ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа № 911/2197/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелопер Полісся»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Готель Корона»

про стягнення 17 067,21грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Мартиненко Ю.І. (довіреність б/н від 21.05.2015);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелопер Полісся» (далі - ТОВ «Девелопер Полісся») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Готель Корона» (далі - ТОВ «Готель Корона») про стягнення 17 067,21грн, що складаються з:

- 14 440грн основної заборгованості за надані послуги;

- 2626,81грн пені за період з 27.09.2014 по 01.06.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобов'язання за договором №139/2 від 01.09.2014 про надання послуг пральні в частині оплати послуг, наданих у вересні-листопаді 2014 року, у встановлений договором строк (а.с.2-4).

До розгляду справи по суті, 30.06.2015 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про зменшення позовних вимог в частині стягнення пені.

Так, у поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача 16287,04грн, з яких:

- 14 440грн основної заборгованості за надані послуги;

- 1846,64грн пені за період з 28.09.2014 по 01.06.2015 (а.с.52-53).

Однак, до прийняття відповідної заяви до розгляду, в судовому засіданні позивачем подано заяву про відкликання відповідної заяви, у зв'язку з допущенням арифметичних помилок у розрахунках, у зв'язку з чим, така заява залишена судом без розгляду (а.с.59).

До розгляду справи по суті, від позивача 30.06.2015 надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка по суті є заявою про зменшення позовних вимог. Так, відповідно до поданої заяви позивач просить стягнути з відповідача:

- 14 440грн основної заборгованості за надані послуги;

- 2236,93грн пені за період з 30.09.2014 по 04.03.2015 (а.с.64-65).

Відповідна заява прийнята до розгляду судом, зважаючи на те, що право на зменшення позовних вимог є правом позивача, яке може бути ним реалізовано у будь-який час до прийняття рішення у справі. Копія відповідної заяви направлена відповідачу 30.06.2015 (а.с.69-70).

Відповідач у справі - ТОВ «Готель Корона» відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Розгляд справи здійснювався без повноважного представника позивача, за відсутності його відзиву, за наявними у справі документами відповідно до ст. 75 ГПК України з наступних підстав:

- копії ухвали господарського суду Київської області від 25.05.2015 про порушення провадження у даній справі отримана відповідачем 28.05.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштовго відправлення №362;

- отримавши копію ухвали про порушення провадження у справі відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують заперечення проти позову;

- копії ухвал про відладення розгляду даної справи від 12.06.2015, 30.06.2015 направлені відповідачу за адресою, вказаною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємсців станом на 26.05.2015 (а.с.39-40);

- клопотань про відкладення розгляду справи, який призначено на 30.06.2015, 09.07.2015, від відповідача не надходило;

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

Представник позивача заявлені вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,

суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014 між ТОВ «Девелопер Полісся» та ТОВ «Готель Корона» укладено договір № 139/2 про надання послуг пральні (далі договір, а.с.10-13).

Укладений між позивачем та відповідачем договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (виконавець) взяв на себе зобов'язання надати послуги з прання та чищення білизни, які включають прання, сушку, прасування і сортування всієї білизни (постільна білизна, ресторанна білизна, махрові вироби, СПА махрові вироби, далі - білизна), а відповідач (замовник) зобов'язується прийняті надані послуги з прання, чищення білизни та оплатити їх на умовах, визначених договором.

Як визначено п.2.5 договору, доставка і транспортування білизни до /з пральні є обов'язком виконавця, вартість такої доставки включена в вартість послуг за договором.

Відповідно до п.3.1 договору, вартість послуг розраховується, виходячи із кількості наданих виконавцем послуг з прання та чищення; вартість послуг пральні узгоджується сторонами в специфікації (додаток №1 до договору).

Договором визначено, що рахунки за надані послуги виставляються виконавцем щомісячно на підставі накладних та підписаних сторонами актів прийому наданих послуг, підтверджуючих надання послуг (п.3.2 договору).

В силу п.3.3. договору, в кінці кожного місяця виконавець надає замовнику акт прийому наданих послуг; замовник зобов'язується підписати акт прийому наданих послуг або надати виконавцеві заперечення до акту з відмовою від його підписання.

Згідно п.3.4 договору, оплата за надані послуги здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця не пізніше 14 календарних днів після підписання сторонами акту та отримання відповідно рахунку від виконавця.

Вказаний договір, як передбачено його п.4.1, набирає чинності з дати його підписання і діє протягом календарного року - до 31.08.2015.

На виконання умов відповідного договору протягом серпня-листопада 2014 року позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 14 440грн, а саме :

- №105 від 13.09.2014 - 4805,06грн;

- №122 від 30.09.2014 - 2 748,59грн;

- №135 від 16.10.2014 - 1 857,18грн;

- №154 від 30.10.2014 - 1 933,23грн4

- №195 від 17.11.2014 - 3 096,34грн (а.с.16-20).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідні послуги не оплачені, заборгованість за такі послуги становить 14 440грн, що підтверджується актом звірки розрахунків за період з 01.09.2014 по 15.12.2014, який складено сторонами (а.с.15).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов'язку оплатити надані послуги, а також застосування до нього відповідальності, передбаченої договором за порушення відповідного зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати наданих за відповідним договором у зазначений період послуг у встановлений п.3.4 договору строк - протягом 14 календарних днів після підписання актів, відповідач є таким, що допустив порушення зобов'язань. При цьому, неотримання рахунків, якщо такий факт мав місце, що у даній справі відповідачем не доведено, не унеможливлює відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати наданих послуг.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 14 400грн є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 2236,93грн, а саме за періоди:

- з 30.09.2014 по 28.03.2015 на заборгованість у розмірі 4805,06грн - 698,93грн;

- з 15.10.2014 по 14.04.2015 на заборгованість у розмірі 2748,59грн - 418,88грн;

- з 30.10.2014 по 30.04.2015 на заборгованість у розмірі 1857,18грн - 293,73грн;

- з 14.11.2014 по 13.05.2015 на заборгованість у розмірі 1933,23грн - 310,69грн;

- з 02.12.2014 по 01.06.2015 на заборгованість у розмірі 3096,34грн - 514,70грн.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.5.2. договору, за несвоєчасну оплату виконаних робіт за договором, замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен ден прострочення платежу, але не більше подвійно ставки НБУ.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені вірно обмежено з урахуванням максимального розміру, визначеного ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"; пеня позивачем нарахована у межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України.

При цьому, у наданому позивачем розрахунку нарахування пені за не виконання зобов'язання з оплати послуг, прийнятих за актом №135 від 16.10.2014, невірно розпочато з 30.10.2014, оскільки 30.10.2014 є чотирнадцятим календарним днем строку виконання зобов'язання з оплати. Отже, 30.10.2014 відповідне зобов'язання ще не можна вважати простроченим; пеня за порушення строку виконання відповідного зобов'язання мала нараховуватись з 31.10.2014; за інші періоди пеня позивачем обрахована правильно, за виключенням періоду нарахування пені за порушення зобов'язання з оплати 4805,06грн (могла нараховуватись по 29.03.2015, а нарахована позивачем по 28.03.2015, що є його правом).

За розрахунком суду розмір пені за порушення виконання зобов'язань з оплати наданих та прийнятих за актами послуг за заявлений період, корегований відповідно до вказаних неточностей, складає більший розмір, однак, у суду відсутні підстави для виходу за межі заявлених вимог. З урахуванням зазначеного, вимоги про стягнення пені у розмірі 2236,93грн підлягають задоволенню у повному розмірі.

Відповідно до ст.49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1827грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Готель Корона» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелопер Полісся» 14400грн основної заборгованості, 2236,93грн пені, а також 1827грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.07.2015

Суддя Ейвазова А.Р.