РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015Справа №910/11782/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Прайм-Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінтербуд"

про стягнення 11 622 953,41 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Тимчак В.І. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Прайм-Банк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінтербуд" про стягнення 11 622 953,41 грн.

Ухвалою від 12.05.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.06.2015 р.

09.06.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

Ухвалою від 09.06.15р. розгляд справи відкладено на 23.06.15р.

23.06.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

Представник відповідача в судове засідання 23.06.15 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 23.06.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.11.2012 між Публічним акціонерним товариством «Прайм-Банк» (кредитор за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінтербуд» (позичальник за договором) укладено кредитний договір 1452/1229-1, відповідно до умов якого кредитор, на положеннях та умов даного договору, надає позичальнику кредит в сумі 10 675 000 грн 00 коп., строком з 28.11.2012 по 25.02.2016, позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.1. договору, кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позивальнику кредит в сумі 10 675 000,00 грн. строком з 28.11.12р. по 25.02.16р.

У відповідності до пункту 8.1. кредитного договору цей договір вступає в силу з 28.11.2012 і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Згідно з пунктом 3.1. кредитного договору плата за кредит встановлюється у розмірі 19,0 % річних.

В подальшому між сторонами були підписані додаткові угоди до кредитного договору № 1452/1229-1 від 28.11.2012, а саме: № 1 від 15.07.2013, № 2 від 19.08.2013, № 3 від 06.11.2013, № 4 від 20.03.2014 та № 5 від 30.07.2014, відповідно до положень яких встановлено відсоткову ставку в розмірі 18,4 % з 15.07.2013, 14,0 % з 19.08.2013, 12,0% з 06.11.2013, 10,5 % з 20.03.2014 та 12,7 % з 01.08.2014.

Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, для нарахування процентів за кредитом день надання кредиту та день його повернення Позичальником Кредитору - вважаються одним днем. При розрахунку процентів використовується метод "факт/365", виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 365 днів у році.

Положеннями пункту 3.3. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитором щоденно та сплачуються позичальником в валюті кредиту на рахунок нарахованих процентів № 29, що відкритий у кредитора: щомісячно до 15-го числа поточного місяця за фактичну кількість календарних днів попереднього місяця; в день закінчення строку дії кредитного договору та/або при достроковому погашенні за фактичну кількість календарних днів користування кредитними коштами в поточному місяці.

З підписанням цього договору, у відповідності з чинним законодавством, позичальник надає кредитору право самостійно визначати порядок погашення кредитної заборгованості (кредиту, процентів за користування кредитом, штрафів та пені). При наявності заборгованості по кредиту й процентах за користування ним, у першу чергу сплаті підлягають прострочені до сплати проценти, а після повного їх погашення - сума кредиту (пункт 3.5. кредитного договору).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст.10561 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10 675 000, 00 грн., що підтверджується меморіальним ордером: №105 від 28.11.2012 року.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконував, проценти за користування кредитом у встановлені договором строки та порядку - не сплачував.

В зв'язку з чим, 31.03.2015 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням №451/01 про сплату заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 31.03.15р.

Відповідно до п. 4.3.4 договору, у разі невиконання позивальником умов викладених в п. 4.2.2, 4.23, 4.2.5, 4.2.9, 4.2.10, цього договору, використання кредиту чи його частки за нецільовим призначенням, погіршенням фінансового стану позивальника кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, стягнення заборгованості позивальника за кредитом, включаючи нараховані проценти за користування кредитом, штрафи, пені.

Проте, відповідач, в порушення умов договору, повідомлення про порушення зобов'язання з вимогою про повне дострокове виконання зобов'язання не виконав, кредит в сумі 10 675 000,00 грн. не повернув, нараховані проценти за користування кредитом не сплатив.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач у встановленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості по кредиту та процентах за користування кредитом нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю, а саме: 10 675 000,00 грн. - заборгованості за кредитом, 839 366,93 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до пункту 5.1 договору за порушення строків кредиту, сплати за користування кредитом позивальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення.

За розрахунком позивача, не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 108 586,48 грн. пені.

На підставі постанови Правління НБУ від 13.01.2015 року № 9 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Прайм-Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.01.2015 року №2 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Прайм-Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 14.01.2015 року розпочато процедуру ліквідації позивача та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Прайм-Банк» строком на один рік з 14.01.2015 року по 13.01.2016 року.

Відповідно до п. 22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільнена від сплати судового збору

У зв'язку з чим та згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінтербуд» (01103, м. Київ, вул. Професора Підвисоцького, буд. 5; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Прайм-Банк» (03049, м. Київ, вул. Богданівська, 24; ідентифікаційний код 26051650) заборгованість за кредитом у розмірі 10 675 000 (десять мільйонів шістсот сімдесят п'ять тисяч) гривень 00 копійок, 839 366 (вісімсот тридцять дев'ять тисяч триста шістдесят шість) гривень 93 копійок - заборгованість за процентами, пеню за сплату кредиту у розмірі 108 586 (сто вісім тисяч п'ятсот вісімдесят шість) гривень 48 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінтербуд» (01103, м. Київ, вул. Професора Підвисоцького, буд. 5; ) у дохід Державного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.06.15р.

Суддя І.О. Домнічева