ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.06.2015р. Справа №905/170/15

за позовом: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь,

до відповідача: Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя», м.Маріуполь,

про стягнення 145913,66 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: Вінтоняк Д.О. - юрисконс.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя», м.Маріуполь про стягнення суми заборгованості за теплову енергію, яка була поставлена в період з січня 2013 року по квітень 2015 року (включно) та утворилась станом на 15.05.2015р., у розмірі 145913,66 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №4-и від 01.09.2012р. в частині проведення оплати поставленої за період з січня 2013 року по квітень 2015 року (включно) теплової енергії.

Відповідач в судові засідання не з'явився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів не представив. Одночасно, за висновками суду, Комунальне некомерційне підприємство Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» було обізнано про розгляд справи №905/170/15, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №583.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання 30.06.2015р. на виклик суду не з'явився, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового процесу не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 01.09.2012р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було підписано договір №4-и на відпуск теплової енергії.

Пунктом 1.1 вказаної угоди встановлено, що постачальник подає теплову енергію для об'єктів споживача у необхідній йому кількості, а споживач, згідно з умовами, які встановлені цим договором, зобов'язується прийняти та оплатити теплову енергію по затвердженим тарифам (цінам) в строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п.5.1 договору №4-и від 01.09.2012р. договір укладено строком на два роки. Договір вважається щорічно продовженим на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заяв однієї з сторін про відмову від договору або його перегляд.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, з урахуванням пояснень №416/01 від 26.06.2015р. позивача, суд дійшов висновку, що зобов'язання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувалися кожен наступний рік та є чинними на теперішній час.

За приписами п.3.1 договору №4-и від 01.09.2012р. постачальник зобов'язується забезпечувати безперебійне постачання теплової енергії об'єктів споживача у відповідності з умовами договору.

Згідно із дислокацією до вказаного договору постачання теплової енергії здійснюється за адресою: пр.Металургів, 167: опалення (кв.м) - 635,50, гаряча вода (куб.м) - водомір.

Відповідно до п.4.1 укладеного сторонами правочину (з урахуванням змісту додаткової угоди №1 від 18.10.2013р.) споживач за отриману теплову енергію здійснює оплату по фіксованим тарифам, які встановлені з розрахунку постачання теплової енергії протягом всього опалювального періоду. Оплата здійснюється згідно виставлених рахунків.

Як свідчать матеріали справи, за період з листопада 2012 року по квітень 2015 року позивачем було оформлено наступні рахунки на загальну суму 208112,45 грн:

- №11-10126/01 від 23.11.2012р. на суму 30359,89 грн,

- №12-10126/01 від 24.12.2012р. на суму 19378,65 грн,

- №01-10126/01 від 28.01.2013р. на суму 21014,70 грн,

- №02-10126/01 від 22.02.2013р. на суму 20719,41 грн,

- №03-10126/01 від 25.03.2013р. на суму 20632,56 грн,

- №04-10126/01 від 24.04.2013р. на суму 11164,51 грн,

- №05-10126/01 від 22.05.2013р. на суму 269,68 грн,

- №06-10126/01 від 21.06.2013р. на суму 67,49 грн,

- №10-10126/01 від 25.10.2013р. на суму 1607,86 грн,

- №11-10126/01 від 26.11.2013р. на суму 4049,15 грн,

- №12-10126/01 від 25.12.2013р. на суму 9656,46 грн,

- №01-10126/01 від 28.01.2014р. на суму 9138,10 грн,

- №02-10126/01 від 24.02.2014р. на суму 12664,04 грн,

- №03-10126/01 від 24.03.2014р. на суму 4838,47 грн,

- №04-10126/01 від 25.04.2014р. на суму 786,84 грн,

- №05-10126/01 від 21.05.2014р. на суму 72,04 грн,

- №06-10126/01 від 24.06.2014р. на суму 28,71 грн,

- №12-10126/01 від 30.12.2014р. на суму 10648,15 грн,

- №01-10126/01 від 30.01.2015р. на суму 12727,74 грн,

- №02-10126/01 від 27.02.2015р. на суму 8406,72 грн,

- №03-10126/01 від 31.03.2015р. на суму 7855,57 грн,

- №04-10126/01 від 30.04.2015р. на суму 2025,71 грн.

Доводів, які б спростовували правильність визначення позивачем обсягу поставленої теплової енергії та її вартості відповідачем не наведено, а судом не встановлено, внаслідок чого суд приймає до уваги показники, які наявні у рахунках за період з листопада 2012 року по квітень 2015 року на загальну суму 208112,45 грн.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обов'язок по оплаті поставленої теплової енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» заявлено вимоги про стягнення заборгованості в сумі 145913,66 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За правилами ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу норм ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами п.3.2 договору №4-и від 01.09.2012р. споживач зобов'язався щомісячно оплачувати послуги теплопостачання у відповідності до обсягів теплоспоживання.

Одночасно, за умовами п.4.1 вказаного договору (з урахуванням змісту додаткової угоди №1 від 18.10.2013р.) оплата здійснюється згідно виставлених рахунків в строк, який не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Рахунок надається постачальником під розпис уповноваженій особі або працівникам організації (установи, підприємства і т. ін.) споживача. У разі неотримання рахунку до 10-го числа місяця, який слідує за розрахунковим, споживач зобов'язаний самостійно отримати рахунок у постачальника.

Як свідчать матеріали справи, рахунки на загальну суму 208112,45 грн вручені представникам відповідача у відповідності до умов договору №4-и від 01.09.2012р. Факт отримання відповідних рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовано. Крім того, судом враховано, що згідно із п.4.1 договору №4-и від 01.09.2012р. на споживача покладено обов'язок самостійного отримання рахунків у разі ненадання рахунків постачальником.

Відтак, суд дійшов висновку, що строк виконання зобов'язання відповідача з оплати теплової енергії на суму 208112,45 грн настав.

При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідач перерахував на користь позивача лише 62198,79 грн, внаслідок чого заборгованість Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» становить 145913,66 грн.

Належних та допустимих доказів погашення боргу у вказаному розмірі відповідачем до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобов'язання за договором №4-и від 01.09.2012р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості спожитої теплової енергії від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обов'язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» на користь позивача заборгованості в сумі 145913,66 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладання арешту на розрахункові рахунки відповідача, яке викладено у п.3 прохальної частини позову, залишено судом без задоволення з урахуванням наступного:

Згідно із ст.66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За приписами ст.67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, в тому числі, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до змісту п.1 постанови №16 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За змістом ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні до суду з заявою про вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові суми заявником мають бути визначені підстави такого звернення, обставини, за наявності яких виконання імовірного позитивного рішення по справі може стати неможливим, докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Проте, всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не доведено наявності обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов'язує можливість вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові суми.

Зокрема, позивачем до матеріалів справи не представлено доказів, з фактом існування яких позивач пов'язує необхідність застосування заявлених заходів до забезпечення позову.

Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що накладання арешту на рахунки боржника діючим законодавством не передбачено.

Тобто, враховуючи приписи ст.ст.4-3, 33, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, зміст постанови №16 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», заява позивача підлягає залишенню без задоволення.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь до Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя», м.Маріуполь про стягнення суми заборгованості за теплову енергію, яка була поставлена в період з січня 2013 року по квітень 2015 року (включно) та утворилась станом на 15.05.2015р., у розмірі 145913,66 грн, задовольнити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» (87535, Донецька обл., м.Маріуполь, Іллічівський район, проспект Металургів, будинок 167, ) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87535, Донецька обл., м.Маріуполь, вулиця Гризодубової, 1, 9) суму заборгованості за теплову енергію, яка була поставлена в період з січня 2013 року по квітень 2015 року (включно) та утворилась станом на 15.05.2015р., у розмірі 145913,66 грн, а також судовий збір - 2918,27 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 30.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 06.07.2015р.

Суддя Ю.О.Паляниця