РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015Справа №910/15210/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в

особі філії Харківське обласне управління

До Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія

«Гарант-Авто»

Про стягнення 20 423,41 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 20 423,41 грн., з яких: 13 940,23 грн. основного боргу, 6 247,25 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 236,23 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору на приймання сум платежів № 20-11 від 20.12.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15210/15 та призначено справу до розгляду на 02.07.2015.

Позивач в судове засідання 02.07.2015 не з'явився.

Відповідач в судове засідання 02.07.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Позивач та відповідач належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 18.06.2015 було надіслано позивачу та відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адреси, що зазначені в позовній заяві, та які згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є місцезнаходженням сторін.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представників сторін суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників сторін.

В судовому засіданні 02.07.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління (позивач, банк) та Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (відповідач, клієнт) укладено договір на приймання сум платежів № 20-11 (далі - договір),

Відповідно до п. 1.1. договору предметом договору є організація та здійснення банком розрахунково-касового обслуговування шляхом приймання сум платежів від платників зі страхові послуги на користь клієнта та перерахування їх на рахунок клієнта.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату за здійснені банком послуги з приймання платежів повністю не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем та нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 5.1. договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом одного року. Договір вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах, якщо одна зі сторін не повідомила іншу про намір розірвати його.

Доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини сторонами не подано.

Відповідно до п. 2.1.2. договору клієнт зобов'язався здійснювати оплату за надані установами банку послуги з розрахунково-касового обслуговування - приймання платежів на підставі акту за звітний місяць, у розмірі:

2 відсотки від суми вказаної в прибутковому документі, але не менше 2,00 (двох) гривень, якщо сума платежу не перевищує 300 (триста) гривень;

1 відсоток від суми вказаної в прибутковому документі, якщо сума платежу перевищує 300 (триста) гривень, але не перевищує 5 000 (п'ять тисяч) гривень;

0,75 відсотка від суми вказаної в прибутковому документі, якщо сума платежу перевищує 5 000 (п'ять тисяч) гривень, але не перевищує 10 000 (десять тисяч) гривень;

0,5 відсотка від суми вказаної в прибутковому документі, якщо сума платежу перевищує 10 000 (десять тисяч) гривень.

Плата за послуги сплачується клієнтом на рахунок установи банку, що вказаний у акті, протягом 3-х (трьох) робочих днів з моменту отримання актів, але не пізніше останнього банківського дня кожного місяця.

В матеріалах справи наявні наступні акти виконаних робіт на загальну суму 13 940,23 грн.:

за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 на суму 3 334,62 грн.,

за період з 01.08.2014 по 31.08.2014 на суму 3 217,63 грн.,

за період з 01.09.2014 по 30.09.2015 на суму 2 573,80 грн.,

за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 на суму 2 437,97 грн.,

за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 на суму 1 960,28 грн.,

за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 на суму 415,88 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав зобов'язання по сплаті наданих послуг з приймання платежів у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість за період з липня по листопад 2014 року, яка становить 13 524,35 грн.

З акту за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 вбачається, що він з боку відповідача не підписаний та не скріплений печаткою.

Належних доказів в підтвердження того, що вказаний акт був позивачем переданий або надісланий поштою відповідачу не подано.

З огляду на те, що за умовами договору підтвердженням надання послуг банком з розрахунково-касового обслуговування та відповідно підставою для оплати цих послуг є акти, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено надання обумовлених договором послуг за грудень 2014 року, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 13 524,35 грн. (13 940,23 грн. - 415,88 грн.) обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за надані послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 6 247,25 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 236,23 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не передбачено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 6 110,00 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 232,50 грн. - 3% річних.

В іншій частині нарахованих інфляційних втрат та 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки нараховані на суму боргу за послуги за грудень 2014 року, підтвердження надання яких не подано.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ) 13 524 (тринадцять тисяч п'ятсот двадцять чотири) грн. 35 коп. основного боргу, 6 110 (шість тисяч сто десять) грн. 00 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 232 (двісті тридцять дві) грн. 50 коп. - 3 % річних, 1 777 (одна тисяча сімсот сімдесят сім) грн. 18 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 09.07.2015.

СуддяВ.В.Сівакова