ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.07.15р. Справа № 904/10285/14
За позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", м. Київ

до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД", м. Дніпропетровськ

про стягнення 4 943 825,23 дол. США та 5 412 541,36 грн.

та

За зустрічним позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД", м. Дніпропетровськ

до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", м.Київ

про визнання договору недійсним

Суддя: Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача (первісний позов): Носова В.І. за довір. № БЗ/юр-3/159 від 10.06.15;

від відповідача (первісний позов): не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" про стягнення 4 943 825,23 дол. США та 5 412 541,36 грн. та за зустрічним позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" про визнання недійсним генеральної угоди № 012/03-00/035-07 від 26.03.07 та кредитного договору №010/03-00/205 від 19.03.09.

Ухвалою суду від 25.12.14 порушено провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.01.15 розгляд справи відкладений до 11.02.15.

Ухвалою суду від 11.02.15 по справі призначено судово-економічну експертизу, у зв'язку з чим провадження у цій справі було зупинено.

До господарського суду надійшла зустрічна позовна заява ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД".

Ухвалою господарського суду від 02.06.15 зустрічну позовну заяву було повернуто без розгляду на підставі п.4, п.6 ст. 63 ГПК України.

19.06.15 справа 904/10285/14 була повернута експертною установою на адресу господарського суду Дніпропетровської області.

До початку розгляду справи по суті, 24.06.15 ПАТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із зустрічною позовною заявою до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" про визнання недійсним генеральної угоди № 012/03-00/035-07 від 26.03.07 та кредитного договору №010/03-00/205 від 19.03.09

Ухвалою суду від 24.06.15 за зустрічною позовною заявою порушено провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 30.06.2015.

Ухвалою суду від 30.06.15 провадження у цій справі за первісним позовом поновлено з 08.07.15 та призначено справу до розгляду на 08.07.15 з метою з'ясування думки сторін щодо подальшого руху справи.

Через канцелярію суду, 08.07.2015, від позивача за первісним позовом, надійшло повідомлення про істотне порушення норма процесуального права та клопотання про повернення зустрічної позовної заяви. В задоволенні клопотання про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви або повернення її без розгляду судом відмовлено через те, що зустрічний позов подано до оголошення судом початку розгляду справи по суті, а також через те, що прийняття процесуальних рішень, які вимагає позивач, є неможливим після ухвалення ухвали про прийняття зустрічного позову до розгляду. З тексту Повідомлення позивача про істотне порушення норм процесуального права вбачається його стурбованість щодо розумних строків розгляду справи.

В порядку ст. 81-1 ГПК України за клопотанням позивача від 08.07.15 при розгляді справи здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме автоматизованої системи «Документообіг господарських судів». Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R , серійний номер 1011106МВ36944.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання з'явився, надав додаткові документи та пояснення, відповів на запитання суду, просив суд первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного - відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання з'явився, проти первісного позову заперечив, також, просив суд розглянути справу за наявними матеріалами.

З метою запобігання порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо права на розгляд справи судом протягом розумного строку та права на справедливий суд, підпункту "с" пункту 3 статті 6 Конвенції щодо права на захист, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції щодо права на виконання остаточного рішення суду протягом розумного строку, статті 8 "Право на повагу до приватного та сімейного життя", статті 11 "Свобода зібрань та об'єднання", статті 14 у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції "Право на майно", статті 34 "Індивідуальні заяви", суд ухвалив розглядати справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 08.07.15 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (Банк, Кредитор) та Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровський трубний завод», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський трубний завод» (Позичальник, Відповідач), було укладено Генеральну кредитну угоду № 012/03-00/035-07 від 26.03.2007 року із змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 22 травня 2007 року № 1, додатковою угодою від 24 жовтня 2007 року № 2, додатковою угодою від 24 жовтня 2007 року № 3, додатковою угодою від 01 грудня 2008 року № 012/03-00/035/4, додатковою угодою від 19 березня 2009 року № 012/03-00/035/5, додатковою угодою від 31 березня 2010 року № 012/03-00/035/6, додатковою угодою від 30 квітня 2010 року № 012/03-00/035/7, додатковою угодою від 21 травня 2010 року № 012/03-00/035/8, додатковою угодою від 25 серпня 2010 року № 012/03-00/035/9, додатковою угодою від 01 жовтня 2010 року № 012/03-00/035/10, додатковою угодою від 12 листопада 2010 року № 012/03-00/035/11, додатковою угодою від 01 грудня 2010 року № 012/03-00/035/12, додатковою угодою від 28 грудня 2010 року № 012/03-00/035/13, додатковою угодою від 01 лютого 2011 року № 012/03-00/035/14, додатковою угодою від 01 квітня 2011 року № 012/03-00/035/15, додатковою угодою від 29 квітня 2011 року № 012/03-00/035/16, додатковою угодою від 01 червня 2011 року № 012/03-00/035/17, додатковою угодою від липня 2011 року № 012/03-00/035/18, додатковою угодою від 01 серпня 2011 року № 012/03-00/035/19, додатковою угодою від 01 вересня 2011 року № 012/03-00/035/20, додатковою угодою від 03 жовтня 2011 року № 012/03-00/035/21, додатковою угодою від листопада 2011 року № 012/03-00/035/22, додатковою угодою від 01 грудня 2011 року № 012/03-00/035/23, додатковою угодою від 04 січня 2012 року № 012/03-00/035/24, додатковою угодою від 01 лютого 2012 року № 012/03-00/035/25, додатковою угодою від 01 березня 2012 року № 012/03-00/035/26, додатковою угодою від 02 квітня 2012 року № 012/03-00/035/27, додатковою угодою від 03 травня 2012 року № 012/03-00/035/28, додатковою угодою від 31 травня 2012 року № 012/03-00/035/29, додатковою угодою від липня 2012 року № 012/03-00/035/30, додатковою угодою від 01 серпня 2012 року № 012/03-00/035/31, додатковою угодою від 03 вересня 2012 року № 012/03-00/035/32, додатковою угодою від 01 жовтня 2012 року № 012/03-00/035/33, додатковою угодою від 31 жовтня 2012 року № 012/03- 0/035/34, додатковою угодою від 03 грудня 2012 року № 012/03-00/035/35, додатковою угодою від 03 січня 2013 року № 012/03-00/035/36, додатковою угодою від 01 лютого 2013 року № 012/03-00/035/37, додатковою угодою від 01 березня 2013 року № 012/03-00/035/38, додатковою угодою від 01 квітня 2013 року № 012/03-00/035/39, додатковою угодою від 29 травня 2013 року № 012/03-00/035/40, додатковою угодою від 01 червня 2013 року № 012/03-00/035/41, додатковою угодою від 01 липня 2013 року № 012/03-00/035/42, додатковою угодою від 01 серпня 2013 року № 012/03-00/035/43, додатковою угодою від 02 вересня 2013 року № 012/03-00/035/44, додатковою угодою від 01 жовтня 2013 року № 012/03-00/035/45, додатковою угодою від 31 жовтня 2013 року № 012/03-00/035/46, додатковою угодою від 02 грудня 2013 року № 012/03-00/035/47 (Генеральна кредитна угода). Згідно предмету Генеральної кредитної угоди, Банк зобов'язувався надавати Відповідачу кредитні кошти, в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених та які будуть укладені, в рамках цієї Генеральної кредитної угоди. Загальний ліміт не може перевищувати суму еквівалентну 35 000 000,00 грн.(п.1.2)

Відповідно до п. 1.3 Генеральної кредитної угоди, із змінами внесеними п. 1 додаткової угоди №012/03-00/035/47 від 02.12.2013, останній день строку дії Ліміту -31.12.2013, або інша дата, визначена відповідно до умов ст. 9 Генеральної кредитної угоди. В рамках Генеральної кредитної угоди можуть використовуватись два види кредитування, а саме відновлювальні кредитні лінії в національній валюті та відновлювальні кредитні лінії в іноземній валюті (валюта кредитування долари США)(п.2.2). У пункті 9.1 Генеральної кредитної угоди із змінами, внесеними п. 1 додаткової угоди №012/03-00/035/47 від 02.12.2013 передбачає, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками і діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до Генеральної кредитної угоди та укладених в його рамках договорів зобов'язань.

В рамках Генеральної кредитної угоди між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» було укладено Кредитний договір від 19 березня 2009 року № 010/03-00/205 із змінами і доповненнями, внесеними додатковою угодою від 31 березня 2010 року № 010/03-00/205/1, додатковою угодою від 30 квітня 2010 року № 010/03-00/205/2, додатковою угодою від 21 травня 2010 року № 010/03-00/205/3, додатковою угодою від 25 серпня 2010 року № 010/03-00/205/4, додатковою угодою від 01 жовтня 2010 року № 010/03-00/205/5, додатковою угодою від 12 листопада 2010 року № 010/03-00/205/6, додатковою угодою від 01 грудня 2010 року № 010/03-00/205/7, додатковою угодою від 28 грудня 2010 року № 010/03-00/205/8, додатковою угодою від 01 лютого 2011 року № 010/03-00/205/9, додатковою угодою від 01 квітня 2011 року № 010/03-00/205/10, додатковою угодою від 29 квітня 2011 року № 010/03-00/205/11, додатковою угодою від 01 червня 2011 року № 010/03-00/205/12, додатковою угодою від липня 2011 року № 010/03-00/205/13, додатковою угодою від 01 серпня 2011 року № 010/03-00/205/14, додатковою угодою від 01 вересня 2011 року № 010/03-00/205/15, додатковою угодою від 03 жовтня 2011 року № 010/03-00/205/16, додатковою угодою від листопада 2011 року № 010/03-00/205/17, додатковою угодою від 01 грудня 2011 року № 010/03-00/205/18, додатковою угодою від 04 січня 2012 року № 010/03-00/205/19, додатковою угодою від 01 лютого 2012 року № 010/03-00/205/20, додатковою угодою від березня 2012 року № 010/03-00/205/21, додатковою угодою від 02 квітня 2012 року № 010/03-00/205/22, додатковою угодою від 03 травня 2012 року № 010/03-00/205/23, додатковою угодою від 31 травня 2012 року № 010/03-00/205/24, додатковою угодою від 02 липня 2012 року № 010/03-00/205/25, додатковою угодою від 01 серпня 2012 року № 010/03-00/205/26, додатковою угодою від 03 вересня 2012 року № 010/03-00/205/27, додатковою угодою від 01 жовтня 2012 року № 010/03-00/205/28, додатковою угодою від 31 жовтня 2012 року № 010/03-00/205/29, додатковою угодою від 03 грудня 2012 року № 010/03-00/205/30, додатковою угодою від 03 січня 2013 року № 010/03-00/205/31, додатковою угодою від 01 лютого 2013 року № 010/03-00/205/32, додатковою угодою від 01 березня 2013 року № 010/03-00/205/33, додатковою угодою від 01 квітня 2013 року № 010/03-00/205/34, додатковою угодою від 29 травня 2013 року № 010/03-00/205/35, додатковою угодою від 01 червня 2013 року № 010/03-00/205/36, додатковою угодою від 01 липня 2013 року № 010/03-00/205/37, додатковою угодою від 01 серпня 2013 року № 010/03-00/205/38, додатковою угодою від 02 вересня 2013 року № 010/03-00/205/39, додатковою угодою від 01 жовтня 2013 року № 010/03-00/205/40, додатковою угодою від 31 жовтня 2013 року № 010/03-00/205/41 та додатковою угодою від 02 грудня 2013 року № 010/03-00/205/42, (Кредитний договір).

Згідно Кредитного договору, Боржнику було надано кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом, еквівалентним 35 000 000,00 гривень строком до 11 березня 2010 року включно. Додатковою угодою від 02 грудня 2013 року № 010/03-00/205/42 кінцевим терміном погашення кредиту визначено 31 грудня 2013 року. Плата за користування кредитом в доларах США встановлювалась на основі процентної ставки в розмірі 13 % річних, та кредитом в гривні - в розмірі 28 % річних.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором( ч.1 ст.1049 ЦК України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З тексту Генеральної угоди та Кредитного договору вбачається, що банк надає позичальнику кредит лише у межах строку дії кредитної лінії, окремими частинами - траншами, шляхом перерахування траншу в сумі, що дорівнює ліміту, або декількох траншів, але так, щоб у будь-який момент розмір кредиту не перевищував ліміт кредитної лінії.

Однак, позивач порушив умови Генеральної угоди та Кредитного договору. Так, позивачем було надано відповідачу на заяв, за платіжними дорученнями та меморіальними ордерами кредитні кошти в розмірі 34 997 900,00 грн. та 4 749 400,00 дол. США (а.с. 102-124), що значно перевищує загальний ліміт встановлений в сумі еквівалентній 35 000 000,00 грн.

Слід зазначити, що Генеральна угода та Кредитний договір зі сторони відповідача (за первісним позовом) підписані Шапіро І.А., який на дату укладання цих правочинів обіймав посаду Генерального директора.

Згідно п. 7.20.4 Статуту Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» в редакції 2006 р (чинної на день укладання Генеральної угоди), до компетенції Генерального директора належить прийняття рішень по укладання правочинів на суму що не перевищує 10 000 000,00 грн. (а.с. 214).

Згідно п. 7.15.13 Статуту Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» в редакції 2006 р (чинного на день укладання Генеральної угоди), прийняття рішень по укладання правочинів на суму що не перевищує 10 000 000,00 грн. належить до компетенції Наглядової Ради. Згідно п. 7.15.23 цього ж Статуту, питання, що належать до виключної компетенції Наглядової Ради не можуть бути передані нею для вирішення Генеральному директорові.

Аналогічні положення містить Статут Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» в редакції 2007 р, чинного на день укладання Кредитного договору (а.с. 231).

Отже, для правильного вирішення цього спору, необхідно встановити факт наявності або відсутності прийнятого Наглядовою Радою Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» рішення на вчинення правочинів: укладання Генеральної угоди та Кредитного договору.

В якості доказу наявності такого рішення, позивачем за первісним позовом надано копію Протоколу засідання наглядової Ради № 15 від 26.01.2007. Однак, оригіналу цього протоколу так і не було надано для огляду до суду. Відповідач за первісним позовом заперечує існування такого протоколу.

З тексту Протоколу № 15 вбачається, що Наглядова Рада 26.01.2007 не приймала рішення про укладення Генеральної угоди № 012/03-00/035-07 від 26.03.2007 та Кредитного договору № 010/03-00/205 від 19 березня 2009 року.

Так, під рішенням будь-якої особи укласти договір слід розуміти чітко висловлене волевиявлення на укладання правочину на конкретних умовах, які є суттєвими для цього виду договорів. Для договорів кредиту, суттєвими умовами, зокрема, слід вважати розмір кредиту, валюту кредиту, строк кредиту, строки та порядок погашення кредиту, розмір процентів за користування кредитом.

В тексті протоколу вбачається, що пунктом 7 Наглядова Рада доручила Генеральному Директору звернутись до АТ «Райффайзен Банк Аваль» з пропозицією укласти Генеральну угоду із загальним лімітом 35 млн грн., в рамках цієї Генеральної угоди укласти Кредитний договір на суму 14 млн. грн. и 4,158 млн. дол. США.

Отже, фактично цим Протоколом наглядова Рада доручила Генеральному директору звернутись до позивача з певною пропозицією, з'ясувати можливість укладання таких договорів, та умови на яких є можливим укладання таких договорів. На користь такого висновку свідчить, те, що п. 7 не містить строків та порядку погашення кредиту, розміру відсотків за користування кредитом, розмір кредиту у Кредитному договорі не співпадає із розміром кредиту у п. 7 (35 млн. грн. і 14 млн. грн.). Також, слід звернути увагу, що інші пункти протоколу свідчать про те, що у необхідних випадках, Наглядова Рада приймала чіткі та однозначні рішення про укладання інших правочинів або надавала попередню згоду на вчинення правочинів (п. 4 та 5 Протоколу № 15).

Таким чином, з аналізу тексту Протоколу засідання наглядової Ради № 15 від 26.01.2007, суд дійшов висновку, що у спільній праці Наглядової Ради та Генерального директора існували певні ділові звичаї щодо прийняття рішення про укладання правочинів на суму що перевищує 10 млн. грн., які щонайменше містили три етапи: надання доручення на звернення з пропозицією про укладання правочину (п.7 протоколу); надання попередньої згоди на укладання правочину на конкретних умовах (п.4 протоколу); прийняття рішення про укладання правочину (п. 5 протоколу).

Тому, п. 7 Протоколу засідання наглядової Ради № 15 від 26.01.2007, не можна вважати належним чином оформленим рішенням Наглядової Ради на укладення Генеральної угоди № 012/03-00/035-07 від 26.03.2007 та Кредитного договору № 010/03-00/205 від 19 березня 2009 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Генеральна угода № 012/03-00/035-07 від 26.03.2007 та Кредитний договір № 010/03-00/205 від 19.03.2009 вчинено учасниками господарських відносин з порушенням господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Згідно ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як роз'яснено в п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Посилання позивача за первісним позовом на те, що в подальшому відповідач неодноразово вчиняв дії, які свідчать про наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, відхиляються судом як необґрунтовані.

Так, в обґрунтування своє правової позиції, позивач посилається на те, що відповідач отримав кредитні кошти, сплачував за них проценти, підписував додаткові угоди, а також позивач надав копію витягу з протоколу № 54 від 06.03.2009 та витяг з протоколу № 165 від 265.10.2011 засідання Наглядової ради ВАТ «Дніпропетровський трубний завод». Відповідач заперечує наявність таких протоколів та витягів з них. Позивач не надав оригінали таких витягів в судове засідання.

