного, базового та сертифікованого садивного матеріалу багаторічних рослин, культури меристем (in vitro), садивного матеріалу однорічних культур надається суб'єктам насінництва та розсадництва, які за результатами атестації внесені до Реєстру виробників.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» виробники насіння садивного матеріалу зобов'язані:

- вирощувати насіння і садивний матеріал сортів, внесених до Реєстру сортів, в обсязі, визначеному ліцензійним договором;

- додержуватися технологічних і методичних вимог насінництва та розсадництва щодо збереження сортової чистоти, біологічних і урожайних властивостей сорту та посівних якостей насіння;

- гарантувати відповідність насіння і садивного матеріалу, що підлягає реалізації, сортовій чистоті (типовості) і посівним якостям, зазначеним у сертифікатах на насіння та садивний матеріал;

- зберігати дублікати проб насіння і садивного матеріалу (відповідно до біологічної здатності) упродовж строку дії сертифіката на насіння;

- вести по кожному сорту насінницьку документацію за встановленими формами і зберігати її протягом трьох років;

- додержуватися встановленого порядку пакування, маркування, транспортування та зберігання насіння і садивного матеріалу відповідно до вимог нормативно-правових актів та стандартів;

- відшкодовувати матеріальні збитки споживачу в разі реалізації йому некондиційного насіння чи садивного матеріалу.

Таким чином, виходячи з норм Закону України «Про насіння і садивний матеріал», а також Закону України «Про охорону прав на сорти рослин», відповідальність за сортову чистоту насіння несе виробник насіння, який повинен додержуватися технологічних і методичних вимог насінництва та розсадництва щодо збереження сортової чистоти, біологічних і урожайних властивостей сорту та посівних якостей насіння, а також повинен гарантувати відповідність насіння, що підлягає реалізації, сортовій чистоті (типовості) і посівним якостям, зазначеним у сертифікатах на насіння та садивний матеріал.

Зважаючи на те, що Відповідач за зустрічним позовом не являється виробником насіння гібриду «Делітоп», то відповідно він не може нести відповідальність за сортову чистоту насіння.

Таким чином, судом встановлено, що вимога Позивача за зустрічним позовом про стягнення збитків є необґрунтованою, являється не підтвердженою належними доказами, суперечить положенням Договору поставки № 27-к/2013 від 20.03.2013 р. та нормам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, первісні позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами по справі, тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем за зустрічним позовом не було обґрунтовано доведено його право на стягнення з відповідача за зустрічним позовом збитків у розмірі 1 041 270, 00 грн. за Договором № поставки №27-к/2013 від 20.03.2013р., тому зустрічні позовні вимоги не задовольняються судом, з підстав їх недоведеності.

Таким чином, витрати по оплаті судового збору за первісним позовом покладаються на Відповідача за первісним позовом, а витрати по оплаті судового збору за зустрічним позовом покладаються на Позивача за зустрічним позовом, відповідно до ст. 49 ГПК України.

Зайво сплачена Позивачем за первісним позовом сума судового збору в розмірі 1 639 (одна тисяча шістсот тридцять дев'ять) грн. 46 коп. підлягає поверненню Позивачу за первісним позовом з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2; Код: 30979893) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6а; Код: 31109157) основний борг за Договором поставки №27-к/2013 від 20.03.2013р. в розмірі 1 368 400 (один мільйон триста шістдесят вісім тисяч чотириста) грн. 74 коп. та судовий збір в розмірі 27 368 (двадцять сім тисяч триста шістдесят вісім) грн. 01 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.07.2015р.

Суддя І.І.Борисенко