ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.06.15р. Справа № 904/3447/15

За позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

до Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії "Хліб України" "Павлоградський комбінат хлібопродуктів", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 73 027,96 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Грудниста В.Ю., довіреність № 724 від 03.03.2015 року, представник;

Якимова І.А., довіреність № 695 від 30.01.2015 року, представник;

від відповідача: Кондус Л.І., довіреність № б/н від 12.01.2015 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії "Хліб України" "Павлоградський комбінат хлібопродуктів" про стягнення заборгованості у сумі 73 027,96 грн., з яких: 58 456,96 грн. - основна сума боргу, 7482,49 грн. - інфляційні втрати, 884,06 грн. - 3% річних, 6 204,45грн. - пеня. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № ПР/П-1136/НЮдч від 01.01.2011 року в частині своєчасних розрахунків за надані послуги за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року та з жовтня 2014 року по грудень 2014 року з утримання ділянки під'їзної колії № 28, яка обмежується стрілочними переводами № 92 та № 96 довжиною 200 п.м., а також частини ділянки під'їзної колії № 33, що експлуатується і складає 735 п.м. у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у сумі 58 456,96 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позові.

Відзиву на позов Дочірнє підприємство державної акціонерної компанії "Хліб України" "Павлоградський комбінат хлібопродуктів" суду не надало. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні погоджувався з основною сумою боргу, але щодо нарахувань штрафних санкцій заперечував.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2015 року порушено провадження у справі.

Розгляд справи призначався на 18.05.2015 року, 15.06.2015 року, 22.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2015 року продовжено строк вирішення спору на 15 днів до 07.07.2015 року включно та призначено розгляд справи на 30.06.2015 року.

У судовому засіданні 30.06.2015 року представник відповідача подав клопотання у якому просить застосувати норми статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та клопотання про залучення до матеріалів справи укладену між сторонами мирову угоду від 17.06.2015 року.

У цьому ж судовому засіданні представник позивача подав заяву у якій просить суд винести рішення з урахуванням мирової угоди, а також врахувати можливість винесення рішення з урахуванням розстрочки виплати заборгованості.

У судовому засіданні 30.06.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ

01.01.2011 року між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (далі - Отримувач коштів, Позивач) та Дочірнім підприємством державної акціонерної компанії "Хліб України" "Павлоградський комбінат хлібопродуктів" (далі - Платник, Відповідач) був укладений договір № ПР/П-1136/НЮдч про відшкодування витрат при поточному утриманні під'їзної колії (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору платник зобов'язується відшкодувати витрати отримувача коштів понесені останнім при утриманні ділянки під'їзної колії № 28 яка обмежується стрілочними переводами № 92 та № 96 довжиною. 200 п.м., та частини ділянки під'їзної колії № 33, що експлуатується та складає 735 п.м. Повна довжина під'їзної колії №33 обмежується стрілочним переводом № 50 та тупиковим упором і дорівнює 1055 п.м. Під'їзні колії знаходяться по станції Павлоград-1 на балансі отримувача коштів та призначені для подачі та збирання вагонів з вантажами, які прибувають та/або відправляються платником.

Обслуговування та поточне утримання під'їзної колії здійснюється силами Відокремленого підрозділу структурного підрозділу "Павлоградська дистанція колії" Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (пункт 1.2. договору).

Згідно умов пункту 2.1. розмір відшкодування витрат за поточне утримання ділянки під'їзної колії визначається як різниця між розміром суми витрат встановленої пунктом 2.2. договору ті відшкодованих витрат в порядку, встановленому пунктом 2.3. договору.

За умовами пункту 2.2. договору (з урахуванням додаткової угоди № 3 від 01.11.2011 року) розмір суми витрат на поточне утримання під'їзних колій за місяць розраховано в калькуляції № 4 (Додаток № 4 до договору, який є його невід'ємною частиною) та складає 5151,36 (п'ять тисяч сто п'ятдесят одна грн. 36 коп.) у тому числі ПДВ 858,56 (вісімсот п'ятдесят вісім грн. 56 коп.). Загальна сума договору на рік складає 57 290,19 (п'ятдесят сім тисяч двісті дев'яносто грн. 19 коп.) у тому числі ПДВ - 9 548,36 (дев'ять тисяч п'ятсот сорок вісім грн. 36 коп.).

Відповідно до пункту 2.3. договору щомісяця між Відокремленим структурним підрозділом "Павлоградська дистанція колії" та ВСП "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" проводиться звірка розрахунків щодо відшкодованих витрат за поточне утримання колії, які включені в ставки на збір за подачу та збирання вагонів за таблицею 2 тарифного керівництва № 1.

Платник щомісяця перераховує отримувачу коштів суму відшкодування витрат за поточне утримання ділянки під'їзної колії передоплатою до 10 числа розрахункового місяця на підставі виставлених рахунків (пункт 2.5. договору).

Згідно з пунктом 2.7. договору розмір суми витрат, встановлений у пункті 2.2. цього договору, може переглядатися отримувачем коштів у разі зміни вартості витрат на поточне утримання під'їзної колії. При зміні вартості витрат на поточне утримання під'їзної колії отримувачем коштів перераховується калькуляція та складається додаткова угода, яка погоджується та підписується обома сторонами.

З урахуванням пункту 2.7. договору та калькуляції № 9 від 01.01.2014 року сторонами визначений розмір витрат на поточне утримання під'їзних колій у сумі 7 557,12 грн.

За умовами пункту 10.1. договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2011 року.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору не менше ніж за один місяць до закінчення терміну його дії (пункт 10.3. договору).

На виконання умов договору позивач надав послуги з утримання ділянок під'їзних колії за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року та з жовтня 2014 року по грудень 2014 року, що підтверджується підписаними сторонами актами виконаних робіт:

№ 26 від 30.04.2014 року на суму 7 557,12 грн.;

№ 33 від 31.05.2014 року на суму 7 557,12 грн.;

№ 41 від 30.06.2014 року на суму 7 557,12 грн.;

№ 49 від 31.07.2014 року на суму 7 557,12 грн.;

№ 56 від 31.08.2014 року на суму 7 557,12 грн.;

від 31.10.2014 року на суму 7 557,12 грн.;

від 29.11.2014 року на суму 7 557,12 грн.;

від 29.12.2014 року на суму 7 557,12 грн.

Усього - 60 456,96 грн. (а.с. 25 - 30 том 1).

10.11.2014 року відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг у сумі 2 000,00 грн., що підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.12.2014 року (а.с. 36 том 1).

Залишок несплаченої суми грошових коштів складає 58 456,96 грн. (60456,96 - 2000,00 = 58456,96), що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оплата наданих позивачем послуг здійснена відповідачем з порушенням умов пункту 2.5. договору, відповідно до якого оплата мала бути здійснена за нижченаведеними актами у наступні строки:

№ 26 від 30.04.2014 року на суму 7 557,12 грн. - до 10.04.2014 року;

№ 33 від 31.05.2014 року на суму 7 557,12 грн. - до 10.05.2014 року;

№ 41 від 30.06.2014 року на суму 7 557,12 грн. - до 10.06.2014 року;

№ 49 від 31.07.2014 року на суму 7 557,12 грн. - до 10.07.2014 року;

№ 56 від 31.08.2014 року на суму 7 557,12 грн. - до 10.08.2014 року;

від 31.10.2014 року на суму 7 557,12 грн. - до 10.10.2014 року;

від 29.11.2014 року на суму 7 557,12 грн. - до 10.11.2014 року;

від 29.12.2014 року на суму 7 557,12 грн. - до 10.12.2014 року.

З урахуванням викладеного та відповідно до умов договору наявність заборгованості відповідача у сумі 58 456,96 грн. на час звернення позивача до суду та вирішення спору підтверджується належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 5.2. договору за порушення термінів оплати відшкодування витрат за поточне утримання під'їзної колії платник сплачує отримувачу коштів пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені.

Заявлена позивачем пеня у сумі 6 204,45 грн. розрахована за загальний період з 01.04.2014 року по 01.10.2014 року.

Відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2004 року у справі № Б40/41/04 порушено провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії "Хліб України" "Павлоградський комбінат хлібопродуктів" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

За статтею 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону із змінами та доповненнями станом на 09.04.2004 року) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

З огляду на викладене заявлена до стягнення з відповідача пеня у сумі 6 204,45 грн. задоволенню не підлягає.

Згідно з пунктом 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача 3% річних нараховані у сумі 884,06 грн. за період з 01.04.2014 року по 01.10.2014 року.

За результатом перевірки здійсненого позивачем розрахунку 3% річних встановлено, що у межах визначеного позивачем періоду та відповідно до пункту 2.5. договору нарахування 3% річних можливе лише за прострочені в оплаті послуги відповідно до актів за квітень - серпень 2014 року, які будуть складати у загальній сумі 354,05 грн. відповідно до наступного розрахунку:

за актом № 26 від 30.04.2014 року за період з 10.04.2014 року по 01.10.2014 року із суми 7 557,12 грн. - 108,70 грн.;

за актом № 33 від 31.05.2014 року за період з 10.05.2014 року по 01.10.2014 року із суми 7 557,12 грн. - 90,06 грн.;

за актом № 41 від 30.06.2014 року за період з 10.06.2014 року по 01.10.2014 року із суми 7 557,12 грн. - 70,81 грн.;

за актом № 49 від 31.07.2014 року за період з 10.07.2014 року по 01.10.2014 року із суми 7 557,12 грн. - 52,18 грн.;

за актом № 56 від 31.08.2014 року за період з 10.08.2014 року по 01.10.2014 року із суми 7 557,12 грн. - 32,30 грн.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача інфляційні втрати нараховані у сумі 7482,49 грн. із загальної заборгованості у сумі 58 456,96 грн. за період квітень - жовтень 2014 року.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат встановлено, що він здійснений невірно, а тому заявлені до стягнення інфляційні втрати підлягають зменшенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Зазначене позивачем не враховано.

За результатом перерахунку у межах визначеного позивачем періоду та відповідно до пункту 2.5. договору інфляційні втрати можливі до розрахунку за прострочені в оплаті послуги відповідно до актів за квітень - серпень 2014 року, які будуть складати у загальній сумі 2 849,03 грн. відповідно до наступного розрахунку:

за актом № 26 від 30.04.2014 року за період травень - жовтень 2014 року із суми 7557,12 грн. - 891,74 грн. (з урахуванням сукупного індексу інфляції 111,8%);

за актом № 33 від 31.05.2014 року за період червень - жовтень 2014 року із суми 7557,12 грн. - 581,90 грн. (з урахуванням сукупного індексу інфляції 107,7%);

за актом № 41 від 30.06.2014 року за період липень - жовтень 2014 року із суми 7 557,12 грн. - 498,77 грн. (з урахуванням сукупного індексу інфляції 106,6%);

за актом № 49 від 31.07.2014 року за період серпень - жовтень 2014 року із суми 7557,12 грн. - 468,54 грн. (з урахуванням сукупного індексу інфляції 106,2%);

за актом № 56 від 31.08.2014 року за період вересень - жовтень 2014 року із суми 7557,12 грн. - 408,08 грн. (з урахуванням сукупного індексу інфляції 105,4%).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальній сумі 61660,04 грн., з яких: 58 456,96 грн. - основний борг за надані послуги, 354,05 грн. - 3% річних, 2 849,03 грн. - інфляційні втрати.

Щодо поданої на затвердження суду мирової угоди, укладеної між сторонами 17.06.2015 року, то вона затвердженню не підлягає з огляду на наступне.

За частинами першою, третьою статті 78 Господарського процесуального кодексу України умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи.

Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову.

Подана на затвердження мирова угода укладена на умовах визнання відповідачем основного боргу у сумі 58 456,96 грн. зі сплатою його у порядку розстрочки за наступним графіком: серпень 2015 року - 7 000,00 грн.; вересень 2015 року - 8 000,00 грн.; жовтень 2015 року - 10 000,00 грн.; листопад 2015 року - 16 000,00 грн.; грудень 2015 року - 17 456,96 грн.

Судові витрати сторони погоджуються взяти на себе у рівних частинах.

При цьому сторони не врегулювали між собою спір щодо заявленої позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. За таких обставин повністю спір між сторонами не вирішено, а домовленість сторін щодо розподілу між ними судового збору не містить зазначення стосовно яких саме судових витрат сторони досягли домовленості, а саме судового збору, сплаченого позивачем під час подання позову у сумі 1 827,00 грн., чи тільки тієї частини судового збору, яка пропорційна позовним вимогам стосовно основного боргу.

Чинне законодавство не дозволяє суду самостійно змінювати умови мирової угоди.

За змістом пункту 3.19. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може біти виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Заявлене позивачем клопотання щодо розстрочки суми заборгованості з урахуванням умов мирової угоди підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до пункту 7.1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

За змістом пункту 7.2. зазначеної постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Задовольняючи заявлене клопотання позивача, суд приймає до уваги наявність волі сторін щодо погашення заборгованості на умовах розстрочки, знаходження відповідача у стані банкрутства, що свідчить про його незадовільне фінансове становище, а також бажання відповідача добровільно сплатити заборгованість за договором.

При цьому суд погоджується з обраним сторонами періодом розстрочки із серпня по грудень 2015 року і вважає за можливе залишити без змін визначені ними протягом вказаного періоду щомісячні платежі основного боргу. Стосовно 3% річних у сумі 354,05 грн. та інфляційних втрат у сумі 2 849,03 грн., загальна їх сума - 3 203,08 грн. підлягає стягненню на умовах розстрочки протягом того ж строку додатково до щомісячних платежів основного боргу. При цьому розстрочка 3% річних та інфляційних втрат у загальній сумі 3203,08 грн. здійснюється рівними частинами по 640,61 грн., за винятком платежу за грудень 2015 року, який складає 640,64 грн.

Таким чином, розстрочка виконання рішення в частині стягнення основного боргу у сумі 58 456,96 грн., 3% річних у сумі 354,05 грн. та інфляційних втрат у сумі 2 849,03 грн. визначається судом наступним чином: до кінця серпня 2015 року - 7 640,61 грн.; до кінця вересня 2015 року - 8 640,61 грн.; до кінця жовтня 2015 року - 10 640,61 грн.; до кінця листопада 2015 року - 16 640,61 грн.; до кінця грудня 2015 року - 18 097,60 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 1 542,60 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії "Хліб України" "Павлоградський комбінат хлібопродуктів" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Заводська, буд. 1-А, ідентифікаційний код 00953757) на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (49600, м. Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса, 108, ідентифікаційний код 01073828) основний борг у сумі 58 456,96 грн., інфляційні втрати у сумі 2 849,03 грн., 3% річних у сумі 354,05 грн., судовий збір у сумі 1 542,60 грн.

Розстрочити виконання рішення у частині стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних на п'ять місяців зі сплатою суми боргу за наступним графіком: до кінця серпня 2015 року - 7 640,61 грн.; до кінця вересня 2015 року - 8 640,61 грн.; до кінця жовтня 2015 року - 10 640,61 грн.; до кінця листопада 2015 року - 16 640,61 грн.; до кінця грудня 2015 року - 18 097,60 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.07.2015 року.

Суддя І.І. Колісник