Відповідно до чинного законодавства, вчинення дій безпосередньо особою, яка уклала правочин із перевищенням повноважень, не може свідчити про схвалення правочину особою, від імені якої було укладено договір, у розумінні статті 241 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Такої ж думки дотримується і Вищій господарський суд України в аналогічних справах (див. справи № 5006/14/223пд/2012, № 925/893/13, № 5002-22/1557-2011, № 910/4033/14).

Такої ж думки дотримується і Верховний Суд України (див Постанову Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 26.08.2014).

Дії по укладанню оспорюваних правочинів, отримання кредитних коштів та по сплаті відсотків за користування ними, вчинялись Генеральним директором без погодження із Наглядовою Радою. Витяг з протоколу № 54 від 06.03.2009 та витяг з протоколу № 165 від 265.10.2011 засідання Наглядової ради ВАТ «Дніпропетровський трубний завод» також не можуть свідчити про схвалення правочину Наглядовою радою, оскільки на цих витягах відсутні будь які підписи членів Наглядової Ради. Самі витяги посвідчені підписом секретаря зборів, посада якого не є постійно діючою, секретаря обирають окремо на кожні збори і його повноваження обмежуються складанням протоколу на конкретному засіданні Наглядової ради і припиняються з моменту завершення такого засідання (п. 7.16 Статуту). До того ж, секретар зборів за посадою є заступником Генерального директора, а отже, входить до складу виконавчого органу підприємства. Тому, витяги свідчать лише про фактичне схвалення правочинів органом який уклав ці правочин із перевищенням повноважень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Генеральна кредитна угода № 012/03-00/035-07 від 26.03.2007 та Кредитний договір № 010/03-00/205 від 19.03.2009 укладені з порушенням норм чинного законодавства України, є недійсними, а позовні вимоги за зустрічною позовної заявою є обґрунтованими.

Відповідачем за зустрічним позовом подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог зустрічного позову.

Відповідно до п. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем неодноразово укладались додаткові угоди до Генеральної угоди № 012/03-00/035-07 від 26.03.2007 та Кредитного договору № 010/03-00/205 від 19.03.2009, що слід вважати вчинення ними дій які переривали строк позовної давності відповідно до п. 1 ст. 264 ЦК України. Останні додаткові угоди укладено сторонами 02 грудня 2013 року № 012/03-00/035/47 та № 010/03-00/205/42, а отже строк позовної давності ще не скінчився.

Одночасно з цим, згідно п. 2.3. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013, у випадках, коли під час вирішення спору суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК , вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині. Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК ).

За таких обставин, в суду відсутні підстави для застосування положень недійсних правочинів до правовідносин між сторонами. Тому, в задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний задовольнити.

Відповідно до п. 2.4 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" N 1 від 24.11.2014, у разі визнання кредитного договору недійсним господарським судам слід керуватися приписами статей 216, 1057-1 ЦК України щодо правових наслідків недійсності такого договору та за заявою сторони визначати грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю з урахуванням сплачених позичальником сум основного зобов'язання, відсотків за користування кредитними коштами, комісійних винагород банку тощо.

Оскільки, відповідна заява від ПАТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" не надходила, та відсутні обставини зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, в суду відсутні підстави для визначення грошової суми, яка має бути повернута кредитодавцю з урахуванням сплачених позичальником сум основного зобов'язання, відсотків за користування кредитними коштами, комісійних винагород банку тощо. Однак, це не позбавляє ПАТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на подання окремого позову з такими вимогами.

Згідно зі ст. 49 ГПК України, судовий збір за первісним позовом покладається на позивача за первісним позовом (ПАТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ"), за зустрічним позовом - на відповідача за зустрічним позовом (ПАТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ").

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.193 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11, 525, 526, 611, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсною Генеральну кредитну угоду №012/03-00/035-07, що укладена 26.03.2007 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ"(код 14305909) та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (код 05393122).

Визнати недійсним Кредитний договір №010/03-00/205 "Відновлювальна кредитна лінія для корпоративних клієнтів", що укладений 19.03.2009 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ"(код 14305909) та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (код 05393122).

У задоволенні первісного позову - відмовити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ"(01011, м. Київ, вул. Лєскова,9, код 14305909) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД"(49068, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського,31, код 05393122) витрати на сплату судового збору в розмірі 2436,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 08.07.15.

Суддя М.О.Ніколенко