ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Справа № 904/8635/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк І.Кондратової, С. Могил
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуКомунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради
на постановувід 27.04.2015
Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№ 904/8635/14
за позовомКомунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради
доОбласного комунального вищого навчального закладу "Дніпропетровська консерваторія ім. М. Глінки"
простягнення заборгованості,
у судове засідання прибув представник
відповідачаШевченко М.І. (дов. від 25.12.2014),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представника відповідача та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду з позовом до Обласного комунального вищого навчального закладу "Дніпропетровська консерваторія ім. Глінки" про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 189 018,03 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 (суддя Г. Манько), залишеним без зміни постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 (колегія суддів: А. Прокопенко, Г. Дмитренко, В. Крутовських), у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані наступним.

07.02.2014 між позивачем та відповідачем укладений договір про постачання теплової енергії для задоволення потреб споживача (далі - Договір), згідно з умовами якого теплопостачальне підприємство бере на себе зобов'язання виробляти та постачати теплову енергію для задоволення потреб споживача в опаленні та гарячому водопостачанні, а споживач зобов'язується одержати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість за встановленими тарифами в терміни та на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється по приладу обліку за адресою: вул. Ливарна, буд. 10.

Позивач стверджує, що заборгованість за теплову енергію виникла у період з 17.02.2014 по 07.04.2014 з посиланням на несправність приладу обліку та факт використання відповідачем теплової енергії у спірний період, що підтверджується знятими з приладу обліку архівними даними.

18.02.2014 позивачем та відповідачем складений Акт обстеження приладу обліку теплової енергії за адресою вул. Ливарна, буд. 10, тобто за адресою знаходження відповідача. У Акті зазначено, що опалення вимкнено. Показання водовиміру - 36945, 4 куб.м.

03.03.2014 позивачем та відповідачем складений Акт обстеження приладу обліку теплової енергії за адресою вул. Ливарна, буд. 10. У Акті зазначено, що опалення вимкнено. Показання водовиміру - 36945, 4 куб.м. Пломби не пошкоджені.

02.04.2014 позивачем та відповідачем складений Акт обстеження приладу обліку теплової енергії за адресою вул. Ливарна, буд. 10. У Акті не зазначено, що теплоносій постачався споживачу. Показання водовиміру - 36945, 4 куб. м. Також у акті вказано, що зняті архівні дані. Водночас, у Акті від 02.04.2014 не зазначено, який електронний прилад було застосовано при знятті архівних даних з приладу обліку, його обліковий номер.

Отже, у Актах від 18.02.2014, 03.03.2014, 02.04.2014 не вказано, що при контрольному обстеженні відбувалось споживання теплової енергії. Крім того, у вказаний Актах показники водовиміру не змінювались.

Наданий у якості доказу споживання відповідачем теплової енергії позивачем Звіт про добові параметри теплопостачання за період з 17.02.2014 по 02.04.2014 не приймається до уваги, оскільки вказаний звіт підписаний лише двома представниками позивача. Обробка даних, зазначених у Звіті відбувалась без участі представників відповідача та без участі незалежних фахівців.

Разом з тим, позивачем не доведено, що наданий позивачем до суду звіт про добові параметри теплопостачання за період з 17.02.2014 по 02.04.2014 був зроблений на підставі вимірів 02.04.2014, під час складання Акту обстеження приладу обліку теплової енергії, за адресою вул. Ливарна, буд. 10.

Також у звіті про добові параметри теплопостачання та у Акті від 02.04.2014 не зазначено, який електронний прилад застосований при проведенні вимірів, що позбавляє суд можливості, з'ясувати, чи відповідає вимірювальний засіб вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації у відповідності до приписів Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

Крім того, неможливо встановити, чи відповідав прилад, яким знімали архівні дані вимогам Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

З посиланням на вказане вище, місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у позові відмовив.

Викладені вище мотиви відмови у позові місцевого господарського суду підтримані судом апеляційної інстанції. Разом з тим, апеляційним господарським судом зазначено таке.

Доводи скаржника про те, що теплолічильник відповідно приписів акту обстеження вузла обліку теплової енергії від 20.05.2014 (в якому зазначалось про те, що водомір в неробочому стані) направлений відповідачем на ремонт, про що свідчить свідоцтво про повірку приладу обліку тепла, датоване жовтнем 2014 року, тобто позапланову, і це є підтвердженням його несправності у спірний період, відхиляються, так як докази проведення відповідачем ремонту теплолічильника за період з 20.05.2014 по жовтень 2014 року у матеріалах справи відсутні. Згідно з пояснень відповідача теплолічильник було передано для проведення позачергової повірки, про що свідчить свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 24.09.2014 у зв'язку із зауваженнями позивача, викладеними в акті від 20.05.2014.

Щодо посилань позивача на те, що суд не досліджував питання про те, ким відключено опалення, то в даному випадку акт відключення від опалення відповідача, складений за участю КП "Теплоенерго" у спірний період, не має вирішального значення, оскільки факт відсутності постачання теплової енергії відповідачу зафіксований спільними актами обстеження, які підписані як представником позивача, так і представником відповідача. Отже, представник позивача погодився з висновками, зафіксованими у цих актах.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних судових рішень норм права, просить рішення і постанову скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Позов про стягнення заявленої заборгованості обґрунтований доводами про несправність приладу обліку, з посиланням на акт від 02.04.2014, та про факт споживання відповідачем теплової енергії у спірний період, з посиланням на архівні дані, зняті з приладу обліку, - звіт про добові параметри теплопостачання.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається, зокрема, на перекриття ним внутрішньої засувки у вузлі вводу з огляду на прорив магістральної тепломережі з метою запобігання спустошення всієї системи в цілому.

Судові рішення про відмову у позові засновані на недоведеності позивачем факту несправності приладу обліку у спірний період, а також на неприйнятті у якості належного та допустимого доказу звіту про добові параметри теплопостачання.

Колегія суддів Вищого господарського суду України підтримує висновок судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем факту несправності приладу обліку.

Так, у акті обстеження вузла обліку теплової енергії від 02.04.2014 вказано про те, що водомір не у неробочому стані, однак у такому акті не вказана причина неробочого стану водоміру.

Посилання на несправність водоміру з вини відповідача у спірний період могли б бути обґрунтовані позивачем, зокрема у спосіб ініціювання експертизи приладу обліку, проте останній право на ініціювання відповідної експертизи не реалізував.

Водночас, відповідно до п. 11 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 самовільне втручання в діючі системи теплопостачання і теплоспоживання забороняється, а п. 40 зазначених правил встановлено, що споживач зобов'язаний, зокрема, погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.

Разом з тим, згідно з п. 6.1.18 Договору у випадку витоків мережної води з теплової системи споживача, останній має право негайно припинити споживання теплової енергії до усунення причин та повідомити про це теплопостачальне підприємство і скласти про це з теплопостачальним підприємством акт.

Відповідачем не обґрунтована правомірність перекриття засувки у спірний період після усунення причин прориву магістральної тепломережі, а також не надано доказів негайного повідомлення позивача про припинення споживання теплової енергії та складання з позивачем відповідного акта.

Отже, перекриття відповідачем засувки у вузлі вводу після усунення причин прориву магістральної тепломережі оцінюються колегією суддів Вищого господарського суду України як самовільне відключення системи постачання теплової енергії. Зазначені дії відповідача не можуть бути оцінені судом у якості спростування споживання теплової енергії у спірний період, оскільки за відсутності пломбування позивачем засувки у перекритому стані, відповідач мав можливість відновити постачання теплової енергії у будь-який момент спірного періоду.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій не надана належна правова оцінка наведеним вище обставинам, рішення та постанову слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 у справі № 904/8635/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Судді: Є. Борденюк

І. Кондратова

С. Могил