ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 р. Справа№ 914/1508/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах Держави в особі: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів)

до відповідача: Львівської геологорозвідувальної Експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» (м. Львів)

про: стягнення 37865,84 грн. - інфляційних втрат та 3977,58 грн. - 3 % річних

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від прокурора: Леонтьєва Н.Т. - посвідчення № 032118 від 11.02.2015 року.

від позивача: Собечко Г.І. - довіреність від 14.08.2014 року.

від відповідача: Місечко В.І. - довіреність № 01-4066/13 від 16.12.2014 року.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів) до Львівської геологорозвідувальної Експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» (м. Львів) про стягнення 37865,84 грн. - інфляційних втрат та 3977,58 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.05.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 19.05.2015 року. Ухвалою суду від 19.05.2015 року розгляд справи відкладено до 25.05.2015 року, в зв'язку з відсутністю представників позивача та відповідача. Ухвалою суду від 25.05.2015 року розгляд справи відкладено до 09.06.2015 року, в зв'язку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 09.06.2015 року розгляд справи відкладено до 23.06.2015 року, в зв'язку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 23.06.2015 року розгляд справи відкладено до 26.06.2015 року, згідно клопотання відповідача. Ухвалою суду від 26.06.2015 року розгляд справи відкладено до 02.07.2015 року, в зв'язку з відсутністю представника позивача.

Прокурор вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.05.2015 року, про відкладення від 19.05.2015 року, від 25.05.2015 року, від 09.06.2015 року, від 23.06.2015 року, від 26.06.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.05.2015 року, про відкладення від 19.05.2015 року, від 25.05.2015 року, від 09.06.2015 року, від 23.06.2015 року, від 26.06.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

19.05.2015 року за вх. № 20358/15 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

09.06.2015 року за вх. № 23629/15 позивач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.05.2015 року, про відкладення від 19.05.2015 року, від 25.05.2015 року, від 09.06.2015 року, від 23.06.2015 року, від 26.06.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

08.06.2015 року за вх. № 23468/15 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

23.06.2015 року за вх. № 25580/15 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

26.06.2015 року за вх. № 26482/15 відповідач подав відзив на позовну заяву.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частину рішення виготовлено, підписано та оголошено 02.07.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 01.10.2002 року між Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" (надалі - ЛМКП "Львівтеплоенерго", позивач) та Львівською геологорозвідувальною експедицією ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» (м. Львів) (надалі - відповідач) було укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №118Ф (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору, ЛМКП "Львівтеплоенерго" зобов'язувалось постачати теплову енергію в гарячій воді, а відповідач зобов'язувався її отримувати і оплачувати за встановленими тарифами на умовах і в терміни, що передбачені договором, своєчасно і в повному обсязі.

Прокурор наголошує, що Рішенням Господарського суду Львівської області по справі № 914/2305/13 від 04.09.2013 року було стягнуто з Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» на користь Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго" 88 471,57 грн. боргу. Відповідач прийняте судове рішення не виконав.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводиться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, на думку прокурора, факт заборгованості Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» в розмірі 88471,00 грн. на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго», згідно Договору, не потребує повторного доведення.

Відповідно до статті 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, на думку прокурора, сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів становить 37865,84 грн., а 3 % річних від боргу складають 3977,58 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що не погоджується та заперечує в повному обсязі проти позовних вимог Прокурора у Галицькому районі м. Львова в інтересах ЛМКП «Львівтеплоенерго», вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Відповідач зазначає, що 04 вересня 2013 року Господарським судом Львівської області дійсно було винесено Рішення у справі № 914/2305/13 про стягнення з Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 88 471,57 грн. основного боргу та 3 % річних в розмірі 175,24 грн. та пені в розмірі 810,51 грн. За вищевказаним рішенням виданий наказ № 914/2305/13 від 07.10.2013 року. Даний судовий наказ був пред'явлений позивачем до Державної виконавчої служби для примусового виконання, що підтверджується Постановою про відкриття виконавчого провадження № 40506289 від 05.11.2013 р. В ході проведення виконавчого провадження державним виконавцем були проведені відповідні дії та винесені: Постанова про арешт коштів боржника від 18.03.2014 р., Постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 18.03.2014 р., Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.06.2014 р., постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27.06.2014 р. та, як наслідок, Постанова про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2014 р., у зв'язку з передачею до Галицького ВДВС ЛМУЮ.

Відповідач зазначає, що дане рішення суду не може бути виконане боржником самостійно та Державною виконавчою службою примусово, оскільки з 2009 року по теперішній час ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», в тому числі і відокремлені структурні підрозділи, зокрема, Львівська геологорозвідувальна експедиція ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», Калуська нафтогазорозвідувальна експедиція ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», Стрийська нафтогазорозвідувальна експедиція ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», знаходяться в складному матеріальному, фінансовому становищі, яке склалося через відсутність фінансування у 2009-2015 роках загальнодержавної програми зміцнення мінерально-сировинної бази України. У зв'язку з цим, на підприємствах геологічної галузі, в т.ч. ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», склалася критична виробнича, економічна та соціальна ситуація, яка призвела до виникнення заборгованості зі сплати податків та загальнообов'язкових платежів, а також платежів по відповідних зобов'язаннях, в тому числі і по зобов'язаннях перед ЛМКП «Львівтеплоенерго». По підприємству суттєво зменшився обсяг запланованих та виконуваних робіт. Не проводяться роботи по монтажу, бурінню, капітальному ремонту, відновленню свердловин, що приводить до зростання збитковості відповідача та неможливості погашення заборгованості по заробітній платі, яка виникає перед працівниками Підприємства.

Відповідач зазначає, що через відсутність об'ємів виконуваних робіт працівники Підприємства знаходяться у відпустках без збереження заробітної плати та працюють по скороченому графіку роботи.

Крім того, відносно ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» винесені численні рішення судів про стягнення коштів на користь податкових та пенсійних органів.

Відповідач звертає увагу на те, що Державними виконавцями Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відкриті численні провадження та винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованостей по заробітним платам на користь працівників Підприємства.

Відповідач зазначає, що, відповідно до Повідомлення про закриття структурного підрозділу від 27.03.2013 року за №01-442/13, відокремлений структурний підрозділ Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» Закарпатська геологорозвідувальна експедиція закрита, про що зроблено запис в ЄДР за № 5002718 від 02.04.2013 року.

Відповідач звертає увагу на те, що, у відповідності до Наказу від 27.12.2012 року №239а, створено комісію з передачі основних засобів, нематеріальних активів, матеріальних цінностей, розрахунків, інших статей балансу, а також з передачі всієї документації, в тому числі геологічної, економічної, бухгалтерської, технічної, кадрової та іншої з балансу Закарпатської геологорозвідувальної експедиції Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» до Львівської геологорозвідувальної експедиції Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія».

Відповідно, Львівській ГРЕ ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» передана заборгованість по єдиному соціальному внеску, по відшкодуванню витрат на доставку і виплату пільгових пенсій, а також заборгованість по заробітній платі та інших обов'язкових платежах закритого структурного підрозділу - Закарпатської ГРЕ ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», що створює додаткове фінансове навантаження на кредиторську заборгованість Підприємства та Львівської ГРЕ ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» в тому числі.

Таким чином, за твердженням відповідача, грошові кошти, які поступають на рахунок Підприємства, в першу чергу спрямовані на погашення заборгованості по заробітній платі, оскільки Закон України „Про оплату праці", а саме ст. 15 містить вимогу щодо оплати праці працівників Підприємства, яка здійснюється в першочерговому порядку; відрахувань від заробітної плати та платежів до Державного бюджету. Всі інші платежі здійснюються Підприємством після виконання першочергових зобов'язань щодо оплати праці.

У випадку недотримання підприємствами порядку погашення заборгованості, яка виникла відповідно до діючого законодавства, статтею 175 Кримінального кодексу України передбачена кримінальна відповідальність, у разі безпідставної невиплати заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої установленої законом виплати громадянам більш як за один місяць або нецільового використання коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таким чином, ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» дотримується основного обов'язку у сфері прав працівників, шляхом першочергового погашення заборгованості по заробітній платі та іншим соціальним нарахуванням.

Отже, за твердженням відповідача, ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» не має змоги розпоряджатися наявними грошовими коштами та погашати заборгованості, які утворилися. З огляду на ситуацію, яка склалася, виконати зобов'язання належним чином не видається можливим ні за бажанням боржника, ні силами примусового стягнення.

Відповідач вважає, що Підприємство, яке підпорядковане державному сектору економіки, в умовах кризи, не спроможне відповідати самостійно за своїми зобов'язаннями, в той час, коли створювалося виключно за умов підтримки з боку державного фінансування.

Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що сплата штрафних санкцій, нарахованих позивачем, призведе до збільшення зростання заборгованості по заробітній платі працівників Львівської ГРЕ ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» та загальнообов'язкових платежів до Державного бюджету.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

На органи прокуратури, відповідно до ст. 121 Конституції України, покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до Господарського суду в інтересах Держави передбачено п. 6 ст. 20, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального Кодексу України.

Держава зацікавлена в належній поведінці суб'єктів цивільних правовідносин, які вона закріпила в законах та інших нормативно-правових актах. Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений строк.

Відповідно до п. п. 3, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (зокрема, економічних, соціальних) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді; із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів Держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений Державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах; поняття "орган, уповноважений Державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який Державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів Держави.

Відтак, оскільки ЛМКП «Львівтеплоенерго» створене Львівською міською радою та підпорядковане Управлінню інженерного господарства Львівської міської ради, яке є представником власника - територіальної громади м. Львова і є органом, до сфери управління якого входить Підприємство, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором завдає істотної шкоди інтересам Держави, а саме: в особі органу місцевого самоврядування - Львівської міської ради.

Також, підтвердженням того, що позов заявлено в інтересах Держави, в контексті з вимогами рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року, є те, що виробництво, транспортування, реалізація теплової енергії є однією з пріоритетних і найважливіших галузей народного господарства в Україні і покликана задовольняти потреби населення та юридичних осіб в тепловій енергії.

Однак, ЛМКП "Львівтеплоенерго" несе великі збитки за несвоєчасну сплату боржниками послуг, які воно надало, і, відповідно, не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, до інших цільових фондів України, а також виплати заробітної плати працівникам та інших відрахувань, отже, це ще раз підтверджує, що невиконання відповідачем зобов'язань завдає значної шкоди економічним та соціальним інтересам Держави.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов"язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 01.10.2002 року між Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" та ДП Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» було укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №118Ф.

Відповідно до умов Договору, ЛМКП "Львівтеплоенерго" зобов'язувалось постачати теплову енергію в гарячій воді, а відповідач зобов'язувався її отримувати і оплачувати за встановленими тарифами на умовах і в терміни, що передбачені договором, своєчасно і в повному обсязі.

На розгляд Господарського суду Львівської області було подано позов Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів) до Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» (м. Львів) (надалі - Львівська ГРЕ ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України») про стягнення заборгованості основного боргу в сумі 88 471,57 грн., 3% річних в сумі 439,36 грн., пені в сумі 810,51 грн. за договором №118 Ф від 01.10.2002 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області по справі № 914/2305/13 від 04.09.2013 року було стягнуто з Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 88471,57 грн.боргу. Відповідач прийняте судове рішення не виконав.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводиться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, факт заборгованості Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» 88471,00 грн. на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» згідно Договору не потребує повторного доведення.

Відповідно до статті 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, (див. Постанову Верховного суду України від 4 липня 2011 року, Інформаційний Лист ВГСУ від 24.11.2011 р. N 01-06/1642/2011). Звертаємо увагу Суду на постанову пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальності за порушення грошових зобов'язань» (надалі - Постанову пленуму).

Так, згідно п.7.1 Постанови пленуму за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Отже, судом встановлено, що станом на день подачі позову, рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2013 року по справі № 914/2305/13 не виконане в повному обсязі, що підтверджується оригіналом Акту звірки взаємних розрахунків станом на 18.05.2015 року, що підписаний уповноваженими представниками сторін, про що свідчать оригінали відтисків належних печаток сторін.

Таким чином за період з 07.09.2013 року по 31.03.2015 року сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, становить 37865,84 грн, а 3 % річних від боргу складають 3977,58 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

Враховуючи, що прокурором та позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що позов Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Львівської геологорозвідувальної Експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» про стягнення 37865,84 грн. - інфляційних втрат та 3977,58 грн. - 3 % річних є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 1720,50 грн., та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються органи прокуратури при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід стягнути з відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задоволити.

2. Стягнути з Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» (79018, м. Львів, вул. Тургенєва, 33, , р/р 3454 у Львівському центральному відділенні Промінвестбанку, МФО 325633) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, , р/р №2 в ПАТ «Мегабанк», МФО 351619) 37865 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесять п'ять) грн. 84 коп. - інфляційних втрат та 3977 (три тисячі дев'ятсот сімдесят сім) грн. 58 коп. - 3 % річних.

3. Стягнути з Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» (79018, м. Львів, вул. Тургенєва, 33, , р/р 3454 у Львівському центральному відділенні Промінвестбанку, МФО 325633) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі м.Львова, код отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО): 825014, рахунок отримувача: 3006, код класифікації доходів бюджету: 22030001, код ЄДРПОУ суду: 03499974) 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.07.2015 року