ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.07.15р. Справа № 904/3601/15

За позовом Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю "Лай-Спеції"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-АГРО-ІНВЕСТ-ГРУП"

про стягнення 10 570,32 грн. за договором поставки товару

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Буріма С.І., довіреність №б/н від 01.03.15р.

Відповідача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 10 570,32 грн. за договором поставки товару, з яких: 6 753,60 грн. - основного боргу, 1 608,94 грн. - збитків від інфляції, 1 103,89 грн. - плати за користування грошима, 1 103,89 грн. - пені, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

З метою забезпечення позову, Позивач просив накласти арешт на майно Відповідача, а саме: на гроші на рахунках в банку та/або інше майно Відповідача, в межах позовних вимог.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позов, документи витребувані судом чи докази відсутності боргу на час розгляду справи господарському суду не надав.

Розгляд справи відкладався.

Поштове відправлення № 49 5, адресоване Відповідачеві (з ухвалою суду про призначення розгляду справи) повернулось на адресу суду з відміткою поштової установи "за закінченням терміну зберігання".

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.10.14р. сторонами укладено договір № ДГ-ЛС 00047 (далі Договір), за п. 1.1 якого Продавець зобов'язався поставляти, а Покупець - приймати і вчасно оплачувати Товар, вид, кількість, вартість, а також умови постачання яких визначаються відповідно до порядку, передбаченого положеннями даного Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору Товар - це речовини - інгредієнти, технологічні компоненти, спеції, конкретні види (асортимент), кількість та ціна яких у кожній партії визначається в товаросупроводжувальних документах або в Специфікаціях. Специфікація змінює умови Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата вартості поставленого Товару буде здійснюватися Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів на банківський рахунок Продавця.

Згідно з п. 4.3 Договору порядок оплати кожної партії Товару: повна вартість оплачується Покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки.

У пункті 4.4 Договору сторони визначили, що зобов'язання Покупця з оплати вартості поставленого Товару будуть вважатися виконаними належним чином з моменту зарахування на банківський рахунок Продавця суми коштів, що покриває загальну вартість такого Товару.

Пунктом 6.2 Договору сторони обумовили, що у випадку прострочення, допущеного Покупцем при оплаті вартості поставленого Товару, Продавець має право стягнути з Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожний день допущеного прострочення.

Відповідно до п. 6.3 Договору плата за користування грошима встановлюється Сторонами в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачеві товар за видатковою накладною № 171 від 22.10.14р., у якій зазначено, що усі необхідні товаросупроводжувальні документи оформлені належним чином та передані у повному обсязі.

Однак за даними Позивача, Відповідача товар не оплатив, у зв'язку з чим, у нього утворився борг перед Позивачем у сумі 6 753,60 грн.

З посиланням на п. 6.2 Договору, ч. 2 ст. 625 ЦК України на борг Відповідача, за період прострочки з 24.11.14р. по 21.04.15р., Позивачем нараховано пеню - 1 103,89 грн., збитки від інфляції - 1 608,94 грн. та плату за користування грошима - 1 103,89 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми.

Перевіривши розрахунки Позивача, господарський суд визнає їх обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

З метою забезпечення позову, Позивач просив накласти арешт на майно Відповідача, а саме: на гроші на рахунках в банку та/або інше майно Відповідача, в межах позовних вимог.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову (постанова пленуму ВГС України від 26.12.11р. за № 16).

Обґрунтованих причин для забезпечення позову, доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується можливість застосування судом заходів забезпечення позову Позивачем не надано. За викладених обставин, клопотання Позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові суми Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-АГРО-ІНВЕСТ-ГРУП" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-АГРО-ІНВЕСТ-ГРУП" (49000, м.Дніпропетровськ, вул. Лісопильна, 3, код 393 790 10) на користь Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю "Лай-Спеції" (02140, м.Київ, вул. О. Мишуги, буд. 2, офіс 401, код 245 857 55) 6 753,60 грн. - основного боргу, 1 608,94 грн. - збитків від інфляції, 1 103,89 грн. - плати за користування чужими грошима, 1 103,89 грн. - пені, 1827,00 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане_________________