КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р. Справа№ 910/6159/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Донська Г.Г. - дов. б/н від 12.01.2015р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2015р.

у справі № 910/6159/15-г (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М. - Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про зобов'язання вчинити дії

В судовому засіданні 01.07.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М. - Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначав про те, що 30.01.2015р. він звернувся до відповідача з платіжними дорученнями на перерахування коштів на загальну суму 136 395, 28 грн. зі свого рахунку № 3980, відкритого в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі Договору № 3 на розрахунково-касове обслуговування від 22.03.2007р. Однак, відповідач частково виконав подані позивачем платіжні доручення, в результаті чого невиконаними залишились платіжні доручення на загальну суму 119 362, 61 грн., у зв'язку з чим позивач просив суд зобов'язати відповідача завершити переказ грошових коштів на загальну суму 119 362, 61 грн. згідно з невиконаними платіжними дорученнями шляхом зарахування вказаних грошових коштів на рахунки отримувачів, зазначених у відповідних платіжних дорученнях.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2015р. у справі № 910/6159/15-г позов задоволено повністю.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» виконати подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М. - Україна» платіжні доручення № 46 від 30.01.2015 на суму 14 010, 05 грн., № 47 від 30.01.2015 на суму 16 455, 97 грн., № 50 від 30.01.2015 на суму 3 328, 67 грн., № 51 від 30.01.2015 на суму 4 373, 22 грн., № 52 від 30.01.2015 на суму 3 818, 25 грн. та № 58 від 30.01.2015 на суму 77 376, 45 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М. - Україна» судовий збір у розмірі 2 387, 25 грн.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М. - Україна» з Державного бюджету України сплачений за платіжним дорученням № 329 від 13.03.2015р. судовий збір у розмірі 109, 25 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 19.05.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.07.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.07.2015р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 01.07.2015р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.03.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Банком «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», (відповідач, банк за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М. - Україна» (позивач, клієнт за договором) укладено договір № 3 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 3980 у національній валюті та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку в порядку і на умовах, визначених договором.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1.1 договору банк має право використовувати грошові кошти на рахунку, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно п. 3.1.3. договору банк має право визначати і контролювати напрями використання клієнтом грошових коштів на рахунку і встановлювати інші обмеження його права у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України (п. 3.2.1 договору).

Сторони погодили, що банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом (п. 3.3.2 договору); здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 9:00 до 15:00 крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3 договору); забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок (п. 3.3.4 договору).

Договір, згідно п. 8.1., набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, місцевий господарський суді суд дійшов вірного висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно статті 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що 30.01.2015р. позивач звернувся до відповідача із платіжними дорученнями №44 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 60, 35 грн., №45 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 66, 15 грн., №46 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 14 010, 05 грн., №47 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 16 455, 97 грн., №48 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 177, 25 грн., №49 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 435, 26 грн., №50 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 3 328, 67 грн., №52 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 3 818, 25 грн., №51 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 4 373, 22 грн., №53 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 63, 96 грн., №54 від 30.01.2015 про перерахування грошових коштів у розмірі 853, 62 грн., №55 від 30.01.2015 про перерахування грошових коштів у розмірі 229, 07 грн., №56 від 30.01.2015 про перерахування грошових коштів у розмірі 1 279, 36 грн., №57 від 30.01.2015 про перерахування грошових коштів у розмірі 7 996, 93 грн., №58 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 77 376, 45 грн., №59 від 30.01.2015 про перерахування грошових коштів у розмірі 4 447, 56 грн., №60 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 271, 61 грн. та №61 від 30.01.2015р. про перерахування грошових коштів у розмірі 1 151, 25 грн. на загальну суму 136 395, 28 грн. (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи).

Факт отримання відповідачем вказаних платіжних доручень підтверджується наявністю вхідного штампу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на кожному з них (а. с. 24-41).

Судом встановлено, що станом на дату звернення позивача із вказаними платіжними дорученнями до банку, а саме 30.01.2015р., на поточному рахунку позивача №3980 знаходились грошові кошти у сумі 388 845, 44 грн., що підтверджується належним чином засвідченою копією банківської виписки станом на 30.01.2015р. (а. с. 42).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач частково виконав свій обов'язок за договором № 3 на розрахунково-касове обслуговування від 22.03.2007р., виконавши платіжні доручення №44 від 30.01.2015р., №45 від 30.01.2015р., №48 від 30.01.2015, №49 від 30.01.2015р., №53 від 30.01.2015р., №54 від 30.01.2015р., №55 від 30.01.2015р., №56 від 30.01.2015р., №57 від 30.01.2015р., №59 від 30.01.2015р., №60 від 30.01.2015р. та №61 від 30.01.2015р., що підтверджується наданими позивачем належним чином засвідченими копіями банківських виписок по рахунку № 3980 за 03.02.2015р. та 04.02.2015р.

Таким чином, невиконаними відповідачем залишились платіжні доручення №46 від 30.01.2015р. на суму 14 010, 05 грн., №47 від 30.01.2015р. на суму 16 455, 97 грн., №50 від 30.01.2015р. на суму 3 328, 67 грн., №51 від 30.01.2015р. на суму 4 373, 22 грн., №52 від 30.01.2015р. на суму 3 818, 25 грн. та №58 від 30.01.2015р. на суму 77 376, 45 грн. на загальну суму 119 362, 61 грн.

З наданої позивачем у судовому засіданні першої інстанції 03.04.2015р. виписки по особовому рахунку № 3980 вбачається, що станом на 01.04.2015р. залишок грошових коштів на рахунку позивача становить 123 705, 88 грн., тобто, є достатнім для виконання вказаних платіжних доручень (а. с. 69).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України; безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Відповідно до п. 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21 січня 2004р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004р. за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Згідно пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Пунктом 1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, встановлено, що банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: «Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку»; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Відповідно до частини першої пункту 2.19 вказаної Інструкції, розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Згідно частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб'єктів господарювання та споживачів захищаються, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі.

Посилання апелянта на п. 3.5. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, відповідно до якого банк платника приймає платіжні доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки, не заслуговують на увагу, оскільки спірні платіжні доручення датовані 30.01.2015р. та вже прийняті відповідачем 30.01.2015р., що підтверджується наявністю вхідного штампу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на кожному з них, а тому відповідно до умов договору та норм чинного законодавства повинні бути виконані.

При цьому посилання апелянта на те, що спірні платіжні доручення на виконанні в Банку не перебувають не ґрунтуються на матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача завершити переказ грошових коштів згідно платіжних доручень №46 від 30.01.2015р. на суму 14 010, 05 грн., №47 від 30.01.2015р. на суму 16 455, 97 грн., №50 від 30.01.2015р. на суму 3 328, 67 грн., № 51 від 30.01.2015р. на суму 4 373, 22 грн., №52 від 30.01.2015р. на суму 3 818, 25 грн. та №58 від 30.01.2015р. на суму 77 376, 45 грн. шляхом зарахування вказаних грошових коштів на рахунки отримувачів, зазначених у відповідних платіжних дорученнях, тобто зобов'язання виконати відповідні платіжні доручення, є обґрунтованими, позивачем належними та допустимими доказами доведеними, відповідачем не спростованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що підстав для проведення судової експертизи комп'ютерної техніки та програмних продуктів, за наявності в матеріалах справи належних доказів отримання банком спірних платіжних доручень для виконання, - не має.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 17.04.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2015р. у справі № 910/6159/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2015р. у справі №910/6159/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6159/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала