КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа№ 910/5433/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Клочай Н.І. - представник;

від відповідача: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Народна"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 10.04.2015р.

у справі № 910/5433/15-г (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромпетрол Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Народна"

про стягнення 2 4955 798, 50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від 10.04.2015 року у справі № 910/5433/15-г позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 570367 грн. 53 коп., пеня у розмірі 359004 грн. 23 коп., 25% річних у розмірі 955398 грн. 54 коп., інфляційні втрати у розмірі 298472 грн. 12 коп., штраф у розмірі 312556 грн. 08 коп. та судовий збір у розмірі 49915 грн. 96 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в межах реальної заборгованості у розмірі 570 367, 53 грн., посилаючись на неповне з»ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що підписавши акти зарахування зустрічних однорідних вимог, в яких були чітко зафіксовані грошові заборгованості відповідача перед позивачем та позивача перед відповідачем, позивач погодився на припинення взаємних зобов'язань за договорами поставки, в тому числі і по неустойці.

Апелянт звертає увагу суду, що у якості доказів заборгованості відповідача та підстав нарахування неустойки до матеріалів позову долучено копії актів зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2013 року на суму 6536429,90 грн. та від 31.03.2014 року на суму 3241738,70 грн., в яких позивачем та відповідачем прямо зазначено на припинення взаємних зустрічних зобов'язань і які є письмовими правочинами.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції акти зарахування зустрічних однорідних вимог розцінені виключно у формі часткового розрахунку відповідача по основному боргу за договором поставки, де відповідач є покупцем. Одночасно не враховано припинення аналогічного зобов'язання позивача перед відповідачем за неналежне виконання умов оплати товару за договором поставки, де покупцем виступав позивач.

Апелянт вважає, що прийнявши часткове виконання зобов'язань відповідача за рахунок власних непогашених перед ним грошових зобов'язань, позивач підтвердив факт неналежного виконання власних грошових зобов'язань перед відповідачем та його право на вимогу сплати неустойки (штрафних санкцій). Оскільки сторони визнали взаємне припинення зобов'язань на визначені у вищевказаних актах суми шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, то сторони погодили відмову від права взаємних вимог на неустойку за вказаними зобов'язаннями.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою повноважного представника відповідача - Пелеха Р.М., яка міститься в матеріалах справи (а.с. 116).

Оскільки, представник відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, вислухавши думку представника позивача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 09.07.2015 року за відсутності представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

12.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ромпетрол Україна" (постачальник за умовами догоовру) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Народна" (покупець за умовами договору) було укладено договір поставки нафтопродуктів № 513/ПН.

Відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується продати покупцю продукти нафтохімії (товар за договором) на умовах даного Договору, а покупець прийняти та оплатити даний товар на умовах даного Договору.

Відповідно до ст. 712 ЦК України та ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про договір купівлі-продажу, якщо інше не встановлено договором, законодавством або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 693 ЦК України договором купівлі-продажу може бути встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Пунктом 5.1 укладеного договору сторони погодили, що загальна вартість даного договору складається з сум вартості всіх актів прийому-передачі товару, оформлених (виданих) покупцю по даному договору, які підтверджують факт передачі товару покупцю, його кількість та якість.

За умовами п. 4.4 договору за результатами поставки товару, поставленого по відповідній специфікації, сторонами підписується акт приймання-передачі товару, на підставі даних про кількість товару, що містяться в залізничних квитанціях та/або товаро-транспортних накладних та про якість товару - в сертифікатах якості.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 10443209,14 грн, що підтверджується наступними актами прийому-передачі:

- №4 від 13.08.2013 до специфікації №4 від 09.08.2013 на суму 5262334,23 грн;

- №0 від 15.08.2013 до специфікації № 4 від 09.08.2013 на суму 5180874,91 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно пункту 5.2 Договору покупець зобов'язується оплатити повну вартість товару до моменту її поставки, на умовах 100% передплати, на підставі рахунку-фактури постачальника. Рахунок-фактура постачальника має бути оплачена покупцем протягом 2 банківських днів від дати його виставлення. Дата виставлення рахунку вважається першим днем.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що зобов'язання покупця з оплати товару виникають з моменту виставлення постачальником рахунку на підставі заявки покупця. покупець не має права відмовитись від оплати товару після виставлення постачальником рахунку.

У п. 5.3 Договору вказано, що всі розрахунки по даному Договору проводяться в національній валюті України, безготівковим переказом на банківський рахунок сторони.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що товар було поставлено без здійснення відповідачем попередньої оплати, як передбачено п. 5.2 Договору. Відтак, з урахуванням положень ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний був оплатити товар до 14.08.2013 (не включно) щодо товару, поставленого на підставі накладної №4, та до 16.08.2013(не включно) щодо товару, поставленого на підставі накладної №0.

Однак, в порушення умов Договору та вказаних вище положень законодавства відповідачем своєчасно та в повному обсязі оплату за поставлений товар здійснено не було, а оплачено лише частину вартості поставленого товару. Розрахунки здійснювались наступним чином:

- 30.09.2013 погашено заборгованість в сумі 6536429,90 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2013;

- 31.03.2014 погашено заборгованість в сумі 3241738,70 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2014;

- сума заборгованості у розмірі 70000,00 грн. була сплачена відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача 26.11.2013, 02.06.2013 та 06.06.2014.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів оплати решти вартості поставленого товару матеріали справи не містять, відповідачем належними та допустимими доказами погашення заборгованості в добровільному порядку суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 570367,53 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд за прострочення виконання грошового зобов'язання стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 298472,12 грн. та 25% відсотків річних у розмірі 955398,54 грн. за період прострочення з 15.08.2013 по 26.02.2015, а також пеню у розмірі 359004,23 грн. за період з 15.08.2013 по 09.02.2014 та штраф у розмірі 312556,08 грн. (що становить 3% від суми заборгованості у відповідності до п. 6.2 Договору).

При цьому, колегія зазначає, що заявлена до стягнення сума штрафу у розмірі 312556,08 грн. включена позивачем до загальної ціни позову, обґрунтування та розмір суми штрафу міститься в доданому до позовної заяви розрахунку штрафних санкцій. Однак у прохальній частині позовної заяви позивач помилково не було зазначено про стягнення суми штрафу, хоча в судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, включаючи і вимоги про стягнення з відповідача штрафу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у разі порушення однією із сторін строків здійснення розрахунків, передбачених Договором та відповідними специфікаціями до нього, сторона, що порушила, зобов'язана сплатити іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати. У випадку порушення строків оплати товару, вказаних у відповідній специфікації до даного Договору, більш ніж на 15 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 3% від суми такої заборгованості. Сплата штрафу не звільняє покупця від виконання взятих на себе зобов'язань за даним договором. У випадку допущення прострочення виконання грошового зобов'язання, покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 25% річних від простроченої суми в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені, штрафу, 25% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним апеляційним судом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач підписавши акти зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2013 року на суму 6536429,90 грн. та від 31.03.2014 року на суму 3241738,70 грн. погодився на припинення взаємних зобов»язань за договорами поставки, у тому числі і по неустойці, оскільки підписання вищезазначених актів не припинило дію основного договору та не змінило умови договору.. Підписання зазначених актів не позбавляє позивача права нарахування позивачем штрафних санкцій.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Апелянтом не надано суду доказів, які спростовувують правильність висновків місцевого суду та могли б бути підставами для його скасування.

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м.Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Народна" на рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2015р. у справі № 910/5433/15-г залишити без змін.

Рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2015р. у справі № 910/5433/15-г залишити без задоволення.

Матеріали справи № 910/5433/15-г повертнути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська