КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа№ 910/3017/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Терещенко В.М. ( за довіреністю № 24/14-538/АН від 07.02.2014 року)

від відповідача: Бузанов М.М. ( за довіреністю № 04 від 26.02.2015 року), Ледовський О.С. (за довіреністю № 03 від 26.02.2015 року )

розглянувши апеляційну скаргу Управління Державної охорони при ГУМВС України в місті Києві

на рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2015 року

у справі № 910/3017/15-г (суддя: Мудрий С.М.)

за позовом управління Державної служби охорони при ГУМВС України в м. Києві

до Національного науково-дослідного реставраційного центру України

про відшкодування витрат в розмірі 947 376,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача витрати в розмірі 947 376,00 грн.

23 березня 2015 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що внаслідок дій (бездіяльності) відповідача з планування видатків на охорону у 2013 році, відповідачем допущено господарське правопорушення у вигляді не оплати послуг позивача у сумі понесених ним витрат на організацію та здійснення заходів охорони на умовах договору № 113-д/2012/Щв від 20.04.2012 року в період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року, що склали 947 376, 00 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24 березня 2015 року по справі № 910/3017/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що договір про закупівлю послуг між сторонами укладений не був. Звернув увагу також на те, що бюджетним зобов'язанням може вважатись лише здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або в майбутньому.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2015 року та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. При винесені рішення суд першої інстанції не врахував, що укладення договору на охорону музеїв національного значення є обов'язковим, а відповідно до Указу Президента України від 22.03.2000 року № 89/2000 «Про невідкладні заходи щодо розвитку музеїв України» забороняється зняття охорони музеїв, де зберігаються історичні та культурні цінності загальнодержавного значення. Також, охорона позивачем об'єктів відповідача в період з 01 березня 2013 року по 31 грудня 2013 року за письмовим звернення керівництва Національного науково-дослідного реставраційного центру була продовжена та здійснювалась на підставі договору на закупівлю послуг охорони об'єкту за державні кошти від 10.04.2012 року № 113-Д/2012/Шв. Зазначили також, що ні одним законодавчим актом безоплатність охорони об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при МВС не передбачено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18 травня 2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві та призначено справу до розгляду.

В подальшому у судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року , у зв'язку з перебуванням судді Пономаренко Є.Ю. на лікарняному було змінено склад колегії суддів : головуючий суддя: Руденко М.А., судді Дідиченко М.А. та Кропивна Л.В.

В судовому засіданні 07 липня 2015 року позивач вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 10 квітня 2012 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві та Національним науково-дослідним реставраційним центром України було укладено договір № 113/Д/2012/ШВ про закупівлю послуг з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково-дослідницького реставраційного центру України за адресами: м. Київ, вул. Терещенківська 9-б,9-в, вул. Терещенківська 11-б, 11-в, вул. Лаврська 10 ( 5-й поверх) (а.с. 16-24 том1)

Відповідно до предмету вищевказаного договору, передбаченого п.п. 1.1 учасник зобов'язується в 2012 році надати замовнику послуги з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково-дослідного реставраційного центру України за адресами : м. Київ, вул.. Терещенківська 9-б,9-в, вул. Терещенківська 11-б, 11-в, вул. Лаврська 10 ( 5-й поверх), що зазначено у Дислокації (додаток №1 до Договору) взявши під охорону постави фізичної охорони учасника, та зобов'язується здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення цілісності «Об'єкта» замовника, шляхом відвернення безпосередніх посягань на нього, припинення несанкціонованого замовником доступу сторонніх осіб до майна на об'єкті і забезпечення здійснення замовником всіх належних йому повноважень щодо майна.

Замовник зобов'язується виконувати передбачені договором правила майнової безпеки та щомісячно сплачувати учасникові встановлену плату.

Протоколом від 10.04.2012 року було погоджено вартість однієї години охорони Національного науково-дослідного реставраційного центру України, так відповідно до п.1 сторони засвідчили, що вартість однієї години охорони складає 43,00 грн. - за одну годину охорони одним співробітником міліції (а.с.25 том 1) Також сторонами підписано дислокацію, якою визначено часи охорони об'єктів Національного науково-дослідницького реставраційного центру України за адресами: м. Київ, вул. Терещенківська 9-б,9-в, вул. Терещенківська 11-б, 11-в, вул. Лаврська 10 ( 5-й поверх)

В подальшому , відповідно до додаткової угоди №1 до договору № 113-Д/2012/111в від 10, 04 2012 року сторони досягли згоди продовжити дію вищевказаного договору на строк достатній для процедури закупівлі послуг охорони на 2013 рік, на суму коштів з розрахунку до 20 відсотків суми, визначеної у договорі на закупівлю послуг на 2012 рік (182 664,00 грн.) (а.с. 29) При цьому, відповідно до розрахунку вартості надання послуг на 2013 рік визначено період надання послуг з 01.01.2013 року по 28.02.2013 року. (а.с. 31)

За твердженням позивача після 28.02.2013 року він надавав послуги з охорони об'єктів Національного науково-дослідницького реставраційного центру України за адресами: м. Київ, вул. Терещенківська 9-б,9-в, вул. Терещенківська 11-б, 11-в, вул. Лаврська 10, при цьому листом від 18.03.2013 року №368 (а.с.32 том 1) та листом від 10 липня 2013 року № 591 (а.с. 33) відповідач повідомив його , що є бюджетною установою та у зв'язку з відсутністю коштів на 2013 рік не має юридичних підстав для укладення договорів. При цьому, зважаючи на специфіку на унікальну діяльність Національного науково-дослідницького реставраційного центру України просив не знімати охорону в приміщеннях центру , де знаходяться на дослідженні й реставрації численні пам'ятки світового значення з Музейного фонду України.

Водночас Міністерство внутрішніх справ листом від 16 вересня 2013 року за № 15944/Рт зверталось до Міністерства культури України щодо укладення договору надання охоронних послуг (а.с. 35 том 10)

В жовтні 2013 року листом від 09.10.2013 року №783 відповідач повідомив позивача про початок передоговорної процедури закупівлі послуг в одного учасника - Управління Державної служби охорони в м. Києві та запросив до участі у переговорах на закупівлю послуг охорони. Інформація стосовно проведення закупівлі була надрукована у Віснику державних закупівель № 85 (828) від 28.10.2013 року (а.с. 38 том 1).

Повідомлення про акцепт пропозиції позивача за результатами процедури закупівлі, розміщено у Віснику державних закупівель № 86(829) від 31.10.2013 року (а.с.39 том 1)

Проте, було у Віснику державних закупівель № 1(847) від 02.01.2014 року відповідач повідомив про відміну торгів через скорочення видатків на здійснення закупівлі послуг (а.с. 40 том 1).

Оскільки договір про закупівлю послуг з охорони об'єктів Національного науково-дослідницького реставраційного центру України за адресами: м. Київ, вул. Терещенківська 9-б,9-в, вул. Терещенківська 11-б, 11-в, вул. Лаврська 10, при цьому листом від 18.03.2013 року №368 на період з березня по грудень 2013 року укладений не був, проте позивач , відповідно до діючого законодавства надавав зазначені послуги, які не були сплачені відповідачем, Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві звернулось до суду з позовними вимогами про відшкодування витрат в розмірі 947 376,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що договір на закупівлю між сторонами укладений не був, чинним законодавством не передбачено можливості взяття розпорядниками бюджетних котів на себе грошових зобов'язань за минулі періоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За приписами ст.11 ЦК України одною з підстав виникнення цивільних прав і обов'язків є договори.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги містить і стаття 193 Господарського кодексу України.

Отже, зобов'язання має бути виконане належним чином, тобто в такому вигляді, як це випливає з договору.

Статтею 978 ЦК України унормовано, що за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності , зобов'язується забезпечити недоторканність майна, яка охороняється. Володілець такого майна зобов'язаний виконувати передбачені договором правила майнової безпеки щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. При цьому, на взаємовідносини сторін за договором охорони поширюються також положення Цивільного кодексу України якими врегульовані відносини з надання послуг охорони.

Згідно ст.901 ЦК України одна сторона, виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони, замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором .

Відповідно до приписів ст.903 ЦК України - якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір про надання послуг є двохстороннім , оскільки виконавець та замовник наділені як правами так і обов'язками. При цьому замовник зобов'язаний оплатити послугу і наділений правом вимагати належного надання послуг з боку виконавця.

Водночас колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до Переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року № 615, до об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ за договорами відносяться, зокрема, державні музеї, картинні галереї, історико-культурні заповідники, інші важливі об'єкти культури, де зберігаються історичні та культурні цінності загальнодержавного значення.

Частиною 3 статті 29 Закону України "Про музеї та музейну справу" передбачено, що держава гарантує забезпечення охорони музеїв державної та комунальної форм власності.

При цьому, відповідно до Указу Президента України від 22.03.2010 р. № 89/2000 "Про невідкладні заходи щодо розвитку музеїв України" Кабінету Міністрів України доручено заборонити зняття охорони з музеїв, де зберігаються історичні та культурні цінності загальнодержавного значення.

Порядок організації охорони пам'яток Музейного фонду України, історичних та культурних цінностей загальнодержавного значення, які зберігаються в державних музеях, історико-культурних заповідниках, інших важливих об'єктах культури, незалежно від їх виду, форм власності і відомчого підпорядкування, підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, а також головні вимоги до технічної укріпленості приміщень об'єктів культури, місць розміщення особливо цінних експонатів та до технічного оснащення приміщень об'єктів культури засобами охоронної, пожежної та тривожної сигналізації, визначено Інструкцією з організації охорони державних музеїв, історико-культурних заповідників, інших об'єктів культури підрозділами Державної служби охорони при МВС України, затвердженої спільним Наказом МВС України та Міністерства культури і мистецтв України № 846/489 від 30.07.2004 р.

Як видно з матеріалів справи Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві надавало відповідачу послуги з охорони на підставі договору №113 д/2012/Шв від 10.04.2012 року в період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року та в подальшому на підставі додаткової угоди № 1 до вищевказаного договору в період з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року. Послуги з охорони об'єктів Національного науково-дослідного реставраційного центру України, розташованих за адресами м. Київ, вул. Терещенківська 9-б,9-в, вул. Терещенківська 11-б, 11-в, вул. Лаврська 10 за період з січня 2012 року по 28 лютого 2013 року ( в період дії основного договору та додаткової угоди до нього) сплачені були замовником в повному обсязі, що не заперечувалось представниками сторін в судовому засіданні.

В подальшому , між сторонами новий договір на закупівлю послуг, відповідно до вимог ЗУ «Про здійснення державних закупівель» на період з 01 березня 2013 року по 31 грудня 2013 року укладений не був.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення відшкодування витрат в розмірі 947 376,00 грн. позивач, посилається на те, що оскільки послуги з охорони фактично надавались, то дія договору від 10.04.2012 року за № 113-Д/2012/Шв було продовжено до 31 грудня 2013 року. Однак, колегія суддів вважає зазначене твердження безпідставним, оскільки для продовження дії зазначеного договору в період з 01 січня 2013 по 28 лютого 2013 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору №113-Д/2012/Шв від 10.04.2012 року, якою продовжили дію договору №113-Д/2012/Шв від 10.04.2012 року, що було підставою для сплати наданих послуг за вищевказаний період.

Обов'язковість укладання договору про закупівлю послуг між сторонами передбачено Законом України «Про здійснення державних закупівель».

Так, відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (у будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень, крім закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону, умови застосування якої встановлені розділом VIII1 цього Закону, у тому числі на технічне обслуговування, іншу оплатну підтримку на майбутнє об'єкта закупівлі чи виплат, пов'язаних з використанням об'єктів права інтелектуальної власності.

Оскільки, відповідач є бюджетною установою, закуповуючи товари і послуги в обсягах, визначених ст. 1 Закону, він зобов'язаний дотримуватися відповідної процедури закупівлі, визначеної ст. 12 Закону.

Частиною 1 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір про закупівлю укладається в письмовій формі, а у разі здійснення закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону - у формі електронного документа, відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України, законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 статті 42 Закону України "Про здійснення державних закупівель" договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону, а також у разі його укладення з порушенням строків, передбачених абзацами третім, четвертим частини другої статті 31, абзацом четвертим частини п'ятої статті 36 абзацом першим частини третьої статті 39 та статтею 39-10 цього Закону, крім випадку порушення зазначених строків у зв'язку з оскарженням процедури закупівлі.

Договір про закупівлю з учасником, пропозицію конкурсних торгів якого було акцептовано має бути укладений замовником не пізніше ніж через 30 днів з дня акцепту пропозиції, відповідно ч. 2 статті 31 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Як видно з матеріалів справи та не заперечувалось представниками сторін договір про закупівлю послуг в період з 01 березня 2013 року по 31 грудня 2013 року між сторонами укладений не був.

Отже, зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відносини сторін щодо надання послуг з охорони у період з березня 2013 року по 31 грудня 2013 року не врегульовані відповідним договором, укладеним за правилами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про здійснення державних закупівель», тому необґрунтованими є посилання позивача на порушення відповідачем приписів ст.ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Водночас, щодо тверджень позивача про понесення ним витрат на організацію та здійснення заходів охорони об'єктів відповідача в період з березня 2013 року по 31 грудня 2013 на загальну суму 947 376,00 грн. , бездіяльність відповідача щодо планування видатків на охорону у 2013 році, колегія суддів зазначає на наступне

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником з чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Оскільки між сторонами мали місце позадоговірні відносити, то позивачем обраний неналежний спосіб захисту.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 947 376,00 грн. вартості наданих за договором послуг охорони Національному науково-дослідному реставраційному центру України з підстав заявлених в позові не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду м. Києва від 24.03.2015 року у справі № 910/3017/15-г, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві на рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2015 року у справі № 910/3017/15-г залишити без задоволення.

Рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2015 року у справі № 910/3017/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3017/15-г повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна