ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа № 911/2137/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКО-ГРУПА";

до Товариства з обмеженою відповідальністю КВЦ "Мегаполіс-Рось";

про стягнення 41661,39 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Біляєв К.В. (наказ № 09/09/2011 від 09.09.2011 р.);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКО-ГРУПА" до Товариства з обмеженою відповідальністю КВЦ "Мегаполіс-Рось" про стягнення 41661,39 грн. з яких 26451,40 грн. основного боргу, 5972,73 грн. пені, 500,04 грн. 3 % річних та 8737,22 грн. інфляційних у зв'язку з неналежним виконанням Договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів № 03/01-14-1 від 03.01.2014 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2015 року порушено провадження у справі № 911/2137/15 та призначено справу до розгляду на 08.06.2015 року.

В судове засідання, яке відбулось 08.06.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 20.05.2015 року не виконав, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався до 30.06.2015 року.

В судовому засіданні 30.06.2015 року представником позивача подана заява про зменшення суми позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у зв'язку з частковою сплатою відповідачем після подачі позовної заяви частини боргу на суму 15000,00 грн., решту позовних вимог залишено без змін.

Відповідач у судове засідання 30.06.2015 року не з'явився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

03.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІКО-ГРУПА" (позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю КВЦ "Мегаполіс-Рось" (відповідач, Покупець) було укладено Договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів № 03/01-14-1 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується організовувати та забезпечувати безперебійну заправку паливо-мастильними матеріалами автотранспорту Покупця за відомостями відпуску нафтопродуктів, а Покупець зобов'язується приймати й оплачувати надані паливо-мастильні матеріали (далі - ПММ).

Відпуск ПММ здійснюється на автозаправній станції Постачальника, яка розташована за адресою м. Сміла, вул. Кармелюка, 70б (п. 1.3 Договору).

Для отримання ПММ на автозаправній станції Постачальника за відомостями, Покупець складає список автомобілів та закріплених до них водіїв, які мають право отримувати ПММ від імені Покупця на автозаправній станції Постачальника. Список автомобілів, які мають отримувати ПММ за відомостями є Додатком до цього Договору та є невід'ємною частиною (п. 1.4 Договору).

Право власності на ПММ, відпущені за відомостями, виникає у Покупця з моменту здійснення запису в відомості на відпуск ПММ. Обов'язковими для заповнення у відомості є дата, номер автомобіля, кількість відпущених ПММ, ціна продажу, ПІБ водія та його підпис (п. 1.7 Договору).

На підставі записів у відомостях Продавець щоденно, але не пізніше 2 банківських днів з моменту отримання ПММ Покупцем та якщо інше не передбачено додатковими угодами до цього Договору, надає Покупцю зведені рахунки-фактури та/або видаткові накладні по всім автомобілям визначеним у Додатку до цього Договору. Рахунки-фактури та/або видаткові накладні спочатку передаються факсимільним зв'язком і мають юридичну силу до моменту отримання оригіналів документів Покупцем (п. 2.3 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору Покупець оплачує Постачальникові 100 % передплату від вартості ПММ, згідно рахунків-фактур та/або видаткових накладних, виставлених по факту відпуску ПММ протягом 5 банківських днів з моменту їх отримання.

Розрахунки за Договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 3.2 Договору).

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 3.3 Договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (п. 7.1 Договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 Договору та закінчується 31.12.2014 року (п. 7.2 Договору).

Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 7.3 Договору).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що позивач протягом жовтня 2013 року - листопада 2014 року поставив, а відповідач прийняв ПММ на загальну суму 137951,40 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями на відпуск нафтопродуктів, видатковими накладними та довіреностями на отримання ТМЦ та не заперечується відповідачем.

Однак, відповідач в порушення п. 3.1 Договору, своєчасно та в повному обсязі свої зобов'язання з оплати отриманих ПММ не виконав, розрахувався частково на суму 111500,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку позивача та прибутковими касовими ордерами, які містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 26451,40 грн., про що Сторонами складено Акти звірки розрахунків за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року та за період з 01.01.2015 року по 31.05.2015 року на суму 26451,40 грн. (без врахування часткової оплати на суму 15000,00 грн.), підписані обома сторонами та скріплені їх печатками (оригінали наявні в матеріалах справи).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Таким чином, згідно уточнених позовних вимог заборгованість відповідача станом на момент прийняття рішення складає 11451,40 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За наслідками розгляду спору, судом встановлено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 11451,40 грн., як заявлено в уточнених позовних вимогах, що відповідачем не заперечено та не спростовано.

У зв'язку з простроченням відповідачем строків оплати ПММ, позивач також заявив у позові вимогу про стягнення з відповідача 5972,73 грн. пені на підставі п. 4.2 Договору, 500,04 грн. 3% річних та 8737,22 грн. інфляційних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 4.2 Договору Покупець зобов'язаний за прострочення оплати сплатити Постачальникові пеню в розмірі 1 % суми простроченої оплатити за кожен день прострочення.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що хоча п. 4. 2 Договору передбачає нарахування пені в розмірі 1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, що суперечить Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» і перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, позивачем здійснено розрахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, річних та інфляційних.

Однак, судом було виявлено помилки в наданому позивачем розрахунку, зокрема, помилки в сумах, на які здійснювались нарахування пені, річних та інфляційних, оскільки позивачем помилково з 06.09.2014 року нараховувались пеня, річні, інфляційні на суму боргу в розмірі 26451,40 грн., яка виникла лише з 01.11.2014 року, як зазначає і сам позивач у наданому розрахунку основного боргу. Судом було здійснено правильний розрахунок пені, річних та інфляційних за заявлений позивачем період на суми боргу які існували на відповідні дати, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 5818,08 грн. пені, 489,11 грн. 3 % річних та 8256,85 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги (уточнені) підлягають частковому задоволенню в сумі 11451,40 грн. основного боргу, 5818,08 грн. пені, 489,11 грн. 3 % річних та 8256,85 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам (уточненим).

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КВЦ "Мегаполіс-Рось" (09113, Київська обл., м. Біла Церква, бульвар 50-річчя Перемоги, буд. 106, кімната 314, код 13708396) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКО-ГРУПА" (02152, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, буд. 1, кв. 24, код 37857261) 11451 грн. (сто одинадцять тисяч чотириста п'ятдесят одна гривня) 40 коп. основного боргу, 5818 грн. (п'ять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень) 08 коп. пені, 489 грн. (чотириста вісімдесят дев'ять гривень) 11 коп. 3 % річних та 8256 грн. (вісім тисяч двісті п'ятдесят шість гривень) 85 коп. інфляційних та 1140 грн. (одна тисяча сто сорок гривень) 87 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 13.07.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін