РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа №906/246/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Саврій В.А. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - Майстренко В.П. (довіреність №08/17253-010082 від 29.12.2014р.)

відповідача - Дідок Н.В. (керівник)

- Коневський О.Є. (довіреність від 02.03.2015р.)

- Рябоконь А.В. (довіреність від 30.06.2015р.)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Підприємства "Будинкоуправління №9" Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України на рішення господарського суду Житомирської області від 17 березня 2015 року у справі №906/246/15 (суддя Тимошенко О. М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Житомиробленерго"

до Підприємства "Будинкоуправління №9" Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України

про стягнення 254228,37 грн.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2015 року, рішенням господарського суду Житомирської області було задоволено позов ПАТ "Житомиробленерго" до підприємства "Будинкоуправління №9" Макарівської КЕЧ району Міноборони України про стягнення 254 228,37 грн., стягнуто з відповідача на користь позивача 216719,56 грн. - боргу за спожиту активну електроенергію, 23 779,72 грн. - пені; 2065,85 грн. - 3% річних; 4851,30 грн. - судового збору та відмовлено у стягненні 11663,24 грн. - інфляційних.

Відповідач, у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки Будинкоуправління №9 не є енергоспоживаючою організацією, але на його балансі знаходяться житлові будинки в смт. Городок, тому воно зобов'язане нести всі витрати по забезпеченню населення електричною енергією та проводити розрахунки, приймаючи платежі від населення. Тому, вважає, що він не може нести відповідальності за несплату коштів населенням за спожиту електричну енергію.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки закупівля електричної енергії у постачальника проводиться за рахунок коштів споживачів населеного пункту. Умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються укладеним з відповідачем Договором №154 від 14 червня 2010 року про постачання електричної енергії, то позивач вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав для висновку про неправильне застосування судом матеріального чи процесуального права.

15 травня 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 03 червня 2015 року.

03 червня 2015 року, у судовому засіданні судом було оголошено перерву до 01 липня 2015 року.

01 липня 2015 року, у судовому засіданні представники сторін підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

14 червня 2010 року, між Радомишльським РЕМ, який є виробничим підрозділом ПАТ "ЕК "Житомиробленерго", як постачальником, та Будинкоуправлінням №9 Київського КЕУ. назву якого змінено на Підприємство "Будинкоуправління №9" Макарівської КЕЧ району Міноборони України, як споживачем, було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачам №154, згідно умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору і додатками. (а.с.13-20)

Відповідно до п.2.2.3 цього Договору №154, відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати кошти за використану електроенергію, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку електроенергії, класу напруги та за діючими на період розрахунку тарифами у грошовій формі та за іншими формами розрахунків згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 7.3 Договору №154 передбачено, що оплата електроенергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період. Остаточний розрахунок повинен здійснюватися в розмірі фактичного споживання електричної енергії за розрахунковий місяць не пізніше 10 операційних днів з дня отримання рахунку, включаючи день його отримання, для споживачів, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію.

31 січня 2015 року, актом звірки взаємних розрахунків по Договору про постачання електричної енергії споживачам №154 встановлено, що відповідач заборгував позивачу за поставлену з серпня 2014 року по січень 2015 року 216719,56 грн. за спожиту електроенергії. (а.с.7).

24 лютого 2015 року, ПАТ "Житомиробленерго" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до підприємства "Будинкоуправління №9" Макарівської КЕЧ району Міноборони України про стягнення 254 228,37 грн., з яких: 216719,56 грн. - боргу за спожиту електроенергію, 23 779,72 грн. - пені, 11663,24 грн. - інфляційних, 2065,85 грн. - 3% річних та 5084,57 грн. - судових витрат по справі. (а.с.2-3)

17 березня 2015 року, рішенням господарського суду Житомирської області даний позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 216 719,56 грн. - боргу за спожиту електроенергію, 23 779,72 грн. - пені, 2065,85 грн. - 3% річних, 4851,30 грн. - судового збору та відмовлено у стягненні 11663,24 грн. - інфляційних. (а.с.53-55)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як передбачено ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений Договір про постачання електричної енергії споживачам №154, за п.1. якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику вартість поставленої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості та те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З серпня 2014 по січень 2015 року, позивач надавав відповідачу послуги по постачанню електроенергії, за які останній проводив розрахунок не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31 січня 2015 року, склала 216 719,56 грн. (а.с.7)

Відповідач, своїх зобов'язань щодо оплати послуг не виконав і борг перед позивачем не погасив.

Дана обставина не заперечується сторонами.

Пунктом 7.3 Договору №154 передбачено, що остаточний розрахунок за спожиту електроенергію повинен здійснюватися в розмірі фактичного споживання електричної енергії за розрахунковий місяць не пізніше 10 операційних днів з дня отримання рахунку, включаючи день його отримання, для споживачів, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не надав належних доказів, які б підтверджували сплату вищезазначеного боргу, то судова колегію погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 216 719,56 грн. - боргу за спожиту електроенергію за період з серпня 2014 по січень 2015 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.4.2.1 Договору №154, споживач сплачує позивачеві пеню за кожний день прострочення платежу в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу.

Здійснивши перевірку проведеного судом першої інстанції нарахування 3% річних, пені та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення 23 779,72 грн. - пені, 2065,85 грн. - 3% річних та відмови в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 11663,24 грн., оскільки позивач при розрахунку вказав періоди нарахування менше місяця, за які інфляційні нарахування не стягуються, а суд, здійснюючи нарахування інфляційних витрат самостійно, не вправі на власний розсуд виходити за межі вказаних у розрахунку періодів нарахування.

Посилання відповідача на: - звернення до управління НКРЕ у Київській області, -ПАТ "АЕС Київобленерго", - ГУ КЕЧ ЗС України, Житомирської ОДА, - переписку з ПАТ "Житомиробленерго", - протокол наради щодо передачі побутових споживачів (населення) смт. Городок Радомишльського району Житомирської області на прямі розрахунки використану електричну енергію з Радомишльським РЕМ, колегією суддів оцінюються критично і відхиляються як безпідставні, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості ґрунтуються на Договорі про постачання електричної енергії споживачам №154, який є чинним та недійсним не визнавався, і заборгованість не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 17.03.15 р. у справі №906/246/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Підприємства "Будинкоуправління №9" Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/246/15 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.