РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015Справа №910/13342/15

За позовомСільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Думівське»
доПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
провизнання договору недійсним
Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Верем'юк Д.А. - представник за довіреністю б/н від 20.05.2015;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Думівське» (надалі - СТОВ «Думівське») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Банк) про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014 є недійсним, оскільки був укладений від імені СТОВ «Думівське» невідомою особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 порушено провадження у справі №910/13342/15 та призначено її до розгляду на 15.06.2015.

15.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи з доданими до нього документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 відкладено розгляд справи №910/13342/15 на 06.07.2015 у зв'язку з неявкою представника відповідача, невиконанням відповідачем вимог ухвали суду та необхідністю витребування додаткових доказів.

06.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи.

06.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Каргілл» (надалі - ТОВ «АТ «Каргілл») про залучення його у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі на стороні відповідача, в якому ТОВ «АТ «Каргілл» просить допустити його до участі у справі, так як ним були сплачені грошові кошти на банківський рахунок, відкритий на підставі договору №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Однак, ТОВ «АТ «Кагрілл» не обґрунтовано, яким чином рішення у даній справі може вплинути на його права та обов'язки щодо відповідача, зокрема не вказано жодних підстав вважати, що заявника буде наділено новими правами чи покладено на нього нові обов'язки, або змінено його наявні права та/або обов'язки, або буде позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому по відношенню до відповідача.

Таким чином, суд, розглянувши клопотання ТОВ «АТ «Кагрілл» про допуск його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, відмовив в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованості.

В судове засідання 06.07.2015 з'явився представник позивача, проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» заперечував, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 06.07.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 526.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 06.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

В матеріалах справи міститься копія Договору №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Банк відкриває СТОВ «Думівське» поточний рахунок №01 в гривнях та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а СТОВ «Думівське» зобов'язується оплачувати послуги Банку відповідно до Тарифів Банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених Банком.

Вказаний Договір містить підпис особи від імені Чорномаза Олексія Миколайовича та відтиск печатки із реквізитами позивача. Так само, в матеріалах справи наявні копії Додатку № 1 до Договору №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014 (Тарифи розрахунково-касового обслуговування клієнтів сегменту малого та мікробізнесу), заяви на відкриття поточного рахунку, сертифікату відкритого ключа ЕЦП Клієнт у системі «FC-Business», Додатку № 1 до Програми ідентифікації (Опитувальник клієнта - юридичної особи-резидента/нерезидента), картки із зразками підписів і відбитка печатки, на яких містяться підпис особи від імені Чорномаза Олексія Миколайовича та відтиск печатки із реквізитами позивача.

Судом встановлено, що станом на 06.11.2014 директором Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Думівське» був Чорномаз Олексій Миколайович, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20871972 від 06.07.2015 (сформований станом на 06.11.2014).

Відповідно до письмових пояснень позивача, викладених у позові, підпис на Договорі №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014 (та всіх його додатках) від імені Чорномаза Олексія Миколайовича був виконаний невідомими особами та останнім не проставлялась на ньому печатка СТОВ «Думівське», у зв'язку з чим директор СТОВ «Думівське» подав до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Сумській області заяву про вчинення злочину, за якою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.11.2014 №0001074 за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство).

В рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні за вказаною заявою Чорномаза Олексія Миколайовича про вчинення злочину на підставі відповідної постанови слідчого Сибільова О.В. про призначення експертизи Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром було проведено почеркознавчу експертизу та технічну експертизу відтисків печатки позивача, за результатами яких складено висновки експерта №20 від 26.03.2015 та №27 від 20.03.2015 відповідно (копії в матеріалах справи).

Згідно з наведеними експертним висновками відтиски печатки СТОВ «Думівське» у сертифікаті відкритого ключа ЕЦЩ клієнта - СТОВ «Думівське» від 07.11.2014, договорі №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014, тарифі розрахунково-касового обслуговування СТОВ «Думівське» (Додаток 1 до договору №3946 від 06.11.2014), опитувальнику клієнта від 06.11.2014 (з двома завершальними аркушами документу) СТОВ «Думівське», заяві СТОВ «Думівське» про відкриття поточного рахунку у філії Полтавського РУ AT «Банк «Фінанси та Кредит» від 06.11.2014, картці із зразками підписів та відбитка печатки СТОВ «Думівське» від 06.11.2014 нанесені не кліше печатки, що належить позивачу. Також, рукописні тексти на вказаних документах виконані не Чорномазом Олексієм Миколайовичем, зокрема підписи від його імені, а іншою особою.

Позивач просить суд на підставі ч. 2 та 3 ст. 203 Цивільного кодексу України визнати недійсним Договір у зв'язку з тим, що він був укладений з боку СТОВ «Думівське» особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а також у зв'язку з тим, що волевиявлення учасника даного правочину при його укладенні не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що даний Договір його представниками не підписувався та печаткою позивача не скріплювався, а такі дії були вчинені невідомою особою, що підтверджується висновками експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, складеними за наслідками проведених почеркознавчої та технічної експертиз №20 від 26.03.2015 та №27 від 20.03.2015 відповідно.

Таким чином, за твердженнями позивача, даний правочин укладений невідомою особою, яка не є представником СТОВ «Думівське» шляхом підроблення підпису директора та кліше печатки позивача, що свідчить про відсутність з боку позивача досягнення з відповідачем згоди за всіма істотними для даного правочину умовами.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012 № 4, висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, суд приймає до уваги Висновок експерта № 27 від 20.03.2015 та Висновок експерта № 20 від 26.03.2015 у якості належних доказів у підтвердження доводів позивача та з огляду на відсутність будь-яких письмових пояснень відповідача щодо спростування вказаних доводів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Договір №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014 не укладався позивачем, так як був підписаний невідомою особою та, зокрема, не був скріплений печаткою позивача, а отже, умови Договору №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014 не були погоджені позивачем.

При цьому, суду не надано доказів фактичного виконання Договору №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014 позивачем, зокрема, доказів оплати ним банківських послуг за вказаним договором або подання розрахункових документів для виконання банком.

Наведена обставина унеможливлює визнання договору №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06.11.2014, який не вчинено (не укладено), недійсним, а тому позовні вимоги СТОВ «Думівське» є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 13.07.2015

Суддя І.М. Отрош