ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 липня 2015 р. Справа № 902/727/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро»

(03038, м. Київ, вул. Ямська, 8)

до: Фермерського господарства «Пляхівське»

(22132, Вінницька обл., Козятинський р-н, с. Пляхова, вул. Лісова, буд. 31-А)

про стягнення 75127,01 грн.

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача : не з'явився;

відповідача : не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фермерського господарства «Пляхівське» курсової різниці, відсотків річних та пені за договором поставки № ЗР-239/14 від 29.05.2014 року в загальному розмірі 75 127,01 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 29.05.2014 року між сторонами договору поставки № ЗР-239/14 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 240 078,87 грн.. Відповідно до п. 3.2. договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору, згідно з якими кінцевою датою розрахунку є 28.11.2014 року. Відповідач свої зобовязання за договором виконав з порушенням строків оплати, що є підставою для нарахування пені та 36% річних, що обумовлені договором. Окрім того, розрахунки відповідачем проведено без врахування різниці між гривневою вартістю товару на день проведення оплати і гривневою вартістю товару, що вказана в додатках до договору.

Ухвалою суду від 26.05.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/727/15 з призначенням до розгляду на 18.06.2015 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

При розгляді справи 18.06.2015 року представник відповідача наголошував на тому, що розрахунки за договором проведено в повному обсязі. Однак, у звязку з кризою в країні та відповідно скрутне фінансове становище господарства, було допущено прострочку платежів.

Ухвалою суду від 18.06.2015 року, за клопотанням представника відповідача, розгляд справи відкладено на 07.07.2015 року.

На визначену судом дату представник позивача не зявився. 02.07.2015 року від представника позивача за довіреністю ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому останній просить розглянути спір за відсутності представника позивача та задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач також не забезпечив явки уповноваженого представника в засідання суду.

07.07.2015 року до суду електронною поштою надійшло клопотання за підписом голови фермерського господарства ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи на іншу дату і продовження строку розгляду справи та відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з нарахуванням курсової різниці ціни товару.

Суд, ознайомившись з даними клопотанням та відзивом, не приймає їх до розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.5.17. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.02.2013р. N 28, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Всупереч вищевикладеному, оригіналів відповідних клопотання та відзиву у паперовій формі до суду не надходило.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імерія-Агро» (позивач, за договором Постачальник) та Фермерським господарством «Пляхівське» (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки № ЗР-239/14. (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору в терміни, визначені Договором, Постачальник зобовязується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі Товар), а Покупець зобовязується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

За даним Договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначається Додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невідємною частиною цього Договору (п. 2.1. Договору).

Ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби ОСОБА_3 (ЗЗР). Насіння, Насіння Вітчизняного виробництва. Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США (п. 2.2. Договору).

Загальна сума договору визначається сукупністю Додатків та/або накладних та/або рахунків-фактур, що визначені в п. 2.1. Договору, та які є невідємною частиною цього Договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни Товару в порівняні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невідємною частиною Договору та підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (Товару). (п. 2.3. Договору).

У разі зміни курсу гривні до долара США Постачальник проводить перерахунок (до оцінку) поставленого, але не оплаченого Покупцем Товару (п. 2.4. Договору).

Ціна договору є звичайною ціною та становить вартість (ціну) Товару та суму належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. (п. 3.1. Договору).

Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного Договору. (п. 3.2. Договору).

Сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за цим Договором курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання Договору. (п. 3.3. Договору).

В тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів), відвантаження Товару є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення Додатку(ів), оплата грошових коштів за отриманий Товар, відбувається відповідно до курсу долара США до гривні на дату, що передує даті здійснення остаточного розрахунку (курс продажу долара США згідно сайту http: //charts.finance.ua/ru/currency/interbank). Сторони для визначення суми, яка підлягає оплаті використовують формулу:

С= А1/А2 х В, де С сума належна до оплати; В ціна Товару на момент підписання Додатку; А1 курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США на день перерахування коштів; А2 курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день підписання відповідного Додатку. (п. 3.4. Договору).

Додатком № 1 від 29.05.2014 року до Договору сторони визначили асортимент, кількість та ціну товару, що поставляється.

Загальна сума Товару за даним Додатком становить 237 480,61 грн. (еквівалент у доларах США 19790,05 USD). (п. 2. Додатку № 1 до Договору).

Покупець оплачує Постачальнику в порядку попередньої оплати 18% вартості Товару, що складає 42 746,58 грн.(еквівалент у доларах США 3 562,22 USD), зазначеної в п. 2 цього Додатку та рахунку(ах) фактурі(ах) шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника в строк до 30 травня 2014 р., та залишок суми 72% в розмірі 170 986,33 грн. (еквівалент у доларах США 14 248,86 USD) до 3 листопада 2014 р.; 10% в розмірі 23 747,71 грн. (еквівалент у доларах США 1 978,97 USD) до 28 листопада 2014 р. (п.3.1. Додатку № 1 до Договору).

Додатком № 2 від 02.06.2014 року до Договору сторони визначили асортимент, кількість та ціну товару , що поставляється.

Загальна сума Товару за даним Додатком становить 2 598,25 грн. (еквівалент у доларах США 218 34 USD). (п. 2. Додатку № 2 до Договору).

Покупець оплачує Постачальнику в порядку попередньої оплати 18% вартості Товару, що складає 467,69 грн.(еквівалент у доларах США 39,3 USD), зазначеної в п. 2 цього Додатку та рахунку(ах) фактурі(ах) шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника в строк до 3 червня 2014 р., та залишок суми 72% в розмірі 1 870,72 грн. (еквівалент у доларах США 157,2 USD) до 3 листопада 2014 р.; 10% в розмірі 259,84 грн. (еквівалент у доларах США 21,84 USD) до 28 листопада 2014 р.

Пунктом 11.2. Договору визначено, що останній набуває чинності з дні його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.

Як свідчать матеріали справи та визнається сторонами, позивачем зобовязання за договором виконані належним чином та в повному обсязі. Так, відповідно до видаткових накладних № 4667 від 29.05.2014р.. № 4806 від 02.06.2014р., № 4818 від 02.06.2014р. позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 240 078,87 грн., який відповідач отримав згідно довіреностей. (а.с. 23-25).

Судом встановлено, що відповідачем зобовязання за Договором виконано з порушенням строків, обумовлених Договором. Згідно Договору та Додатків до нього кінцевою датою розрахунку за поставлений Товар є 28.11.2014 року. Тоді як відповідачем до зазначеної дати перераховано на рахунок позивача лише 50 078,87 грн. вартості товару. Товар на суму 190 000 грн. оплачено після 28.11.2014 року, в період з 01.12.2014р. по 30.01.2015 року. Наведене стверджується копіями платіжних доручень (а.с. 26-32).

Беручи до уваги встановлені обставини, суд зважає на таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобовязання по оплаті сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено невиконання відповідачем зобовязань у визначені Договором строки.

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 цього Кодексу правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним.

За змістом п. 7.1.1. Договору за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 7.8. Договору сторони погодили сплату 36% річних у разі невиконання Покупцем зобовязань щодо оплати отриманого товару.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені та 36% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Здійснивши за допомогою бази даних «Ліга Закон» перевірку наданого позивачем розрахунку пені та 36% річних за визначені в розрахунку періоди, судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення курсової різниці в сумі 66 622,90 грн., слід зазначити наступне.

Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст.. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Пунктом 3.7. Договору передбачений обов'язок позивача в день надходження оплати за товар скласти акт про різницю в отриманій та належній заборгованості та відправити такий акт відповідачу. Проте, зазначений пункт договору не містить вимог щодо строків надсилання акту іншій стороні, не містить причинно-наслідкового зв'язку між складанням акту та обов'язком сплатити повну вартість матеріальних цінностей. Акт про курсову різницю, складання якого встановлене п. 3.7. Договору не впливає на обов'язок відповідача щодо сплати за товар з урахуванням курсової різниці.

Як вимога так і акт про заборгованість за матеріальні цінності можуть у відповідності до договору бути виконані виключно після платежу і термін їх відправлення не впливає на обов'язок відповідача.

Обов'язок відповідача сплатити заборгованість з врахуванням курсу НБУ до визначеного сторонами еквіваленту заборгованості в доларах США, зокрема, встановлений і пунктом 3.3. Договору.

Як свідчать матеріали справи, 27.04.2015 року позивач направив на адресу відповідача заяву в якій запропонував відповідачу, у дводенний строк з дня отримання заяви, погодити різницю між гривневою вартістю товару на день фактичного проведення розрахунків і гривневою вартістю товару, що вказана в додатках до Договору. До заяви додано акт від 02.04.2015 року в якому визначено суму курсової різниці в розмірі 66 622,90 грн..

Матеріали справи не містять зауважень чи заперечень відповідача щодо визначеної позивачем суми курсової різниці.

При цьому суд зважає, що сторони в рівній мірі об'єктивно наділені можливістю встановити курс НБУ долара США до гривні України. При намірі сплатити повну вартість товару, відповідач повинен був самостійно визначити суму заборгованості у відповідності до п. 3.3. Договору та додатків до Договору і виконати такий обов'язок до 28.11.2014 року.

Отже, заявлена позивачем вимога про стягнення курсової різниці є обґрунтованою.

Перевіривши правильність обрахунку заявленої до стягнення суми курсової різниці суд зважає, що розрахунок проведено у відповідності до п. 3.4. Договору, і є арифметично вірним.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Суд не приймає заперечення відповідача, оскільки наведені ним обставини не звільняють його від виконання зобовязань за договором. Крім того, як зазначено у п. 1.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Пляхівське» (22132, вул. Лісова, 31-а, с. Шляхова, Козятинський район, Вінницька область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» (03038, м. Київ, вул.. Ямська, 8, ) 66 622 (шістдесят шість тисяч шістсот двадцять дві) грн. 90 коп. курсової різниці; 4 783 (чотири тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 56 коп. 36% річних; 3 720 (три тисячі сімсот двадцять) грн. 55 коп. пені; 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 08 липня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (03038, м. Київ, вул. Ямська, 8)

3 - відповідачу (22132, Вінницька область, Козятинський район, с. Пляхова, вул. Лісова, буд. 31-А)