ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015 р. Справа№ 914/1779/15

За позовом: до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс», м.Устилуг Волинської області Приватного акціонерного товариства «ГАЛИЧИНА», м.Радехів Львівської області
про: стягнення 390 520,47 грн..

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: Дорошенко Б.М. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не з'явився

Права та обов'язки, передбачені ст. ст.20, 22 ГПК України суд роз'яснив представнику позивача. Заяви про відвід судді не надходили

Суть спору: Позов заявлено товариством з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс», м.Устилуг Волинської області, до відповідача, приватного акціонерного товариствап «ГАЛИЧИНА», м.Радехів Львівської області, про стягнення 366 735,38 грн. заборгованості, з якої: основний борг - 217 552,24 грн, 11 164,75 грн. - 3% річних, 35 180,98 грн. - інфляційні втрати.

Провадження у справі порушено ухвалою суду від 04.06.2015 року, розгляд справи призначено на 24.06.2015 року.

В судове засідання 24.06.2015 року явку повноважного представника забезпечив позивач. На виконання вимог ухвали суду від 04.06.2015 року, представник позивача підтвердив суму заборгованості по заявлених позовних вимогах станом на час розгляду справи в сумі 366 735,38 грн., з якої 217 552,24 грн. становить основний борг (письмове підтвердження вх.№25664/15 від 24.06.15р.); у письмовому підтверджені (вх.№25665/15 від 24.06.2015р.) представник позивача надав інформацію про те, що в провадженні господарських судів України, або інших органів, які в межах своєї компетенції вирішують спір немає справи з такого спору між тими ж сторонами, про той же предмет, з тих же підстав, а також немає рішення цих судів чи органів з такого спору, однак, у повному обсязі вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі в частині витребовуваних документів не виконав.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 04.06.2015 року не забезпечив, відзиву на позовну заяву не надав, заявлені вимоги не заперечив і не спростував у встановленому порядку. Із клопотаннями, заявами відповідач до суду не звертався.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, невиконання сторонами вимог ухвали суду про порушення провадження у справі у повному обсязі та неподання витребуваних документів, а відтак для надання можливості сторонам скористатися своїми процесуальними правами, передбаченими ст.22 ГПК України, суд вбачав за доцільне в межах строків, встановлених ст.69 ГПК для розгляду спору, розгляд справи відкласти.

Ухвалою від 24.06.2015 року розгляд справи відкладено на 13.07.2015 року та повторно зобов»язано сторони виконати вимоги суду згідно ухвали від 04.06.2015 року про порушення провадження у справі.

Ухвала від 24.06.2015 року про відкладення розгляду справи на 13.07.2015 року отримана відповідачем 01.07.2015 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням №79 9 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

07.07.2015 р. за вх.№28293/15 в господарському суді зареєстровано клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи документів, які перелічені у ньому. Клопотання прийнято та приєднано до матеріалів справи.

07.07.2015р. за вх.№2871/15 в суді зареєстровано подану представником позивача Заяву від 06.07.2015р. про збільшення позовних вимог. До заяви долучено доказ доплати в доход держбюджету України судового збору; докази скерування 07.07.2015 року відповідачу примірника заяви та копії платіжного доручення про доплату судового збору. Відтак, заява про збільшення розміру позовних вимог (вх.№2871/15) подана з додержанням правил вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п.3.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із наступними змінами та доповненнями) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи із якої і вирішується спір, з обов»язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

В судове засідання 13.07.2015 року позивач явку повноважного представника забезпечив. Представник позивача збільшені Заявою від 06.07.2015 року позовні вимоги підтримав та просить задоволити.

Судом оглянуто в засіданні надані представником позивача для огляду оригінали документів.

Відповідач в судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, відзиву не подав, заявлені позовні вимоги , збільшені заявою від 06.07.2015 року не заперечив і не спростував. Клопотання, заяви від відповідача до суду не надходили.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач своїм правом не скористався.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами, із врахуванням вимог позивача у Заяві від 06.07.2015 року (вх.№2871/15 від 07.07.15) про збільшення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

01 липня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» в особі директора Кондисюка І.В., що діє на підставі Статуту з однієї сторони (Перевізник), та приватним акціонерним товариством «Галичина» в особі генерального директора Петрини В.Б., що діє на підставі статуту, з іншої сторони (Замовник) укладено Договір №01072012 перевезення вантажів (надалі - Договір).

