КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа№ 911/5529/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Сидоренка А.С. - дов. №14-100 від 18.04.2014 р.

від відповідача Пільчевського А.Є. - дов. б/н від 30.03.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства

Київської обласної ради «Тетіївтепломережа»

на рішення господарського суду Київської області

від 13.05.2015 р. (суддя Мальована Л.Я.)

у справі №911/5529/14

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

(далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України»)

до Комунального підприємства

Київської обласної ради «Тетіївтепломережа»

(далі - КП КОР «Тетіївтепломережа»)

про стягнення 215 652,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 13.05.2015 р. у справі №911/5529/14 позов задоволено повністю, стягнуто з КП КОР «Тетіївтепломережа» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 63 752,50 грн. пені, 122 501,54 грн. три проценти річних, 29 398,69 грн. інфляційних втрат та 4 313,10 грн. судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. За твердженнями апелянта, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що за умовами договорів про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 29.12.2009 р. тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями справу №911/5529/14 за апеляційною скаргою КП КОР «Тетіївтепломережа» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2015 р. у зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці, а судді Коршун Н.М. на лікарняному, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2015 р. апеляційну скаргу КП КОР «Тетіївтепломережа» прийнято до провадження, розгляд справи №911/5529/14 призначено на 30.06.2015 року.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 р. враховуючи формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, вихід судді Алданової С.О. з відпустки, а судді Коршун Н.М. з лікарняного, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 р. апеляційну скаргу КП КОР «Тетіївтепломережа» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання з'явилися представники сторін, представник апелянта доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати за наведених в скарзі підстав та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до КП КОР «Тетіївтепломережа» про стягнення 215 652,73 грн. штрафних санкцій за договором купівлі-продажу природного газу №13/2005-ТЕ-17 від 29.12.2012 р. (далі - Договір), з яких: 63 752,50 грн. - пеня; 29 398,69 грн. - три проценти річних; 122 501,54 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на виконання Договору ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з січня по жовтень 2013 року поставлено, а відповідачем отримано природний газ на суму 873 092,37 грн. Відповідачем зобов'язання з оплати поставленого природного газу виконано з порушенням передбачених Договором строків, в зв'язку з чим позивач на підставі ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 610-612, 625 ЦК України, п. 7.2 Договору просив стягнути з КП КОР «Тетіївтепломережа» вищезгадані штрафні санкції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив посилаючись на укладення між сторонами договорів про організацію взаєморозрахунків №229/30 від 14.02.2014 р. та №732/30 від 09.10.2014 р., якими змінено строки оплати поставленого за Договором природного газу, що унеможливлює нарахування заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Суд першої інстанції, заслухавши доводи представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак позов задовольнив повністю.

Так, задовольняючи позов місцевий суд посилався на те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки відповідачем прострочено виконання зобов'язання за Договором, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягають стягненню 122 501,54 грн. інфляційних втрат та 29 398,69 грн. три проценти річних, які нараховано позивачем відповідно до закону та умов Договору, а також 63 752,50 грн. пені на підставі ст. 230 ГК України та п. 7.2 Договору.

Відхиляючи доводи відповідача про те, що договорами про організацію взаєморозрахунків №229/30 від 14.02.2014 р. та №732/30 від 09.10.2014 р. змінено строки оплати поставленого природного газу суд вважав згадані договори такими, що стосуються виключно джерел та порядку фінансування оплати отриманого природного газу за Договором. При цьому рахував, що жодних змін до Договору, в тому числі в частині строків оплати та відповідальності за прострочення, цими договорами не вносилось, питання про припинення Договору чи заміну (новацію) не вирішувалось, відтак, на думку місцевого суду, ці договори жодним чином не змінюють та не припиняють зобов'язань сторін за Договором, а лише свідчать про те, що відповідачу погоджено бюджетне фінансування оплати отриманого природного газу. Крім цього, домовленостей щодо зменшення чи скасування передбачених Договором санкцій відповідні договори не містять тощо.

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, як встановлено матеріалами справи, 29.12.2012 р. позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) укладено Договір, за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупця в 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його на умовах Договору.

На виконання Договору позивач передав в 2013 році, а відповідач отримав природний газ на суму 873 092,37 грн., що підтверджується сторонами по справі.

Покупець на підставі ч. 1 ст. 692 ЦК України зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару.

Як визначено сторонами (п. 6.1 Договору), оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач не заперечував, що ним здійснено оплату поставленого природного газу в сумі 873 092,37 грн. з порушенням встановлених Договором строків, однак зазначав, що порушення строків оплати відбулося не з його вини, оскільки розрахунки за природний газ на вироблення теплової енергії здійснюються за особливим алгоритмом і регулюються державою, а заборгованість за Договором виникла в зв'язку з різницею в тарифах на теплову енергію внаслідок невідповідності її фактичної вартості тарифам, що затверджені НКРЕ і на відшкодування яких з Державного бюджету не перераховувалися субвенції згідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання».

Так, на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про теплопостачання» державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Загальні засади формування тарифів на теплову енергію встановлено ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», згідно якої тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, які здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» (п. 24 ст. 14 цього Закону) встановлено, що кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються, в тому числі, на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, які затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» (п. 2 ст. 16 цього Закону) надано право Кабінету Міністрів України здійснити випуск облігацій внутрішньої державної позики понад обсяги, встановлені у додатку №2 до цього Закону, в сумі 11.117.724 тис. гривень із зарахуванням отриманих коштів до спеціального фонду державного бюджету і спрямуванням на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, визначену пунктом 24 статті 14 цього Закону, для проведення розрахунків за природний газ з публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та компенсації різниці в тарифах на виробництво теплової енергії для населення на теплогенеруючих установках з використанням будь-яких видів палива та енергії за виключенням природного газу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з відповідним коригуванням показників фінансування і видатків державного бюджету та граничного обсягу державного боргу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30 затверджено «Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» (далі - Порядок), яким визначено механізм надання в 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення такої заборгованості.

Як встановлено матеріалами справи, КП КОР «Тетіївтепломережа» є теплопостачальною організацією, яка самостійно виробляє теплову енергію та надає послуги з централізованого опалення населенню, бюджетним організаціям, іншим споживачам.

Відповідно до п. 4 Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», згідно з довідкою, яка підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Так, на виконання Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30 14.02.2014 р. та 09.10.2014 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Управлінням фінансів Тетіївської райдержадміністрації, Тетіївською районною державною адміністрацією, КП КОР «Тетіївтепломережа» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» укладено договори про організацію взаєморозрахунків №229/30 та №732/30 (далі - Договори взаєморозрахунків).

На підставі п. 8 Договорів взаєморозрахунків КП КОР «Тетіївтепломережа» перераховує на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» кошти в сумі 295 156,03 грн. та 577 936,34 грн. відповідно для погашення заборгованості за спожитий природний газ за Договором.

Відповідно до п. 11 Договорів взаєморозрахунків сторони зобов'язались, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості згідно Договору.

Договори взаєморозрахунків набули чинності, й не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач платіжними дорученнями №19 від 01.04.2014 р. на суму 295 156,03 грн. та №23 від 16.10.2014 р. на суму 577 936,34 грн. (загалом 873 092,37 грн.) у встановлені Договорами взаєморозрахунків строки повністю розрахувався з позивачем за Договором.

В зв'язку з цим, апеляційний господарський суд вважав, що суд першої інстанції допустився помилки, коли дійшов висновку, що Договорами взаєморозрахунків не змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором за Договором, оскільки уклавши згадані правочини сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, отриманий за період, за який було нараховано пеню, три проценти річних та інфляційні втрати. Таким чином, для застосування встановлених п. 7.2 Договору санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України наслідків необхідно щоб оплата була здійснена поза межами визначених Договорами взаєморозрахунків порядку і строків, отже підстав для застосування ст. 625 ЦК України та п. 7.2 Договору немає.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у справі №924/1265/13 (постанова від 25.03.2015 р.); у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012 (постанова від 30.09.2014 р.); у справі №5011-35/1271-2012 (постанова від 23.09.2014 р.); у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012 (постанова від 16.09.2014 р.); у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012 (постанова від 09.09.2014 р.); у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 (постанова від 09.09.2014 р.); у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012 (постанова від 09.09.2014 р.) за наслідками перегляду постанов Вищого господарського суду України.

На підставі ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений в його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується з оскарженим рішенням про задоволення позову, вважає його незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову. Тому доводи відповідача по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу, а скарга підлягає задоволенню.

З огляду на задоволення апеляційної скарги витрати зі сплати судового збору за подання скарги на підставі ст. 49 ГПК України належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» задовольнити, рішення господарського суду Київської області від 13.05.2015 р. у справі №911/5529/14 скасувати та прийняти нове рішення: в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» про стягнення 215 652,73 грн. відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, код 20077720) на користь Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» (09800, Київська обл., м. Тетіїв, вул. Леніна, буд. 19А, код 24879282) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 156 (дві тисячі сто п'ятдесят шість) грн. 55 коп.

Видачу наказу доручити господарському суду Київської області.

Матеріали справи №911/5529/14 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун