Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
від 08 липня 2015 року по справі №927/827/15
Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г.
розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/827/15
за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма «Куйбишево», с. Куйбишеве, Оржицький район,
до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-
консервний комбінат», вул. Вишнева, 4, м. Ічня,
за участю представників сторін:
від позивача: Глебської Ю.В. (довір. від 04.06.2015)
від відповідача: не з'явився.
В судовому засіданні 08.07.2015 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.
В судовому засіданні, яке відбулось 08.07.2015, про що складено протокол, прийняв участь представник позивача.
Клопотання позивача про відмову від здійснення фіксації судового засідання технічними засобами судом задоволено. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколі судового засідання.
Представник відповідача в засідання господарського суду не з'явився.
До початку судового засідання від відповідача на електронну поштову скриньку суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням представника.
Представник позивача проти клопотання заперечував.
Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом відхиляється з таких підстав.
За змістом ст.28 Господарського процесуального кодексу України юридичну особу - сторону в господарському процесі можуть представляти керівник, інші особи, повноваження, яких визначені законодавством або установчими документами; особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації; адвокат.
Тобто відсутність представника не позбавляє відповідача права і можливості забезпечити, за необхідності, участь у судовому засіданні керівника юридичної особи або іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України). Посилаючись на відрядження юриста до м.Черкаси, відповідач не надав суду належних доказів неможливості направити в судове засідання іншого представника або керівника юридичної особи.
Враховуючи, що відповідачем вдруге надсилається до суду клопотання про відкладення розгляду справи без посилання на об'єктивні причини неможливості забезпечити явку уповноваженого представника та без наведення обставин, при яких розгляд справи є неможливим без участі його представника, судом такі дії відповідача розцінюються як зловживання своїми процесуальними правами, направленими на навмисне затягування розгляду справи.
Оскільки явка представника відповідача не визнавалась господарським судом обов'язковою, тому відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь в господарських засіданнях є правом сторони, яке вона реалізовує на власний розсуд та яким відповідач не скористався. Враховуючи, що неявка представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи, з метою уникнення затягування вирішення спору суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутністю представника відповідача.
Відповідач відзив на позов не надав. Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:
03 лютого 2015 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Лазірки» (первісний кредитор за договором), Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Куйбишево» (новий кредитор за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Ічнянський молочно-консервний комбінат» (боржник за договором, відповідач у справі) укладено договір про відступлення права вимоги № 16 (далі по тексту - договір про відступлення), відповідно умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги заборгованості від боржника, яка на дату підписання договору становить 202303грн.91коп., що підтверджується актом звіряння між первісним кредитором та боржником від 03.02.2014, що належить первісному кредиторові за договором №22/08-13 купівлі молока, укладеним між первісним кредитором і боржником від 22.08.2013, і стає новим кредитором за основним договором.
Відповідно до 1.2. договору про відступлення новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором.
Згідно з п.3.1. договору про відступлення первісний кредитор зобов'язався передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання даного договору.
Пунктом 4.1. договору про відступлення передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором та основним договором.
Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника договору відступлення права вимоги №16 від 03.02.2015, останній підписаний його сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності.
Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору про відступлення в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано.
За змістом ст.512 Цивільного Кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч.1 ст.513 цього ж Кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Аналіз договору про відступлення права вимоги, свідчить, що сторонами дотримано встановлену законом форму даного правочину
Статтею 516 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Оскільки відповідач у справі є стороною договору про відступлення, а тому суд приходить до висновку, що він був обізнаний про перехід права вимоги до нього до нового кредитора, в зв'язку з чим додаткового письмового повідомлення боржника не потребувалось.
В силу ст.517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.
03 лютого 2015 року між ПСП «Лазірки» та позивачем складено та підписано акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги №16 від 03.02.2015, відповідно до якого ПСП «Лазірки» передало позивачу документи, які засвідчують права, що передаються, зокрема: оригінал договору №22/08-13 купівлі молока від 22.08.2013 та всі додатки до нього; оригінал вимоги ПСП «Лазірки» (вих..№724 від 22.12.2014) про сплату заборгованості у сумі 452303грн.91коп. та докази її надсилання й отримання відповідачем; оригінали актів звірки від 31.01.2015, від 03.02.2015, які складені та підписані ПСП «Лазірки» та ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат»; оригінал приймальної квитанції №рожн0000085 від 02.12.2014 на закупівлю молочної сировини за період з 01.011.2014 по 30.11.2014. Тобто матеріалами справи підтверджується факт передачі первісним кредитором новому кредиторові документів, які засвідчували наявність прав, що передані.
Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Наявність у первісного кредитора права вимоги до відповідача підтверджується матеріалами справи, зокрема таким.
22 серпня 2013 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Лазірки» (продавець за договором) та Публічним акціонерним товариством «Ічнянський молочно-консервний комбінат» (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір №22/08-13 купівлі молока (далі за текстом рішення - договір купівлі), за умовами якого продавець зобов'язався в порядку і на умовах, визначених договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину) - молоко коров'яче власного виробництва згідно із заявками покупця або з узгодженим сторонами графіком поставок, що є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити такий товар.
В розділі 3 договору купівлі сторони узгодили умови оплати товару та встановили, що оплата за товар проводиться покупцем на умовах 100% попередньої оплати по договірним цінам, що визначаються у специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору (п.3.1. договору). Розрахунок за кожну отриману партію товару проводиться за попередньою оплатою шляхом перерахуванням покупцем на розрахунковий рахунок продавця грошових коштів згідно з рахунок на оплату (п.3.2.).
22 серпня 2013 серпня 2013 року сторонами договору купівлі укладено додаток №1 до договору№22/08-13 купівлі молока від 22.08.2013, в якому визначено показники якості товару, його ціна в залежності від ґатунку товару, зокрема для молока екстра та вищого ґатунку ціна становить 4грн.50коп. за 1кг, за молоко першого ґатунку - 4грн.20коп. за 1кг.
31 грудня 2013 року між сторонами договору купівлі укладено додаткову угоду до договору №22/08-13 від 22.08.2013, в якій сторонами договору продовжено строк його дії до 31 грудня 2014 року.
01 листопада 2014 року сторонами договору купівлі укладено додаток №1 до договору №22/08-13 купівлі молока від 22.08.2013, в якому визначено показники якості товару, його ціна в залежності від ґатунку товару, зокрема для молока екстра та вищого ґатунку ціна встановлена в розмірі 4грн.70коп. за 1кг, за молоко першого ґатунку - 4грн.30коп. за 1кг.
Доказів дострокового розірвання або визнання в судовому порядку недійсним договору 22/08-13 від 22.08.2013 купівлі молока станом на момент укладення договору про відступлення права вимоги №16 від 03.02.2015 сторонами не надано.
Аналіз змісту договору 22/08-13 від 22.08.2013 купівлі молока свідчить, що у зв'язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу, які регулюються нормами глави 54 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.
02 грудня 2014 року відповідачем виписано приймальну квитанцію №рожн0000085 на закупівлю молочної сировини за період з 01.11.2014 по 30.11.2014, згідно з якою відповідачем прийнято від ПСП «Лазірки» молока в кількості 104229,47кг на загальну суму 472303грн.91коп. Отже, вказаним документом підтверджується факт отримання відповідачем від продавця товару за ціною, визначеною сторонами договору в додатку №1 від 01.11.2014.
Як встановлено судом вище, умовами договору купівлі передбачений обов'язок відповідача оплатити товар на умовах попередньої оплати кожної партії товару згідно з виставленим продавцем рахунком.
Отже, обов'язку відповідача здійснити попередню оплату товару кореспондує обов'язок продавця пред'явити покупцю відповідний рахунок на оплату.
Доказів пред'явлення продавцем рахунків на оплату партій товару, які прийняті відповідачем за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 і щодо яких відповідачем виписана приймальна квитанція №рожн0000085 від 02.12.2014, сторонами суду не надано.
Водночас, суд приймає до уваги, що термін виконання зобов'язання, який випливає з правовідносин купівлі-продажу, встановлений спеціальною нормою права, що міститься в ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
22 грудня 2014 року ПСП «Лазірки» на адресу відповідача надіслано вимогу про сплату заборгованості в сумі 452303грн.91коп., яка виникла за товар, отриманий відповідачем в листопаді 2014 року. Вказана вимога отримана відповідачем 06.01.2015, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.23).
В силу ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з наявними у справі копіями банківських виписок з рахунку ПСП «Лазірки», які в подальшому були передані позивачу як документи, що підтверджують право вимоги, відповідачем в термін з 13.01.2015 по 03.02.2015 сплачено у рахунок оплати товару за договором купівлі 250000грн.
Відтак, залишок неоплаченої вартості товару станом на 03.02.2015 становив 202303грн.91коп. Наявність заборгованості саме в цій сумі підтверджується також актом звіряння від 03.02.2015, який підписаний та засвідчений відбитками печаток сторін договору.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність у первісного кредитора права вимоги від відповідача сплатити заборгованість в сумі 202303грн.91коп. станом на 03.02.2015 - дату укладення договору відступлення права вимоги №16.
Отже, дійсність вимоги в сумі 202303грн.91коп. на момент переходу до позивача цих прав підтверджується матеріалами справи, та не заперечується відповідачем, оскільки відповідач також є стороною договору про відступлення права вимоги.
За таких обставин суд приходить до висновку, що у зобов'язанні, яке виникло між ПСП «Лазірки» та ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» на підставі договору №22/08-13 купівлі молока від 22.08.2013, відбулась заміна кредитора на СТОВ «Агрофірма «Куйбишево», але лише в частині заборгованості, яка існувала на момент укладення даного договору, тобто щодо суми 202303грн.91коп.
Як стверджує позивач у справі, відповідачем остаточно заборгованість за товар сплачена новому кредитору 24 березня 2015. Даний факт підтверджується також наявними у справі копіями банківських виписок з рахунку позивача.
В силу ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті вартості отриманого товару, а тому позивач, як кредитор, до якого перейшло право вимоги заборгованості в сумі 202303грн.91коп., має право вимагати від відповідача сплату інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.
Перевірка правильності нарахування позивачем трьох процентів річних свідчить, що такі нарахування проведені ним за період з 17.01.2015 по 03.02.2015 на суму фактичної заборгованості, яка існувала у цей період, тобто в розмірі більшому, ніж до нього перейшло право вимоги.
В зв'язку з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що за загальними правилами обсяг прав нового кредитора визначається на момент переходу цих прав до нього. Так, до позивача, як до нового кредитора, перейшло право вимагати від відповідача, як боржника, сплати процентів річних, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, але при цьому лише на суму заборгованості, право вимоги якої було йому передано, а саме на 202303грн.91коп.
Тобто, нарахування позивачем трьох процентів річних на суму заборгованості, яка існувала до моменту укладення договору про відступлення права вимоги, є неправомірним.
З огляду на вищевикладене, сума трьох процентів річних за визначений позивачем період з 17.01.2015 по 23.03.2015 становить 601грн.23 коп.
Враховуючи, що факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних належить задовольнити частково у сумі 601грн.23коп.
За загальними правилами, інфляційні нарахування є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. При цьому, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. Відповідна правова позиція викладена у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».
Перевірка правильності обчислення позивачем інфляційної складової боргу свідчить, що позивачем інфляційні обчислювались на суми, які були сплачені відповідачем у відповідні періоди, а саме, в січні та лютому 2015 року. Тобто при нарахуванні інфляційної складової позивачем не враховані фактичні обставини, фактична заборгованість та недотриманий порядок нарахування інфляційних.
З огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення інфляційних нарахувань.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 601грн.23коп. трьох процентів річних.
Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв'язку з задоволенням позовних вимог частково, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 87грн.34коп. належить відшкодувати позивачу за рахунок відповідача. В іншій частині (1739грн.66коп.) судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст. 512, 513, 514, 516, 517, 530, 610, 612, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд
Позов задовольнити частково.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
В решті позову відмовити.
Повне рішення підписано 13 липня 2015 року.
Суддя Т.Г. Оленич