За умовами даного Договору (п.п.1.1 р.1 «Предмет договору») Перевізник зобов»язується доставити довірену йому Замовником продукцію (далі -вантаж) до пункту призначення та видати її уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві), а Замовник зобов»язується сплатити Перевізнику за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення даного Договору підтверджується складенням транспортної накладної, у якій, серед іншого, зазначається: хто є вантажовідправником, хто є вантажоодержувачем, найменування (вид) вантажу, місце навантаження, пункт призначення. .

Відповідно до п.2.1 Договору, Перевізник здійснює перевезення вантажу після надання Замовником письмової Заявкеи на перевезення вантажу та досягнення згоди за всіма викладеними в ній обов»язковими пунктами. До обов»язкових пунктів відносяться: точна дата та час подання автотранспортного засобу під навантаження, маршрут перевезення, характеристика вантажу (назва, розміри, вага), адреса місць навантаження і розвантаження, дата доставки вантажу, а також інші умови, які мають значення для належного здійснення вантажоперевезення.

Вартість перевезень попередньо усно обумовлюється Сторонами (п.4.1 Договору).

Замовник зобов»язується сплачувати плату за перевезення вантажів, згідно виставлених Перевізником актів виконаних робіт та рахунку. Оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Перевізника, протягом 30 (тридцяти) банківських днів, з моменту підписання Акту виконаних робіт (п.4.2 Договору).

За невиконання чи неналежне виконання умов даного Договору Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України ( п.5.1).

Всі зміни, доповнення та додаткові угоди до даного Договору або його дострокове розірвання будуть дійсними при умові, що вони виконані у письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками Сторін (п.8.2).

Відповідно до п.8.3, даний Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2013 року.

Договір за згодою Сторін може бути пролонгований (п.8.4).

В засіданні оглянуто оригінали Договору від 01 липня 2012 року №01072012 перевезення вантажів, актів виконаних робіт, які в належних копіх долучені позивачем до матеріалів справи, виписки з банківського рахунку позивача.

Судом встановлено, що Договір від перевізника підписано директором ТзОВ «Містанг Транс» Кондисюк І.В., від замовника - генеральним директором приватного акціонерного товариства «Галичина» Петрина В.Б. та завірений гербовими печатками юридичних осіб (сторін Договору).

Позивачем (Перевізником) 01 жовтня 2013 року було виставлено Відповідачу (Замовнику) рахунок-фактуру №МТ-0000476 від 01.10.2013 року на суму 216 745,20 грн., а також підписано сторонами Акт №МТ-0000449 виконаних робіт від 01.10.2013р, де Сторони погодили напрямки транспортних послуг по перевезенню вантажу. В Акті підтверджено загальну вартість наданих послуг 216 745,20 грн. ( разом з ПДВ) та те, що роботи, передбачені договором, виконані в повному об»ємі і відповідають змісту. Акт завірений гербовими печатками Сторін.

Матеріалами у справі підтверджується, що відповідач частково оплатив вартість виконаних робіт по перевезенню вантажів, вказавши у платіжних документах рахунок-фактуру №МТ-0000476 від 01.10.2013 року, як підставу оплати. Зокрема :

26.08.2014 року Замовником було здійснено оплату в сумі 10 000,00 грн. (банківська виписка за період :26.08.2014-29.08.2014рр.);

27.08.2014року було здійснено оплату в сумі 7 000,00 грн. (банківська виписка за період: 26.08.2014-29.08.2014рр.);

28.08.2014 року Замовником було здійснено оплату в сумі 10 000,00 грн. (банківська виписка за період: 26.08.2014-29.08.2014рр.);

29.08.2014 року Замовником було здійснено оплату в сумі 10 000,00 грн. (банківська виписка за період: 26.08.2014-29.08.2014рр.);

10.09.2014 року Замовником було здійснено оплату в сумі 5 000,00 грн. (банківська виписка за 10.09.2014р.);

31.10.2014 року Замовником було здійснено оплату в сумі 10 000,00 грн. (банківська виписка за 31.10.2014р.);

24.12.2014р Замовником було здійснено оплату в сумі 10 000,00 грн. (банківська виписка за 24.12.2014р.).

Загальна сума, яка сплачена згідно рахунку-фактури №МТ-0000476 від 01.10.2013 р. становить 62 000,00 грн.

Позивач вважає, що кінцевою датою оплати за рахунком-фактурою №МТ-0000476 від 01.10.2013р.(враховуючи умови п.4.2 Договору) є 11 листопада 2013 року. Борг станом на час розгляду справи становить 154 745,20 грн. (позивач зазначив - 154 736,20 грн. основного боргу).

Також, позивачем (Перевізником) 01 листопада 2013 року було виставлено відповідачу (Замовнику) рахунок-фактуру №МТ-0000538 від 01.11.2013р. на суму 62816,04 грн., а також підписано сторонами Акт №МТ-0000504 виконаних робіт від 01.11.2013р, де Сторони погодили напрямки транспортних послуг по перевезенню вантажу. В Акті підтверджено загальну вартість виконаних робіт (наданих послуг) 62816,04 грн. (разом з ПДВ) та те, що роботи, передбачені договором, виконані в повному об»ємі і відповідають змісту. Акт завірений гербовими печатками Сторін.

Кінцевою датою оплати за рахунком-фактурою №МТ-0000538 від 01.11.2013. (враховуючи умови п.4.2 Договору) позивач вважає 12 грудня 2013 року. Борг станом на час розгляду справи становить 62 816,04 грн.

Позивач намагався врегулювати спір з відповідачем у добровільному порядку. Так, 29 квітня 2015 року відповідачу було надіслано претензію №30 від 29.04.2015 року про погашення суми заборгованості, яка останнім залишена без розгляду.

Згідно із ст.625 ЦК України та відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку, позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 11 164,75 грн., а також інфляційні втрати в сумі 161 803,48 грн. (згідно розрахунку, долученого до заяви від 06.07.2015 року про збільшення розміру позовних вимог.

Таким чином, позивач просить стягнути на його користь з відповідача основний борг в сумі 217 552,24 грн. (154 736,20 грн. +62 816,04 грн.), 3% річних в сумі 11 164,75 грн, інфляційні втрати в сумі 161 803,48 грн, а разом - 390 520,47 грн. заборгованості.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки.

Відповідно до ч.1 ст.307 ГК України та ч.1 ст.909 ЦК України договором перевезення вантажу є договір, за яким одна сторона (перевізник) зобов»язується доставити довіреній їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві), а вантажовідправник зобов»язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільногно законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб"єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов"язаної сторони виконання її обов"язку.

Відповідно до ст.174 ГК України Господарські зобов»язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків

Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору.До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Власне, це ті умови, на яких сторони погодилися виконувати договір. Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобов"язання визначається тими правами та обов"язками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору і які закріплені і сформульовані у договорі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено (письмово), а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки (печаток) на документі, що має письмову форму.

Таким чином, наявністю печаток Перевізника і Замовника на Договорі №01072012 від 01 липня 2012 року перевезення вантажів підтверджується факт його вчинення на умовах, які вказані у договорі.

Зміст договору №01072012 від 01 липня 2012 року, як підстави виникнення цивільного-правового зобов"язання, визначається тими правами та обов"язками, які взяли на себе учасники (сторони) цього договору: Перевізник - ТзОВ «Мустанг Транс» та Замовник - Приватне акціонерне товариство «Галичина», відповідно до умов цього договору і які закріплені і сформульовані в цьому договорі.

Договір №01072012 від 01 липня 2012 року є двостороннім договором, таким, що не укладений більш як двома сторонами, а лише Перевізником та Замовником; договір не укладений на користь третьої особи.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивач виконав роботи по перевезенню вантажів, що Сторони засвідчили у Актах виконаних робіт на загальну суму 279 561,24 грн. Відповідач частково, в сумі 62 000,00 грн., провів розрахунок з позивачем. Відтак, сума основного боргу складає 217 561,24 грн.(154 745,20 грн.+62 816,04 грн.). Позивач просить стягнути на його користь з відповідача 217 552,24 грн. основного боргу (154 736,20 грн. + 62 816,04 грн.). Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Правами, передбаченими у ч.4 ст.22 ГПК України, наділений лише позивач.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України суб»єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов»язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов»язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов»язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов»язання є підставою для застосування господарських санекцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов»язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов»язання другої столрони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи наведене, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимоги про стягнення з відповідача 217 552,24 грн. основного боргу (154 736,20 грн. + 62 816,04 грн.) за перевезення вантажів, згідно Договору №01072012 від 01 липня 2012 року.

Відповідач доказів зворотнього суду не надав.

При цьому суд вбачає за доцільне зазначити, що моментом виконання грошового зобов»язання є дата зарахування коштів коштів на рахунок кредитора , або видачі їх йому готівкою.

Крім того, відповідно до п.4.2 Договору, виконання зобов»язання відповідачем по сплаті плати за перевезення вантажів не ставиться в залежність від фінансування відповідача та повинно виконуватись протягом 30 банківських днів з моменту підписання Акту виконаних робіт.

Відповідно до ст.ст.610,611 Цивільного кодексу України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» ,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У п.3 зазначеної Постанови вказано, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

У застосуванні індексації можуть враховуватись рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний моменти у часі, з настаннями якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно із ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно із ст..253 ЦК України перебіг строку визначається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

Замовник зобов»язується сплачувати плату за перевезення вантажів, згідно виставлених Перевізником актів виконаних робіт та рахунку. Оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Перевізника, протягом 30 (тридцяти) банківських днів, з моменту підписання Акту виконаних робіт (п.4.2 Договору).

Акт №МТ-0000449 виконаних робіт підписаний 01 .10.2013 року.

Відтак, відповідач повинен був перерахувати позивачу кошти в сумі 216 745,20 грн. в період з 02.10.2013 р. по 12.11.2013 р. включно (30 банківських днів). Однак, як вбачається із банківських виписок, наявних у справі, в зазначений період відповідач не здійснив жодного платежу.

З 13.11.2013 року має місце прострочка виконання грошового зобов»язання. Відповідач перерахував позивачу 62 000,00 грн. в період з 26.08.2014 р. по 24.12.2014 р., а саме : 26.08.2014 року - 10 000,00 грн.;

27.08.2014року - 7 000,00 грн.; 28.08.2014 року - 10 000,00 грн.; 29.08.2014 року - 10 000,00 грн.; 10.09.2014 року - 5 000,00 грн.; 31.10.2014 року - 10 000,00 грн.; 24.12.2014р. - 10 000,00 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних (Акт №МТ-0000449 від 01.10.2013 року), суд, зважаючи що початком прострочки виконання грошового зобов»язання є дата 13.11.2013 р., дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 8 529,32 грн.

Акт №МТ-0000504 виконаних робіт підписаний 01 .11.2013 року.

Відтак, відповідач повинен був перерахувати позивачу кошти в сумі 62 816,04 грн. в період з 04.11.2013 р. по 13.12.2013 р. включно (30 банківських днів). З 14.12.2013 року має місце прострочка виконання грошового зобов»язання. По зазначеному акту відповідач не здійснив жодної оплати.

Перевіривши розрахунок 3% річних (Акт №МТ-0000504 від

01.11.2013р.), суд, зважаючи що початком прострочки виконання грошового зобов»язання є дата 14.12.2013 р., дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 2 612,43 грн.

Вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача 3% річних в сумі 11 164,75 грн. підлягає до задоволення частково, в сумі 11 141,75 грн.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки інфляційних втрат, суд дійшов висновку що такі розрахунки проведено вірно, відтак вимога позивача про стягнення 161 803,48 грн. інфляційних втрат, нарахованих по Акту №МТ-0000449 в сумі 114 141,52 грн., по Акту №МТ-0000504 - в сумі 47 661,96 грн., підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, нга яких грунтутються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кож на сторона повинена довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суцд приймає тільки ті докази, які маю.ть значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України , господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтутьється на всебічному, повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 390 520,47 грн. підлягають до задоволення частково, в саме в сумі 390 497,46 грн.: 217 552,24 грн. основного боргу (154 736,20 грн. + 62 816,04 грн.); 161 803,48 грн. інфляційних втрат; 11 141,75 грн. - 3% річних.

За вимогами пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, немайнового характеру - один розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2014 р. складав 1218,00 грн.

Згідно заяви позивача від від 06.07.2015 року про збільшення позовних вимог, останній просить стягнути на свою користь з відповідача в сукупності 390 520,47 грн. заборгованості. Таким чином, виходячи із ціни позову, у зв»язку із поданою заявою, позивач мав сплатити 7 810,41 грн. судового збору .

Платіжним дорученням №1720 від 14 травня 2015 року позивач сплатив 2983,47 грн. судового збору , платіжним дорученням №1717 від 12 травня 2015 р. - 4351,23 грн. судового збору, платіжним дорученням №1802 від 23 червня 2015 р. - 475,70 грн. судового збору, а разом -7810,41 грн. судового збору.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 7809,95 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1,2,4-3,22, 32,33,34,36,43,49,75, 82,84,85,116 ГПК України, суд,-

Вирішив:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галичина» (вул.Б.Хмельницького,120, м.Радехів, Львівська область, 80200, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» (вул.Гагаріна,14, м.Устилуг, Володимир-Волинський район, Волинська область, 44731, ) 390 497,46 грн. заборгованості, з якої: 217 552,24 грн. основний боргу, 161 803,48 грн. - інфляційні втрати; 11 141,75 грн. - 3% річних., а також стягнути 7809,95 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4. В решті суми заявлених вимог - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.07.2015р.

Суддя Кітаєва С.Б.