ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року Справа № 916/420/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддівЧернова Є.В., Цвігун В.Л.,
за участю представників:
позивача -Громніцький Ю.П.,
відповідача -не з'явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 21.05.2015
у справі№916/420/15-г
за позовомПАТ "НАК "Нафтогаз України"
доКП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"
про стягнення 42319,45 грн. пені, 126025,18 грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 20427,12 грн.
встановив:

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.04.2015 (суддя Степанова Л.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 (судді: Петров М.С., Разюк Г.П., Колоколов С.І.), в позові відмовлено повністю у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, а саме ст.ст.22,549-552,614,625,629 ЦК України, ст.233 ГК України та ст.ст.43,83,84 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що предметом договору про організацію взаєморозрахунків є погашення основного боргу в розмірі 545000 грн., а предметом позову є стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за прострочення зобов'язань по оплаті спожитого природного газу.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про відмову в позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що:

30 вересня 2013 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненернго" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/4036-БО(Р)-23 (надалі - договір) (а.с.10), за умовами п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору продавець передає покупцеві у вересні 2013 року газ в обсязі 1241,108тис.куб.м., спожитий покупцем у період січень-серпень 2013 року.

Згідно з п.3.2 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що ціна за 1000куб.м. газу, спожитого в період січень-червень 2013 року, становить 3509 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000куб.м. газу - 3884,78 грн., крім того ПДВ (20%) - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Згідно п.5.2.2 договору ціна за 1000куб.м. газу, спожитого в період липень-серпень 2013 року, становить 3459 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000куб.м. газу - 3823,78 грн., крім того ПДВ (20%) - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ, що передається згідно з п.2.1 цього договору, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу, зазначеному у п. 3.3 цього договору

Дійсно, згідно з п.7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів і діє в частині передачі газу до 30 вересня 2013 року включно, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.15-18), на виконання вищенаведених умов договору ПАТ "НАК "Нафтогаз України" протягом січня-квітня 2013р. було поставлено, а КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" прийнято природний газ на загальну суму 5785717,83 грн. згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2013.

Однак, з наявних в матеріалах справи та належним чином досліджених судами копій виписок банку, платіжних доручень та листа КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" №2542 від 30.09.2013 вбачається, що відповідачем було здійснено оплату за отриманий за договором №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 природний газ у повному обсязі шляхом оплати суми у розмірі 401717,83 грн. на виконання умов договору, суми у розмірі 545000 грн. згідно з умовами договору про організацію взаєморозрахунків №870/30 від 22.10.2014, а також суми у розмірі 4839000 грн., зарахованої в рахунок погашення заборгованості за договором №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 згідно з листом Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" №2542 від 30.09.2013.

Так, відповідачем на виконання умов договору №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 було погашено заборгованість за отриманий природний газ у розмірі 401717,83 грн., а 4839000 грн. зараховано в рахунок погашення заборгованості за договором №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 згідно з листом Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" №2542 від 30.09.2013.

В подальшому, 22 жовтня 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області (Сторона-1), Департаментом фінансів Одеської облдержадміністрації (Сторона-2), Департаментом розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської облдержадміністрації (Сторона-3), Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (Сторона-4) та Національною акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Сторона остання) було укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") №870/30 (надалі - договір №870/30 від 22.10.2014), предметом якого визначено організацію проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМ України від 29.01.2014 №30.

Відповідно до пунктів 2-6 договору №870/30 від 22.10.2014 сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Стороні-1 в сумі 545000 грн. на підставі рішення Мінфіну. Сторона-1 перераховує на рахунок Сторони-2 кошти в сумі 545000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-2 перераховує на рахунок Сторони-3 кошти в сумі 545000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-3 перераховує на рахунок Сторони-4 кошти в сумі 545000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню.

Згідно п.7 договору № 870/30 від 22.10.2014р. Сторона-4 (відповідач) перераховує на рахунок Сторони останньої (позивача) кошти в сумі 545000 грн. у тому числі 90833,33 грн. ПДВ, для погашення заборгованості за спожитий газ за 2013р. згідно з договором від 30.09.2013 №13/4036-БО(Р)-23.

Відповідно до п.15 договору №870/30 від 22.10.2014 сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають жодної претензії стосовно предмета договору.

Згідно платіжного доручення №29 від 21.11.2014 Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на підставі договору №870/30 від 22.10.2014 сплачено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за спожитий природний газ в 2013р. заборгованість у розмірі 545000 грн. за договором від 30.09.2013 № 13/4036-БО(Р)-23.

Враховуючи умови договору №870/30 від 22.10.2014, апеляційна інстанція погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що сторони, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором №13/4036-ЮО(Р)-23 від 30.09.2013р. Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах зі спорів про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за порушення строків виконання зобов'язання по оплаті спожитого природного газу (постанова ВСУ від 09.09.2014 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012).

Отже, для застосування санкцій, передбачених умовами п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №13/4036-ЮО(Р)-23 від 30.09.2013, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до п.15 якого сторони засвідчили, що після виконання цих договорів вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Як встановлено судом першої інстанції, розрахунок за поставлений природний газ відповідачем здійснено у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, а тому відмова у задоволенні позову є обґрунтованою.

Однак, колегія не може погодитися з передчасними висновками судів про наявність підстав для відмови в позові повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.105 ГПК України у постанові мають бути зазначені обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Судами попередніх інстанцій в ході дослідження та правової оцінки копій виписок банку, платіжних доручень та листа КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" №2542 від 30.09.2013 встановлено той факт, що відповідачем послідовно було здійснено оплату за отриманий за договором №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 природний газ у повному обсязі шляхом оплати суми у розмірі 401717,83 грн. на виконання умов договору, суми у розмірі 545000 грн. згідно з умовами договору про організацію взаєморозрахунків №870/30 від 22.10.2014, а також суми у розмірі 4839000 грн., зарахованої в рахунок погашення заборгованості за договором №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 згідно з листом Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" №2542 від 30.09.2013.

Так, спочатку кошти в сумі 4839000 грн. були зараховані в рахунок погашення заборгованості за договором №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 згідно з листом Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" №2542 від 30.09.2013 (а.с.103), а, в подальшому, на виконання умов договору №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 відповідачем було погашено частину заборгованості за отриманий природний газ у розмірі 401717,83 грн., яка (заборгованість) існувала в період з 04.10.2013р. по 14.03.2014р.

Враховуючи умови договору про організацію взаєморозрахунків №870/30 від 22.10.2014, колегія суддів наголошує на тому, що сторони, уклавши вказаний договір, змінили порядок і строк проведення розрахунків виключно в частині заборгованості в сумі 545000 грн. за природний газ, поставлений за договором №13/4036-ЮО(Р)-23 від 30.09.2013р., що залишилося поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій.

Як роз'яснено в абзаці 1 п.1.12 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги ч.1 ст.47 і ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Оцінюючи спірні правовідносини сторін, колегія зазначає, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень не була врахована та істотна обставина, що позивачем в період з 04.10.2013р. по 14.03.2014р. нараховувалися пеня, інфляційні втрати та 3% річних не на суму 545000 грн., а на більші суми заборгованостей за березень-квітень 2013р., які поступово погашалися відповідачем. При цьому, предметом договору про організацію взаєморозрахунків №870/30 від 22.10.2014 було погашення основного боргу відповідача лише на суму 545000 грн., що не звільняє останнього від обов'язку сплатити кредитору відповідні суми нарахувань у вищевказаний період.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст.43,101,105 ГПК України судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної правової оцінки розрахунку розміру позовних вимог (а.с.19-21), з якого вбачається, що пеня, інфляційні втрати та 3% річних нараховуються позивачем на суму основного боргу за березень-квітень 2013р., яка в період з 04.10.2013р. по 14.03.2014р. значно перевищувала розмір заборгованості (545000 грн.), строк сплати якої було змінено та врегульовано договором про організацію взаєморозрахунків №870/30 від 22.10.2014.

Отже, наведене вище вимагає від суду касаційної інстанції встановлювати фактичні обставини справи, зокрема, щодо встановлення дійсного розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних, правомірно нарахованих за період з 04.10.2013р. по 14.03.2014р. на відповідну суму основного боргу, та підлягаючих до стягнення, з проведенням їх обґрунтованого перерахунку, що безумовно виходить за межі перегляду справи в порядку касації (ч.2 ст.1117 ГПК України) та є підставою для скасування оскаржуваних рішення та постанови з передачею справи на новий розгляд до місцевого господарського суду у зв'язку з неповним встановленням та з'ясуванням обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

При цьому, на підставі ст.22 ГПК України позивач при новому розгляді справи не позбавлений права надати уточнений розрахунок розміру позовних вимог з врахуванням необхідності його зменшення.

Відповідно до п.3 ст.1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, вищезгадані порушення норм процесуального права (ст.ст.43,101,105 ГПК України), які унеможливили достеменне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, колегія вбачає правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування рішення та постанови і передачі справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 у справі №916/420/15-г скасувати з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий, суддя В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун