ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 липня 2015 року Справа № 914/1120/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко Н.М.,
суддів:Барицької Т.Л.,
Картере В.І.,
перевіривши касаційну скаргуУправління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2015
та на рішеннягосподарського суду Львівської області від 12.03.2015
у справі№914/1120/14 господарського суду Львівської області
за позовомУправління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради
до1. Державного комунального підприємства кінотеатр "Київ"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінокомплекс-Київ"; 3. Львівської міської ради;
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Куйбіда-Кришкевич Христини Василівни
за участю прокуратури Львівської області
провизнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Подана 18.05.2015 (відповідно до штампу канцелярії Львівського апеляційного господарського суду на титульному аркуші касаційної скарги) Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (далі- скаржник) касаційна скарга на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 та на рішення господарського суду Львівської області від 12.03.2015 у справі №914/1120/14 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України)

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно з ч.1 ст. 1111 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Пунктом 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" визначено, що прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати таке представництво у будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом. (ч.5 ст. 361 Закону України "Про прокуратуру").

Так, статтею 29 ГПК України передбачено представництво прокуратурою інтересів держави в господарському суді у формі участі прокурора у розгляді вже порушеної справи. Прокурор може вступити з власної ініціативи у справу, провадження в якій порушено за позовом інших осіб, на стороні як позивача, так і відповідача, або третьої особи чи особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої господарський суд вирішив питання про її права та обов'язки. Прокурор може брати участь також у вже порушеній справі про банкрутство й представляти інтереси громадянина і держави в особі учасників справи про банкрутство.

Згідно з ч. 3 ст. 29 ГПК України про свою участь у вже порушеній справі прокурор повідомляє господарський суд письмово, а в судовому засіданні - також і усно.

Відповідне письмове повідомлення прокурора залучається судом до матеріалів справи, а участь прокурора в ній відображається в описовій частині судового рішення, прийнятого зі справи. Прокурор вважається таким, що взяв участь у справі, з дня одержання господарським судом згаданого письмового повідомлення, тобто дня його реєстрації у канцелярії суду.

Як вбачається з матеріалів справи №914/1120/14 ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.05.2014 (а.с. 153-154) було задоволено подане прокуратурою Львівської області клопотання №05/1-357 вих-14 від 28.05.2014 (а.с.132) про вступ прокурора у дану справу.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ГПК України прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Відповідно до п. 61 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №11 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України" прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони (статті 26, 27, 29 ГПК). Тому якщо до касаційної скарги не додано доказів надіслання її копії прокурору, який бере участь у справі, то така касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом (пункт 3 частини першої статті 1113 ГПК України).

Дослідивши касаційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 та на рішення господарського суду Львівської області від 12.03.2015 у справі №914/1120/14 з доданими до неї документами, колегія суддів касаційної інстанції встановила, що до скарги не додано доказів надсилання її копій прокуратурі Львівської області, що відповідно до вищезазначеного, є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Таким чином, заявником касаційної скарги не дотримано вимог ч. 4 ст. 111 ГПК України щодо надання до касаційної скарги належних доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі, що є підставою для повернення касаційної скарги відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Законом України "Про судовий збір" визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

В силу підпункту 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із позовних заяв немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі одного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 1 січня календарного року, в якому скарга подається до суду.

Відповідно до п. 2.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ІV Господарського процесуального кодексу України" якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Статтею 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 N 80-VIII мінімальна заробітна плата на 1 січня 2015 року встановлена у місячному розмірі 1218,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням господарського суду Львівської області від 12.03.2015 позовні вимоги Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, задоволено частково:

- визнано недійсною угоду б/н від 06.08.2012 укладену між Державним комунальним підприємством - кінотеатр "Київ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кінокомплекс-Київ" (852,60 грн.);

- визнано недійсним Договір (цесії) від 23.10.2012, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального органу Куйбідою-Кришкевич Х.В., укладений між Державним комунальним підприємством - кінотеатр "Київ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кінокомплекс-Київ" (Цесіонарій) (852,60 грн.);

- у задоволені позовної вимоги до ТОВ "Кінокомплекс-Київ" в частині визнання недійсним Договору №Г-8359-12 (Д-12) про внесення змін до Договору оренди №Г-8359-12 (Д-12) нерухомого майна (будівель споруд, приміщень за адресою: м. Львів, пр. Шевченка Т., буд. 8 - відмовлено (852,60 грн.);

- у задоволені позовної вимоги до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 30.05.2013р. №2356 "Про включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації способом викупу, об'єкта комунальної власності на проспекти Т.Шевченка, 8" - відмовлено (852,60 грн.).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 вказане рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким у задоволені позовних вимог Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради відмовлено повністю.

Оскільки, в касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 та рішення господарського суду Львівської області від 12.03.2015 і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі (тобто усіх чотирьох позовних вимог), то, відповідно, судовий збір має сплачуватися по кожній із вказаних вимог та становить 3 410,40 грн. (852,60 грн. х 4).

Однак, скаржник, звертаючись до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, наведеного вище не врахував і сплатив судовий збір в меншому ніж було потрібно розмірі, а саме, 2557,80 грн., (платіжні доручення №№3285, 3284, 3282 від 14.05.2015), що є підставою для повернення скаржнику поданої касаційної скарги на підставі п. 4 ч.1 ст. 1113 ГПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 86, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 та на рішення господарського суду Львівської області від 12.03.2015 у справі №914/1120/14 повернути скаржнику.

Справу №914/1120/14 повернути до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Губенко

Судді: Т.Л. Барицька

В.І. Картере