ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. Справа № 922/1861/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Яновська В.С. - дов. № 38-1871 від 28.05.2010р.,

відповідача - Галактіонова Н.А. - дов. б/н від 23.04.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3289 Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1861/15,

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-будівельна група", м. Харків,

про стягнення заборгованості в розмірі 19 250,60 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. (суддя Буракова А.М.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-будівельна група" на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 19 250,60 грн. вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з січня 2010 року по березень 2010 року та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн.

Відповідач, ТОВ "Фінансово-будівельна група", з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2015р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Позивач, КП "Харківські теплові мережі", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача та у відзиві на неї доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, КП "Харківські теплові мережі" на підставі Розпоряджень про початок та кінець опалювальних сезонів 2009 - 2010 рр. здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових приміщень будівлі за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 123.

На підставі договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.03.2008 р., 21.02.2008 р., 28.12.2007 р. ТОВ "Фінансово-будівельна група" займає нежитлові приміщення загальною площею 566,80 кв.м в будівлі, розташованій за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 123.

У період з січня 2010 року по березень 2010 року відповідач отримував теплову енергію на потреби опалення, яке здійснювало КП "Харківські теплові мережі" у приміщення будівлі за адресою: м. Харків. вул. Полтавський шлях, 123, оскільки, система опалення приміщення є невід'ємною частиною системи опалення в будівлі, що підтверджується актами про включення та відключення опалення: № 176/5415 від 06.11.2009 року, № 176/4733 від 25.03.2010 року.

Позивач відпустив відповідачу в період з січня 2010 року по березень 2010 року теплову енергію на суму 19 250,60 грн. і направив 26.03.2015 року відповідачу вимогу про оплату №242/юр від 20.03.2015 року, але доказів оплати станом на момент розгляду даної справи в матеріалах справи не має. В зазначений період теплова енергія використовувалася відповідачем без укладення договору та була не оплачена останнім.

Як свідчать матеріали справи, 01.09.2008 року між КП "Харківські теплові мережі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-будівельна група", м. Харків було укладено договір № 2460 про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого позивач зобов'язався постачати відповідачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, перелік яких вказано в п.2.1. договору, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 договору.

У відповідності до п. 6.4. договору відповідач повинен був за 3 дні до початку розрахункового періоду сплатити позивачу вартість, зазначеної в додатку №1 до договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2010 року заступник прокурора м. Харкова звернувся до суду першої інстанції з позовною вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-будівельна група", м. Харків на користь КП "Харківські теплові мережі" 23699,53 грн. заборгованості за невиконання договірних зобов'язань за договором № 2460 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, укладеним між КП "Харківські теплові мережі" та відповідачем 01.09.2008 року.

Рішенням господарського суду Харківської області по справі №58/297-09 від 13.01.2011 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.03.2011 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Фінансово-будівельна група" на користь КП "Харківські теплові мережі" 4448,93 грн. заборгованості за невиконання договірних зобов'язань. В частині ж стягнення заборгованості в розмірі 19250,60 грн. відмовлено з посиланням на те, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості по договору № 2460 від 01.09.2008 року за період січень, лютий, березень 2010 року, оскільки договір припинив свою дію 31.12.2009 року.

Таким чином, позивач звернувся з даним позовом до суду, про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 19250,60 грн. за період січень, лютий, березень 2010 року, з посиланням на бездоговірне споживання тепловою енергією.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт набуття, збереження майна (теплової енергії) відповідачем без достатньої правової підстави.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Законом України від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання" передбачено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Таким чином, цивільні права та обов'язки можуть виникати внаслідок дій осіб, зокрема, споживання теплової енергії за відсутності оформленого в установленому порядку договору, тобто без достатніх правових підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що договір № 2460 про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді від 01.09.2008 року укладений між сторонами по справі, на підставі, якого відповідачеві постачалась теплова енергія в гарячій воді в потрібних йому обсягах, припинив свою дію 31.12.2009 року, втім, у період з січня 2010 року по березень 2010 року відповідач продовжував отримувати теплову енергію на потреби опалення, а тому, сторони не перебувають в договірних відносинах, які б регулювали відносини щодо постачання теплової енергії, як того вимагають норми чинного законодавства України, з урахуванням чого, поставлена відповідачеві теплова енергія на суму 19 250,60 грн. за спірний період, є безпідставно набутою, а отже, вимоги позивача про відшкодування її вартості на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України є правомірними.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що він не отримував в січні-березні 2010 року теплову енергію, так як підключення нежитлових приміщень по вул. Полтавський шлях, 123, м. Харкова до системи опалення не означає, що саме відповідача підключено до системи опалення, оскільки за вказаною адресою знаходиться багато нежитлових приміщень і підключення до мережі проводиться саме до розподільчої відповідної теплової рамки.

Проте, такі посилання апелянта є необґрунтованими, оскільки факт відпуску теплової енергії підтверджується актами на включення та відключення опалення, скріпленими підписами та печатками уповноважених осіб з боку позивача та балансоутримувача будівлі, а система опалення приміщення відповідача є невід'ємною частиною системи опалення всієї будівлі.

Також, помилковими є посилання апелянта на те, що 17.12.2009р. працівниками КП "Харківські теплові мережі" був здійснений демонтаж приладів опалення в приміщеннях, що належать відповідачу, про що складено відповідний акт, оскільки даний акт не є належним доказом, який правомірно не було взято судом першої інстанції до уваги. Відповідачем не надано жодного належного документального доказу, що підтверджує факт демонтажу опалювальних приладів, а також доказів встановлення іншого джерела опалення ТОВ "Фінансово-будівельна група".

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції невірно, з порушенням вимог діючого законодавства, застосовано в рішенні суду перебіг позовної давності, так як зазначено, що він почався з 02.04.2015р., (на наступний день після закінчення семиденного строку з дня направлення досудового повідомлення від 20.03.2015р.).

Такі твердження апелянта судова колегія вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

В абз. 3 п. 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", окрім іншого, зазначено, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення передбаченого ч. 2 ст. 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що 26.03.2015 року позивач надіслав відповідачеві лист - вимогу №242/юр від 20.03.2015 року з проханням відповідача у семиденний строк перерахувати на рахунок позивача вартість безпідставно спожитої теплової енергії в розмірі 19250,60 грн. за період з січня 2010 року по березень 2010 року, проте, дана вимога була залишена відповідачем без відповіді і задоволення

Відповідач посилається на те, що строк позовної давності починає перебіг з 21.03.11 (дати прийняття Харківським апеляційним господарським судом рішення у справі № 58/297-10), однак в даній справі № 922/1861/15 мова йде про бездоговірне користування теплової енергії, тому строк починає плинути з моменту пред'явлення листа-вимоги на підставі ст.ст. 530, 1212 ЦК України.

Враховуючи все вищенаведене, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що перебіг позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за безпідставно спожиту теплову енергію за період з січня 2010 року по березень 2010 року в розмірі 19 250,60 грн. почався з 02.04.2015 року (на наступний день після закінчення семиденного строку з дня направлення досудового повідомлення за №242/юр від 20.03.2015 року), а тому звернення позивача до суду з позовом 27.03.2015 р. відбулось у межах трирічного строку позовної давності.

З огляду на зазначені обставини справи та норми чинного законодавства, а також, враховуючи факт набуття, збереження майна (теплової енергії) відповідачем без достатньої правової підстави на момент прийняття рішення по справі, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості безпідставно спожитої теплової енергії у розмірі 19 250,60 грн.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1861/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1861/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 10.07.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.