ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа №922/3723/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача - Максимовський С.О., за довіреністю №08-11/4660/2-14 від 24.12.2014 року;

відповідача - Репетун К.В., за довіреністю №293 від 23.10.2014 року;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Харківської міської ради, м.Харків, (вх.№2555Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 10.03.2015 року по справі №922/3723/14,

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління Держземагенства в м.Харкові,

до Фізичної особи-підприємця Дяченка Бориса Григоровича, м.Харків,

про внесення змін до договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Харківська міська рада (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовом до фізичної особи-підприємця Дяченка Бориса Григоровича (відповідач) про внесення змін до договору оренди землі від 16.01.2004 року №7201/04 шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору землі в редакції, яка наведена у позовній заяві та про стягнення судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.03.2015 року по справі №922/3723/14 (суддя Ємельянова О.О.) у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Позивач з вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.03.2015 року та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку, сплутавши різні терміни земельного законодавства, зокрема, це стосується визначення цільового використання земельної ділянки.

Також, апелянт зазначає, що розрахунок орендної плати було виконано на підставі витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №105 від 14.11.2013 року, який постановою Харківського окружного апеляційного адміністративного суду скасовано не було. Зазначений витяг є чинним і є належним доказом у справі, оскільки будь-який інший витяг з застосуванням іншого коефіцієнту функціонального використання ніж 2,5 не надавався, а підстави його не застосовувати - відсутні.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 року апеляційну скаргу Харківської міської ради прийнято до провадження та призначено до розгляду.

08.06.2015 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№8866), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою суду від 08.06.2015 року клопотання Харківської міської ради задоволено та зупинено провадження у справі №922/3723/14 до вирішення по суті та вступу в законну силу судового рішення Вищого адміністративного суду України у справі №820/18156/14.

26.06.2015 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про поновлення провадження у справі у зв'язку із усуненням обставин, що зумовили його зупинення, а саме набранням законної сили постанови Вищого адміністративного суду України по справі №820/18156/14, копія якої надана до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 01.07.2015 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не надала, свого представника у судове засідання Харківського апеляційного господарського суду не направила, про причини неявки суд не сповістила, про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена. У відповідності до штампу вихідної кореспонденції Харківського апеляційного господарського суду (вих.№016134) ухвала про поновлення провадження у справі була направлена 01.07.2015 року у кількості трьох примірників, що підтверджує належне надіслання копії процесуального документу учасникам судового процесу.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про поновлення провадження у справі направлялась рекомендованою кореспонденцією, а також на те, що явка представника третьої особи у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника третьої особи.

У судовому засіданні 08.07.2015 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у його відзиві та наголосив на тому, що Вищий адміністративний суд України у своїй постанові по справі №820/18156/14 вказав на неправомірність застосування коефіцієнту функціонального використання у розмірі 2,5, який запропонований позивачем у проекті додаткової угоди на укладенні якої наполягає Харківська міська рада.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення Харківської міської ради №187/03 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об'єктів» між Харківською міською радою (орендодавець, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем Дяченко Б.Г. (орендар, відповідач у справі) 22.02.2003 року укладено договір оренди землі, який зареєстрований 16.01.2004 року за №7201/04 у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах».

Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками

Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки, орендодавець (позивач) зобов'язався надати, а орендар (відповідач), в свою чергу, зобов'язався прийняти в оренду до 01.10.2028 року земельну ділянку за адресою: місто Харків, вул. Котлова, 1, загальною площею 0,0355 га.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що плата за землю вноситься орендарем (відповідачем) щомісячно у вигляді орендної плати у грошовій формі у розмірі 462,39 грн. не пізніше 15 числа наступного місяця.

Згідно із пунктом 2.2 договору орендна плата збільшується при зміні розміру земельного податку відповідно до Закону України, при цьому сторони укладають додаткову угоду, яка є невід`ємною частиною цього договору оренди.

Зміна умов договору землі можлива за взаємною згодою сторін (пункт 4.1 договору).

Рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 року №1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 року.

Згідно п. 1.1. вказаного рішення затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 грн., яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01.01.2013 року та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 2 рішення встановлено, що це рішення вводиться в дію з моменту оприлюднення в установленому порядку, а нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2013 року застосовується з 01.01.2014 року.

Рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 року №1269/13 «Про затвердження «Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013» встановлено (п. 2, п. 3), що плата за землю на підставі даних «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013» вводиться в дію з 01.01.2014 року. Зміни до договорів оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з Порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові.

Пунктом 5 даного рішення Департамент земельних відносин Харківської міської ради зобов'язано попередити всіх землекористувачів (орендарів) земельних ділянок, реєстрація яких у Державному земельному кадастрі не здійснена, про необхідність приведення розміру плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

Порядок оформлення договорів оренди землі у місті Харкові, затверджений рішенням Харківської міської ради від 29.12.2012 року №960/12, і згідно з пунктом 16.4 цього Порядку зміни до договору оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформляються додатковою угодою до договору оренди землі. Розмір орендної плати, передбачений договором оренди землі, підлягає перегляду у випадку, зокрема зміни нормативної грошової оцінки землі.

Харківська міська рада рішенням №41/08 від 27.02.2008 року затвердила Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові.

Дане Положення розроблено з метою створення єдиних організаційно-правових та економічних засад визначення та справляння орендної плати за земельні ділянки, орендодавцями яких згідно із земельним законодавством виступає Харківська міська рада.

Згідно з п. 2 ст. 20, п. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

На підставі вищевказаних положень рішень Харківської міської ради, Департаментом земельних відносин Харківської міської ради було: виконано розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності станом на 01.01.2013 року №1150/14; одержано витяг №105 від 14.11.2013 року з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

У подальшому, Департаментом земельних відносин Харківської міської ради рекомендованим поштовим відправленням було направлено на адресу відповідача листом-пропозицією від 30.12.2013 року №1552/0/30-13 проект додаткової угоди до договору оренди землі №7201/04 від 16.01.2004 року. Проте, відповідач додаткову угоду не підписав та лист-пропозицію від 30.12.2013 року про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до договору оренди землі, яким було запропоновано відповідачеві сплатити кошти: в розмірі 51,00 гривні за внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в розмірі 120,00 гривень за надання інформації з Реєстру у формі витягу, та надати оригінали платіжних документів до міської ради не повернув і кошти не сплатив.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що за приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 628 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 цього Кодексу).

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено застосування у встановлених законом випадках цін (тарифів, ставок тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. При цьому зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України унормовано, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.2 ст. 792 Цивільного кодексу України, ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

На підставі ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оренду землі», об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За приписами статей 126, 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, оренда землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі», встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як визначено статтею 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, відповідно до ст.288 якого підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно зі статтею 287 Податкового кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Розмір орендної плати за земельні ділянки встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, а також не може перевищувати для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки (ст.ст.288.5-288.5.2 Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Тотожний за змістом припис міститься у пункті 4.1. договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до пункту 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Стаття 1 Закону України «Про оцінку земель» визначає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок визначена як капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

За приписами статей 13, 15 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.

У відповідності до положень статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно із пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин, затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Пунктом 2.19. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» судам роз'яснено, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін щодо ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть бути не взяті судом до уваги лише у разі скасування такого рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 року №1209/13 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Харкова станом на 01.01.2013 року» та від 25.09.2013 року №1269/13 «Про затвердження порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 року» є чинними на момент розгляду справи. Доказів їх скасування матеріали справи не містять.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що нормативно грошова оцінка земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання уповноваженими органами плати за користування землею.

При цьому, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати та податку за земельні ділянки, в зв'язку з чим, зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом, і оскільки укладений між сторонами договір передбачає можливість зміни розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленого умовами договору.

Позивач має право вимагати від орендаря приведення договору оренди землі у відповідність до вимог законодавства шляхом внесення відповідних змін з метою усунення порушення сторонами договору вимог законодавства. Однак, зміни, які необхідно внести до договору шляхом визнання укладеної додаткової угоди повинні відповідати и нормам чинного законодавства та узгоджуватися із наявними між сторонами правовідносинами.

Так, позивачем у пункті 1.4 додаткової угоди зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації №105 від 14.11.2013 року становить 640211 грн.

А у пункті 2.1., враховуючи умову п. 1.4 визначено, що розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком №1150/14 від 09.12.2013 року на рік становить 5,6% від її нормативної грошової оцінки і складає 35851,82 грн., або в місяць - 2987,65 грн.

На даний час, діє Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів затверджений спільним наказом Держкомзему, Міністерства аграрної політики, Міністерства будівництва, архітектури та ЖКГ України, Української академії аграрних наук, Державного комітету України по водному господарству, Державного комітету лісового господарства №18/15/21/11 від 27.01.2006 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.04.2006 року за №388/12262 (далі по тексту - Порядок №18/15/21/11), пунктом 3.1 якого встановлено, що в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.

Нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів визначається за формулою: Цн = (В х Нп) / Нк х Кф х Км, де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); В - витрати на освоєння та облаштування території в розрахунку на квадратний метр (у гривнях); Нп - норма прибутку (6%); Нк - норма капіталізації (3%); Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо); Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки (п.3.3. Порядку №18/15/21/11).

Пунктом 3.5. Порядку №18/15/21/11 визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) (додаток 1, табл. 1.1), ураховує відносну прибутковість видів економічної діяльності.

Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що рішенням сесії Харківської міської від 27.02.2008 року №41/08 затверджено Порядок визначення ставки орендної плати за землі територіальної громади м.Харкова.

Відповідно до пункту 2.4. вказаного Порядку річна орендна плата (О) за земельну ділянку розраховується за формулою: О = Ц * Б * К1 * К2, де: Ц - нормативна грошова оцінка земельної ділянки, грн.; Б - єдина для м. Харкова базова ставка орендної плати (частка одиниці); К1 - коефіцієнт, який враховує наявність складних інженерно-геологічних умов земельної ділянки і визначається згідно з додатком до цього Положення: К2 - коефіцієнт, який враховує розмір земельної ділянки, визначається згідно додатком до цього Положення.

При визначенні розміру орендної плати (проведенні відповідного розрахунку), використовується коефіцієнт функціонального призначення земельної ділянки.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №105 функціональне використання - землі комерційного використання, а коефіцієнт функціонального призначення земельної ділянки становить - 2,5.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч.1 ст.20 ЗК України).

Віднесення земель до категорії земель за функціональним використанням провадиться згідно з Інструкцією з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), затвердженою наказом Держкомстату України від 05.11.98 року N377, зареєстрованою в Мін'юсті України 14.12.98 року за N788/3228, відповідно до видів економічної діяльності, зазначених у довідках, що надають юридичним особам органи державної статистики (далі по тексту - Інструкція № 377).

Як встановлено Розділом 1 Інструкції № 377, у звітах вказують площі земель, що перебувають у власності, постійному і тимчасовому користуванні юридичних та фізичних осіб, за винятком тих площ земель, які надані в тимчасове користування іншим власникам землі і землекористувачам із земель, що перебувають у власності або в постійному користуванні цих юридичних і фізичних осіб.

У звітах вказують площі земель і розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності в межах територій, які входять до адміністративно-територіальних одиниць, у тому числі окремо - в межах населених пунктів, зрошувані та осушені землі, розподіл земель за формами власності.

Розділом ІІ вказаної Інструкції передбачено, що у графі 42 Форми N 6-зем «Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності» - дані про землі комерційного та іншого використання землі, які використовуються головним чином комерційними, торговими і відповідними службами - торговими центрами, комерційними банками, автозаправними станціями, ремонтними майстернями, готелями, ресторанами, барами, їдальнями, торговими складами та будівлями органів управління ними. Включати потрібно землі за видами економічної діяльності, вказаними в додатку 3; частину земель, наданих юридичним та фізичним особам для підприємницької діяльності, зазначеної в цьому додатку, а також землі згідно з додатком 4, на яких проводиться підприємницька діяльність.

У графі 43 необхідно зазначати дані про землі громадського призначення - включати землі, на яких не проводиться підприємницька діяльність і які використовують для державного управління (включно - для оборонних потреб), освіти, охорони здоров'я, релігійних організацій, спорту та соціальної допомоги, колективних, громадських та особистих послуг, екстериторіальної діяльності згідно з додатком 4, а також землі згідно з додатком 3, на яких не проводиться підприємницька діяльність.

Перелік категорій земель за функцією використання із зазначенням коефіцієнтів функціонального використання наведено у Додатку №1 до пунктів 3.5, 3.7, 3.9, 3.10 Порядку №18/15/21/11.

Так, відповідно до вказаного Переліку, до складу категорії земель комерційного використання відносяться: G - землі торгівлі транспортними засобами та їх ремонту ; землі оптової торгівлі і посередництва в торгівлі ; землі роздрібної торгівлі побутовими товарами і їх ремонт ; Н - землі готелів та ресторанів; J - землі підприємств фінансового посередництва ; землі підприємств страхування ; землі підприємств, що здійснюють допоміжну діяльність у сфері фінансів та страхування ; К - землі підприємств, що здійснюють операції з нерухомістю, здавання під найм та послуги юридичним особам ; землі підприємств, що здійснюють діяльність у сфері інформатизації ; землі підприємств, що здійснюють послуги, які надаються переважно юридичним особам ; О93 - землі підприємств, що здійснюють індивідуальні послуги ; О92.7 - землі підприємств, що здійснюють діяльність у сфері відпочинку та розваг (азартні ігри та ігри на гроші тощо) .

При цьому вказаним Переліком до земель громадського призначення включає у себе: землі громадської діяльності, землі підприємств, що здійснюють колективні, громадські та особисті послуги (за винятком підприємств, що здійснюють діяльність у сфері відпочинку та розваг), землі державного управління, землі оборони, землі освіти, землі охорони здоров'я та соціальної допомоги, землі екстериторіальної діяльності, що відповідає секціям O91, O92, L, M, N, Q Національного класифікатору ДК 009:2005 «Класифікація видів економічної діяльності» (КВЕД), прийнятого наказом Держспоживстандарту України №375 від 26.12.2005 року.

З аналізу вищезазначених норм випливає, що при віднесенні земельної ділянки до тієї чи іншої категорії, органи, до компетенції яких це відноситься, повинні враховувати та перевіряти дані щодо здійснення на земельній ділянці видів діяльності.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено Харківським апеляційним адміністративним судом у постанові від 12.02.2015 року по справі №820/18156/14 і з чим погодився Вищий адміністративний суд України у своїй постанові від 28.05.2015 року, має місце відсутність здійснення ФОП Дяченко Б.Г. на спірній земельній ділянці видів діяльності, які в розумінні Інструкції №377 та Порядку №18/15/21/11 дають підстави для визначення функціонального використання земельної ділянки як комерційного.

Таким чином, суд першої інстанції з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції вірно вказав, що застосування управлінням Держкомзему в місті Харкові при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки, переданої в оренду відповідачу, коефіцієнта функціонального використання 2,5 який встановлений для земельних ділянок комерційного призначення, є не правомірним і не відповідає положенням чинного законодавства, а отже, й визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки у сумі 640211 грн. із застосуванням наведеного коефіцієнта функціонального використання не може вважатися належним.

Таким чином, неправильне застосування коефіцієнту Кф 2,5 при функціональному визначенні земельної ділянки, призвело до невірного визначення розміру грошової оцінки земельної ділянки, що суттєво вплинуло на розмір орендної плати, визначеної за розрахунком позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо внесення змін до договору оренди землі, шляхом доповнення його п.1.4, який визначає, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації №105 від 14.11.2013 року становить 640211,00 грн., а розмір орендної плати 35851,82 грн., оскільки, хоча законодавством і передбачено можливість внесення таких змін, то предметно, вони йому не відповідають. При цьому, суд не вправі самостійно визначати розмір коефіцієнту, а також розмір орендної плати, адже це належить до повноважень Управління Держземагенства в м.Харкові і повинно оформлюватися згідно вимог чинного законодавства належним витягом та розрахунком. Станом на момент розгляду справи, в матеріалах справи відсутній будь-який інший витяг та розрахунок, який би відповідач нормам чинного законодавства та наявним між сторонам правовідносинам.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову про внесення змін до договору оренди і в частині доповнення пункту 1.2. договору, пунктів 2.2-2.6 договору, викладення в новій редакції розділів 3, 4, 5, 6, 7 договору.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, виходячи із змісту позовної заяви, предметом позову в даній справі, є матеріально-правова вимога про внесення змін до договору оренди землі від 22.12.2003 року шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору в редакції позивача. При цьому, предмет позову визначений позивачем, не співпадає із фактичним предметом позову, оскільки виходячи із прохальної частини позову мова йдеться не про внесення змін до договору оренди, а про викладення договору оренди в новій редакції, шляхом зміни нумерації пунктів договору, структури договору, змісту пунктів договору, включення нових пунктів, які виходять за межі підстав позову.

Таким чином, умови, які позивач просить змінити, відносяться не тільки до тих, зміна яких передбачена умовами договору оренди землі, а й до інших пунктів, зміна яких ані договором ані Законом не передбачена. Позивач просить суд внести вказані зміни за відсутністю обґрунтування, тобто, без зазначення у підставах позову обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У відповідності до ч.4 ст.179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на підставі, в тому числі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Конкретизувати умови означає визначити ті умови договору, які мають змінюваний характер в залежності від конкретних умов відповідних правовідносин (стосовно договору оренди земельної ділянки, наприклад, це місцезнаходження, цільове призначення, площа та якісні характеристики земель, перелік, характеристика і стан лінійних споруд, інших об'єктів інфраструктури, у тому числі доріг, наявність обмежень, ставка та розмір орендної плати, строк дії договору тощо).

В даному ж разі, позивач, змінюючи умови договору, які відсутні у типовому договорі оренди землі, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2004 року №220 «Про затвердження Типового договору оренди землі», просить не конкретизувати вже наявні умови договору, а змінити їх доповнити, що прямо суперечить забороні на відступ від умов типового договору, встановленій ч.4 ст179 Господарського кодексу України.

Відповідність пропонованих позивачем умов договору типовому договору оренди землі, затвердженому самим позивачем, не може бути прийнято, оскільки рішення органів місцевого самоврядування не можуть суперечити нормативним актам центральних органів державної влади.

Таким чином, оскільки, позивачем обов'язковість внесення таких змін у судовому порядку не доведено і запропоновані зміни не є такими, обов'язковість яких передбачена діючим законодавством або договором оренди землі, місцевий господарський суд вірно відмовив у їх задоволенні.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Харківської міської ради не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 10.03.2015 року по справі №922/3723/14 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.03.2015 року по справі №922/3723/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 08 липня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.