КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа№ 910/5715/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Бондарук П.М. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015

у справі № 910/5715/15-г (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт»

до Публічного акціонерного товариства «Златобанк»

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Херсонський морський торговельний порт» (далі, позивач або ДП «ХМТП») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням уточнення до позовної заяви; том 1, а.с. 70-71) до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі, відповідач або Банк) про зобов'язання Банку виконати платіжні доручення (здійснити перерахування коштів): № 69 від 18.02.2015 на суму 608 534 (шістсот вісім тисяч п'ятсот тридцять чотири) грн.51 коп.; платіжне доручення № 1269 на суму 954 442 (дев'ятсот п'ятдесят чотири тисячі чотириста сорок дві) грн. 57 коп. від 18.02.2015; платіжне доручення (заяви на переказ SWIFT) № 1 від 18.02.2015 на суму 294 699 (двісті дев'яносто чотири тисячі шістсот дев'яносто дев'ять) дол. США 97 центів на поточний рахунок № 454, відкритий у Херсонській філії «Укрексімбанк».

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором банківського рахунку № 1670-ЮР від 30.09.2010.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/5715/15-г у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, який у спірних правовідносинах виступає кредитором, звернувся до відповідача (боржника) з вимогою здійснити переказ грошових коштів за Договором банківського рахунку 18.02.2015, тобто, у період запровадження у банку тимчасової адміністрації. Відтак, виконання зазначеної операції Банком обмежувалось положення пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на час виникнення спору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/5715/15-г і прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що посилання Банку на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо нездійснення задоволення вимог вкладників та інших кредиторів Банку під час дії тимчасової адміністрації Банку не можна вважати правомірним, оскільки даний нормативний акт не поширюється на зобов'язання банку стосовно виплати коштів за договорами банківського рахунку клієнта.

Як стверджує апелянт, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» бере на себе обов'язок з повернення коштів лише стосовно фізичних осіб - клієнтів Банку та зовсім не може бути взятий до уваги при вирішенні спору стосовно перерахування коштів з одного банківського рахунку на інший, що в свою чергу призводить до неправильного тлумачення обов'язку банку перед клієнтом щодо належного виконання зобов'язань за договорами банківського рахунку.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 11.06.2015.

04.06.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/5715/15-г залишити без змін.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника позивача, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 розгляд справи було відкладено на 09.07.2015.

У судове засідання, призначене на 09.07.2015, представник позивача знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів, враховуючи те, що розгляд справи вже відкладався для надання можливості позивачу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засідання заперечив проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 30.09.2010 між ДП «Херсонський морський торговельний порт» та ПАТ «Златобанк» в особі відділення «Херсонська регіональна дирекція» АТ «Златобанк» було укладено Договір банківського рахунку № 1670-ЮР (далі, Договір), відповідно до якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній або іноземній валюті та здійснює його розрахунково - касове обслуговування відповідно до Положення про оформлення та подання клієнтами платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах, заяв про купівлю або продаж іноземної валюти або банківських металів до уповноважених банків і інших фінансових установ та порядок їх виконання, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, в тому числі здійснює функції розрахункової палати відповідно до Положення про розрахункові палати для пред'явлення векселів до платежу, та отримує плату за обслуговування клієнта згідно з тарифами на операції та послуги АТ «Златобанк».

Відповідно до пункту 2.1. Договору розрахункові документи приймаються до виконання Банком протягом 10-ти календарних днів з дня їх виписки, при цьому день заповнення розрахункового документу не враховується.

Платежі з рахунку клієнта проводяться за його дорученням на підставі розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня. У разі виникнення у клієнта потреби в термінових платежах, Банк, в разі технічної можливості, може здійснити платежі з рахунку клієнта у урахуванням поточних надходжень за умови погодження виконання цих платежів Банком (пункт 2.2. Договору).

Згідно пункту 2.3. Договору операції за розрахунковими документами в гривні, які надійшли від клієнта протягом операційного часу, здійснюються банком в день надходження документів. Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли після операційного часу, Банк виконує не пізніше наступного робочого дня.

Пунктом 2.4. Договору визначено, що Банк виконує платіжні доручення в іноземній валюті в межах строку, погодженого з клієнтом. Цей строк зазначається клієнтом у графі «Допоміжні реквізити» платіжного доручення в іноземній валюті.

ДП «ХМТП» на адресу Банку було відправлено запит за № 11-02/10 від 13.02.2015 до Херсонської дирекції АТ «Златобанк» стосовно наявності грошових коштів ДП «ХМТП» на рахунках банку.

Згідно довідки АТ Херсонської регіональної дирекції АТ «Златобанк» за вих. № 692-02/15 від 13.02.2015 у Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» залишок коштів станом на кінець дня 13.02.2015 на поточних рахунках складає: на поточному рахунку № 1670 в національній валюті - 954 442,57 грн. на поточному рахунку № 1670 в доларах США - 294 699,97 доларів США, на поточному рахунку № 1670 в євро залишок коштів відсутній; на поточному рахунку № 1670 в національній валюті - 608 534,51 грн., на поточному рахунку № 1670 в національній валюті - 4 900,00 грн.

У зв'язку з наявністю у ДП «ХМТП» коштів на розрахункових рахунках у Банку ДП «ХМТП» було надано платіжні доручення на переказ коштів.

Відповідно до платіжного доручення № 69 від 18.02.2015 сума перерахування становить 608 534, 51 грн.; згідно платіжного доручення № 1269 від 18.02.2015 - 954442,57 грн.; згідно платіжного доручення (заяви на переказ SWIFT) № 1 від 18.02.2015 - сума, що підлягає перерахуванню в іноземній валюті становить 294 699 дол. США 97 центів.

Зазначені доручення Банком виконані не були.

У зв'язку з невиконанням Банком даних платіжних доручень на переказ коштів, 23.02.2015 ДП «ХМТП» було відправлено вимогу № 18-23/63 на адресу АТ «Златобанк» у м. Києві.

У відповідь на вказану вимогу Банк повідомив позивача про неможливість виконання даних платіжних доручень на переказ коштів, обґрунтовуючи свою відмову положеннями пункту 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вважаючи такі дії Банку неправомірними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунка.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно зі статтею 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі постанови Правління Національного Банку України від 13.02.2015 № 105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» та згідно статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 № 30, яким вирішено запровадити тимчасову адміністрацію та призначити уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» на 3 три місяці з 14.02.2015 до 13.05.2015.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

У пункті 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачені статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (із змінами та доповненнями).

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

За змістом пункту 1.24. статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Отже, враховуючи вищенаведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання з переказу коштів з рахунку позивача, відкритому в Банку, на його рахунок в іншому банку, на рахунок контрагента або рахунок, відкритий в органах державної казначейської служби, є майновим зобов'язанням.

Таким чином, враховуючи що платіжні доручення були надані на виконання Банку 18.02.2015, тобто після запровадження у Банку процедури тимчасової адміністрації, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач у спірних правовідносинах виступає кредитором банку за майновою вимогою, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Під час розгляду справи колегією суддів також враховано, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірних платіжних доручень позивача.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

При цьому, судом враховано правову позицію Верховного Суду України у справі № 910/9232/14.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення (здійснити перерахування коштів): № 69 від 18.02.2015 на суму 608 534 (шістсот вісім тисяч п'ятсот тридцять чотири) грн.51 коп.; платіжне доручення № 1269 на суму 954 442 (дев'ятсот п'ятдесят чотири тисячі чотириста сорок дві) грн. 57 коп. від 18.02.2015; платіжне доручення (заяви на переказ SWIFT) № 1 від 18.02.2015 на суму 294 699 (двісті дев'яносто чотири тисячі шістсот дев'яносто дев'ять) дол. США 97 центів на поточний рахунок № 454, відкритий у Херсонській філії «Укрексімбанк» задоволенню не підлягають.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/5715/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/5715/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/5715/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко