УХВАЛА

08.07.2015Справа № 910/3223/15-г

За скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України"

На дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної

виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві

У справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА ЕК"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 3 118 165, 68 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

від скаржника Гринюк О.А. по довіреності № 14-126 від 13.05.2014

від позивача не з'явились

від ВДВС не з'явились

СУТЬ СПОРУ :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/3223/15-г позов задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА ЕК" 2 280 000,00 грн. - основного боргу, 151 050,00 грн. - 3 % річних, 1000,00 грн. - пені, 597 360,00 грн. 00 коп. - інфляційних втрат та 60 796,20 грн. - витрат по сплаті судового збору; в іншій частині в позові відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2015 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/3223/15-г видано відповідний наказ.

09.06.2015 Публічне акціонерне товариство Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця та скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, відповідно до якої просить:

1. Визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови від 20.05.2015 ВП № 47373152 про стягнення з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виконавчого збору в сумі 309 020, 62 грн.

2. Визнати недійсною постанову від 20.05.2015 державного виконавця щодо винесення постанови від 20.05.2015 ВП № 47373152 про стягнення з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виконавчого збору в сумі 309 020, 62 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві призначено до розгляду на 08.07.2015.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві передано на розгляд судді Сівакової В.В., у в'язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному.

Представник скаржника в судовому засіданні 08.07.2015 подану скаргу підтримав в повному обсязі.

Позивач та Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та позивач в судове засідання 08.07.2015 не з'явились, вимог ухвали суду від 16.16.2015 не виконали.

За приписами ч.2 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача чи представника Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши в засіданні суду скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Дії Державної виконавчої служби є її повноваженнями, визначеними Законом України "Про виконавче провадження", наслідком реалізації яких є оформлення відповідних актів.

Способом оскарження дій органів Державної виконавчої служби є вимога про визнання прийнятих актів недійсними; не вчинення органами Державної виконавчої служби дій, визначених Законом, є оскарження бездіяльності органів Державної виконавчої служби.

Умови та порядок виконання рішень судів і інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначає Закон України "Про виконавче провадження" та Інструкція з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012.

В обґрунтування поданої скарги боржник зазначає те, що 29.04.2015 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47373152 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/3223/15-г від 10.04.2015, яка була отримана відповідачем 05.05.2015. Відповідач у відповідності до встановленого ст. 25 Закону України Про виконавче провадження» строку для добровільного виконання 12.05.2015 сплатив на користь позивача кошти згідно платіжних доручень № 3004126 та № 3004127. З огляду на викладене дії державного виконавця з винесення 20.05.2015 постанови про стягнення з боржника виконавчого збору неправомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом, іншими нормативно -правовими актами, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" підставою відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, зазначений у статті 17 Закону.

Постановою ВП № 47373152 від 29.04.2015 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/3223/15-г від 10.04.2015.

Скаржник вказує на те, що він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 05.05.2015.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В постанові ВП № 47373152 від 29.04.2015 боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду у семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У пункті 4.1.1 абзацу третього Інструкції про проведення виконавчих дій зазначається, що постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому статтею 35 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Крім того, статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

У зв'язку із несвоєчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадженням відповідач скористався вищезазначеною нормою та направив 06.05.2015 на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві заяву про відкладення провадження виконавчих дій № 14/2-834 від 06.05.2015, в якій просив поновити строк для добровільного виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/3223/15-г.

Матеріалами справи свідчать, що 12.05.2015 Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» сплатило на рахунок ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА ЕК» кошти по виконавчому провадженню ВП № 47373152, що підтверджується платіжними дорученнями № 3004126 та № 3004127 від 12.05.2015.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 27 Закону "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлений порядок стягнення виконавчого збору. Зокрема, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

20.05.2015 державним виконавцем винесено постанову ВП № 47373152 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 309 020,62 грн., оскільки боржником наказ Господарського суду міста Києва № 910/3223/15-г від 10.04.2015 не виконано в добровільному порядку.

Згідно ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 30 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення боржнику органом виконавчої служби не надано. Не містять матеріали справи і доказів про вручення названої постанови боржникові під розписку.

Також, не підтверджується настання тієї обставини, що державним виконавцем було розпочато виконання рішення в примусовому порядку. Також не подано доказів вжиття заходів необхідних для виконання рішення суду в примусовому порядку, визначених ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, матеріали справи свідчать, що відповідачем сплачено борг позивачу добровільно, а не в примусовому порядку виконання рішення суду.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2013 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Обов'язковою передумовою виникнення у державного виконавця права на стягнення виконавчого збору з боржника визначено факт здійснення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу. Без вчинення дій з примусового виконання є неможливим стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Органом виконавчої служби належних та допустимих доказів, які б спростували обставини зазначені скаржником та встановлені судом, не подано.

З огляду на викладене суд приходить до висновку що дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП № 47373152 від 20.05.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору є неправомірними, а постанова підлягає визнанню недійсною.

Як зазначено в п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві при винесені постанови ВП № 47373152 від 20.05.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 309 020,62 грн.

3. Визнати недійсною постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП № 47373152 від 20.05.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 309 020,62 грн.

СуддяВ.В.Сівакова