ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р. Справа № 917/147/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників:

позивача - Крамаренко В.В., за довіреністю № 1 від 19.12.13 р.;

відповідача - Гусаренко О.М., за довіреністю № 27/1 від 10.05.10 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2885 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.15 р. у справі № 917/147/15

за позовом Комунального підприємства "Лубниводоканал" Лубенської міської ради, м. Лубни

до ПП "Лубенський хлібзавод", м. Лубни

про стягнення 92747,30 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство "Лубниводоканал" звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача - ПП "Лубенський хлібозавод" 92747,30 грн. збитків, заподіяних внаслідок недобросовісного виконання договірних зобов'язань, також судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.04.15 р. по справі № 917/147/15 (суддя Сірош Д.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач не довів суду факт порушення відповідачем договірних зобов'язань та відповідно заподіяння йому збитків на суму 92747,30 грн.

Позивач, КП "Лубниводоканал" Лубенської міської ради не погодилося з зазначеним рішенням, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.15 р. у справі № 917/147/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити, з підстав, зазначених у позові та ін.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 01.07.15 року у зв'язку з відпусткою судді Могилєвкіна Ю.О. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Пушай В.І., суддя Плужник О.В., суддя Гребенюк Н. В.

Представник позивача підтримав позицію, викладену в апеляційній скарзі, просить її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 07.12.2011 р. між КП "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради та ПП "Лубенський хлібозавод" укладено договір про надання послуг з водовідведення з виробничих приміщень, які належать відповідачу на праві приватної власності, розміщених по вул. Радянській, буд. 54/2, м. Лубни.

Згідно з п. 1.1. договору, виконавець зобов'язався прийняти від абонента та очистити стічні води згідно з затвердженим лімітом та представленим розрахунком за водоспоживання, а абонент зобов'язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані йому послуги по водовідведенню.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що споживається із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показниками водолічильників, а у разі відсутності - за діючими нормами водоспоживання згідно з законодавством України за затвердженими тарифами.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що розрахунки за скид стічних вод здійснюється згідно з "Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України" за затвердженими тарифами та Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скидання промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженою наказом Держбуду № 37 від 19.02.2002 р.

Угодами від 01.01.2013 р. та від 31.01.2013 р. строк дії договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення продовжено до 31 грудня 2013 року.

01.01.2014 р. між КП "Лубни-водоканал" та ПП "Лубенський хлібозавод" укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 104.

Пунктом 4 договору передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що споживається із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показниками водолічильників, а у разі їх відсутності - за діючими нормами водоспоживання згідно з законодавством України за затвердженими тарифами.

Позивач зазначає, що Приватним підприємством "Лубенський хлібозавод" порушені вимоги Водного кодексу України, "Правил приймання стічних вод підприємств в комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України", "Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів", затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 р. № 37 та "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні системи каналізації м. Лубни Полтавської області", затверджених рішенням виконкому Лубенської міської ради № 293 від 20.11.2013 р., внаслідок чого не виконується договірні зобов'язання та порушуються інтереси територіальної громади міста Лубни.

Як зазначає позивач протягом 2012 р. відповідачем спожито 3432 м3 води, у 2013 році 3054 м3 води, у 2014 році - 1947 м3, проте за послуги водовідведення відповідачем сплачено лише частково, з обґрунтуванням своїх витрати води і скидів на 1 тону виробленої продукції по Лубенському хлібозаводу.

Відповідно до п. 5.30. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 р. у разі коли питна вода входить до складу продукції споживачів і згодом не потрапляє до централізованих мереж водовідведення, оплата за скидання стоків визначається за різницею обсягу води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, і обсягу води, що увійшла до складу продукції.

Для споживачів харчової промисловості, де питна вода є не тільки напівфабрикатом, а й компонентом для виготовлення продукції, обсяг стічних вод, що надходить до централізованих мереж водовідведення, обчислюється як різниця між кількістю води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, та обсягом води, яка входить до складу продукції і не потрапляє до централізованої мережі водовідведення.

Споживач надає відповідні розрахунки виробнику.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом. № 01-04/1421 від 26.11.2014 р. звернувся до відповідача з проханням надати офіційну помісячну інформацію за період з січня 2012 р. по грудень 2014 р. про кількість виготовленої продукції безпосередньо ПП "Лубенський хлібозавод" за формою державного статистичного спостереження № 1П (місячна), або в іншій офіційній формі обліку випущеної продукції ПП "Лубенський хлібозавод". Зазначена вимога обґрунтовувалася тим, що надана відповідачем Розрахунково-пояснювальна записка передбачала облік витрат води і скидів на 1 тону виробленої продукції по Лубенському хлібозаводу. Але відповідач витребувану інформацію позивачу не надав.

Позивач вважає, що в даному випадку у нього, як у виконавця послуг з водовідведення відсутні правові підстави для зменшення обсягів водовідведення в 2012-2014 роках на підставі, наданої виконавцю відповідачем розрахунково-пояснювальної записки, що передбачала облік витрат води і скидів на 1 тону виробленої продукції.

За розрахунком позивача різниця невідшкодованих обсягів стоків скинутих відповідачем за період з 21.01.2012 р. по 22.12.2014 р. становить 92 747,30 грн. (а. с. 9).

Пункт 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Позивач стверджує, що відповідач умови укладених договорів не виконав, підтверджуючих документів щодо кількості випущеної продукції ПП "Лубенський хлібозавод" в 2012-2014 роках не надав.

Таким чином, як вважає позивач, невиконання відповідачем умов договору про надання комунальних послуг, Інструкції про встановлення й стягнення плати за скидання промислових й інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Держбуду України 19.02.2002 р. № 37 та Правил приймання стічних вод у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні системи каналізації м. Лубни Полтавської області призвело до заподіяння позивачу збитків у розмірі 92747,30 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що позивач не довів суду факт порушення відповідачем договірних зобов'язань та відповідно спричинення йому збитків на суму 92747,30 грн.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 626 - 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи договором про надання послуг з водовідведення № 104/1 від 07.12.2011 р. у п. 2.2 та договором № 104 в від 01.01.2014 р. у п. 4 передбачений порядок визначення кількості стічної води.

Зокрема відповідно до п. 2.2 договору кількість стічних вод, які надходять в каналізацію, визначаються за кількістю води, що споживається із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показниками водолічильників, а у разі їх відсутності - за діючими нормами водоспоживання згідно з законодавством України за затвердженими тарифами.

Пунктом 3.2 договору № 104/1 від 07.12.2011р. передбачено, що розрахунки за скид стічних вод здійснюється згідно з "Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України", затвердженими тарифами та Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скидання промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженою наказом Держбуду № 37 від 19.02.2002 р.

Пунктом 6.2. "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України" (затверджених наказом Держбуду України № 37 від 19.02.2002р.) передбачено, що підприємства, які приєднані до системи каналізації, для укладення договору про приймання стічних вод подають водоканалу індивідуальні норми водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції або послуг.

Пунктом 6.4.4. "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні системи каналізації м. Лубни Полтавської області" передбачено надання підприємством до водоканалу розрахунку водоспоживання та водовідведення саме на одиницю продукції або послуг.

Згідно з п. 5.30 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених Міністерством з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008р. № 190, у разі коли питна вода входить до складу продукції споживачів і згодом не потрапляє до централізованих мереж водовідведення, оплата за скидання стоків визначається за різницею обсягу води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, і обсягу води, що увійшла до складу продукції.

Для споживачів харчової промисловості, де питна вода є не тільки напівфабрикатом, а й компонентом для виготовлення продукції, обсяг стічних вод, що надходять до централізованих мереж водовідведення, обчислюється як різниця між кількістю води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, та обсягом води, яка входить до складу продукції і не потрапляє до централізованої мережі водовідведення.

Як свідчать матеріали справи та правомірно зазначив суд першої інстанції споживач надає відповідні розрахунки виробнику не порушуючи при цьому п. 5.30 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" (а. с. 70).

Дії відповідача узгоджуються з вимогами п. 5.30 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", п. п. 6.4.4. "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні системи каналізації м. Лубни Полтавської області", п. 6.2. "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, п. 3.2. договору № 104/1 від 07.12.2011 р. та п. 4 договору № 104 від 01.01.2014 р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Крім того, починаючи з моменту отримання розрахунку відповідача та до серпня 2014 р. позивач не ставив його під сумнів, здійснював розрахунок обсягів та нарахування плати за скид стічної води на його підставі, що підтверджується наданими рахунками на оплату та актами виконаних робіт за зазначений період (а. с. 70-93). Але в подальшому позивач стверджував, що відповідач порушує вимоги законодавства, умови укладених договорів не виконує, підтверджуючих документів щодо кількості випущеної продукції ПП Лубенський хлібозавод в 2012 - 2014 роках не надає у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 92747,30 грн. збитків, заподіяних внаслідок недобросовісного виконання договірних зобов'язань.

Проте, з умов наданих суду договорів не вбачається обов'язку відповідача щодо надання позивачу підтверджуючих документів щодо кількості (обсягів) випущеної ним продукції.

Зазначений обов'язок не покладається на відповідача і вимогами чинного законодавства.

Більше того, така інформація захищається чинним законодавством України як конфіденційна у відповідності до ст. 21 ЗУ "Про державну статистику" де зазначено, що статистична інформація, отримана органами державної статистики у процесі статистичних спостережень не може вимагатися державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими юридичними особами, об'єднаннями громадян, посадовими та іншими особами з метою використання для прийняття рішень до певного респондента.

Позивач стверджує, що відповідачем не виконані зобов'язання укладених договорів.

Проте, доказів їх невиконання суду як першої так і апеляційної інстанції не надав, не довів факту заподіяння позивачу збитків.

Згідно з ч. 4 ст. 611 ЦК України, правові наслідки у разі порушення стороною зобов'язання, визначають також відшкодування збитків.

Частинами. 1, 2 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Умовами укладених сторонами договорів на надання послуг з водовідведення не передбачено обов'язку відповідача надавати підтверджуючі документів щодо кількості випущеної продукції.

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України передбачають обов'язок споживача надавати водоканалу відповідні рахунки для визначення різниці між кількістю води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, та обсягом води, яка входить до складу продукції і не потрапляє до централізованої мережі водовідведення.

Отже, позивач не довів суду факт порушення відповідачем договірних зобов'язань та відповідно заподіяння йому збитків на суму 92747,30 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про відмову у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.15 р. у справі № 917/147/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.15 р. у справі № 917/147/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 06.07.2015 р.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.

Суддя Гребенюк Н. В.