РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015Справа №910/10988/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКБ Банк" Костенка Ігоря Івановича до Приватного підприємства «Моноліт» про стягнення 3 578 169,04 грн., за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечено розгляд господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва.

У квітні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №04-К від 31.07.2013 року у розмірі 1 841 669,00 грн. строкової заборгованості за кредитом, 758 331,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 52 000,00 грн. поточних процентів за кредитом, 646 399,97 грн. прострочених процентів за кредитом, 85 977,81 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 107 532,67 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 75 833,10 грн. штрафу в розмірі 10 % від суми неповерненої частини/траншу кредиту, 10 425,49 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення процентів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.04.2015 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 27.05.2015 року.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 06.07.2015 року не з'явилися, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників позивача та відповідача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.07.2013 pоку між Публічним акціонерним товариством «АВТОКРАЗБАНК» (далі по тексту - позивач, Банк, ПАТ «АВТОКРАЗБАНК») та Приватним підприємством «Моноліт» (далі по тексту - відповідач, позичальник, ПП «Моноліт») укладено кредитний договір №04-К.

Згідно з п. 1.1., п. 1.1.1. договору (з врахуванням змін внесених договором №1 про внесення змін та доповнень від 25.12.2013 року), банк надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування 2 600 000,00 грн., на умовах визначених цим договором.

Кредит надається на строк з 31.07.2013 року по 31.07.2016 року (п. 1.1.2. договору).

Згідно з умовами п. 1.1.4. договору процентна ставка за користування кредитом становить 24% річних.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що позичальник сплачує нараховані станом на 25 число відповідного місяця проценти в валюті кредиту, щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця, та в день настання строку погашення кредиту на рахунок банку.

Сторони погодили в п. 3.7, п. 3.7.1, п. 3.7.2 кредитного договору, що позичальник зобов'язаний повернути банку на його письмову вимогу заборгованість за договором (у тому числі - кредит, нараховані та несплачені проценти, комісії, інші доходи банку, пені, штрафи, суму збитків) раніше календарної дати строку погашення, визначеної п.1.1.6. цього договору, в разі настання наступних обставин, зокрема: - несплати або часткової несплати позичальником у передбачений договором строк суми процентів; - несплати або часткової несплати позичальником у передбачений цим договором строк суми/частини суми кредиту.

Згідно з п. 7.2.4. кредитного договору позичальник зобов'язується на вимогу банку достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції у випадках, передбачених цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що строк остаточного повернення (повного погашення) кредиту - 31 липня 2016 року (строк погашення).

Отже, за таких обставин банк вимагає дострокового повернення кредиту за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, договором не визначено форму та зміст вимоги.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 року №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів": "Відсутність письмової вимоги про дострокове стягнення суми кредиту з Відповідача не є перешкодою для реалізації права Позивача, яке передбачено ч.2 ст. 124 Конституції України, ст. З Цивільного Процесуального Кодексу України, ст. 1 Господарського Процесуального Кодексу України, звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки відповідач у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог позивача або виконати умови кредитного договору до винесення рішення по справі.

Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 Цивільного кодексу України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Тобто, звернення позивача до суду з позовною заявою, з огляду на викладене є вимогою про дострокове повернення кредиту для позичальника.

Як вбачається з матеріалів справи, жодної пропозиції від імені відповідача до позивача про врегулювання спору не надходило.

При цьому, єдиним можливим способом стягнення коштів, які спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, є звернення до суду з позовною заявою.

Виписками по особовим рахункам, копії яких містяться в матеріалах справи підтверджується факт надання банком (позивачем) позичальнику (відповідачу) кредитних коштів в загальній сумі 2 600 000,00 грн.

В свою чергу, позичальник (відповідач) належним чином не виконав покладені на нього зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 27.03.2015 сума заборгованість по кредитному договору становить 1 841 669,00 грн. строкової заборгованості за кредитом, 758 331,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 52 000,00 грн. поточних процентів за кредитом, 646 399,97 грн. прострочених процентів за кредитом, 85 977,81 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 107 532,67 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 75 833,10 грн. штрафу в розмірі 10 % від суми неповерненої частини/траншу кредиту, 10 425,49 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою по особовим рахункам позичальника (відповідача), які містяться в матеріалах справи.

Доказів сплати заборгованості по кредиту відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 841 669,00 грн. строкової заборгованості за кредитом, 758 331,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 52 000,00 грн. поточних процентів за кредитом, 646 399,97 грн. прострочених процентів за кредитом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що за порушення встановлених договором строків погашення (повернення) частин кредиту до настання строку остаточного повного погашення кредиту, визначеного пунктом 1.1.6. договору, банк має право стягувати з позичальника штраф за кожен випадок порушення, у розмірі 10% від суми платежу, непогашеного (неповерненого) в строки погашення (повернення) частин/траншів кредиту.

Згідно п.п. 8.3, 8.4 кредитного договору позичальник, у разі порушення умов договірної дисципліни щодо порядку та строків повернення кредиту та процентів за його користування зобов'язався:

- сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу за кредитом, що не звільняє його від обов'язків погасити кредит;

- сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу за процентами за користування кредитом.

Позовні вимоги в частині стягнення 85 977,81 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 107 532,67 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 75 833,10 грн. штрафу в розмірі 10 % від суми неповерненої частини/траншу кредиту, в зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань на підставі ст. 230 ГК України є обґрунтованими, та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання встановленого договором зобов'язання з оплати процентів за кредитом, вимоги позивача про стягнення суми 3 % річних є обґрунтованими та підлягають стягненню в розмірі 10 425,49 грн., за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» підлягають стягненню з відповідача в доход державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «Моноліт» (99038, м. Севастополь, Комишовське Шосе, буд. 12, код 20687772) на користь Публічного акціонерного товариства "Автокразбанк" (39631, м. Кременчук, Полтавська обл. вул. Київська, 8, код 20046323) 1 841 669 (один мільйон вісімсот сорок одна тисяча шістсот шістдесят дев'ять) грн. 00 коп. строкової заборгованості за кредитом, 758 331 (сімсот п'ятдесят вісім тисяч триста тридцять одна) грн. 00 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 52 000 (п'ятдесят дві тисячі) грн. 00 коп. поточних процентів за кредитом, 646 399 (шістсот сорок шість тисяч триста дев'яносто дев'ять) грн. 97 коп. прострочених процентів за кредитом, 85 977 (вісімдесят п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят сім) грн. 81 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 107 532 (сто сім тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 67 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів, 75 833 (сімдесят п'ять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 10 коп. штрафу в розмірі 10 % від суми неповерненої частини/траншу кредиту, 10 425 (десять тисяч чотириста двадцять п'ять) грн. 49 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення процентів.

Стягнути з Приватного підприємства «Моноліт» (99038, м. Севастополь, Комишовське Шосе, буд. 12, код 20687772) в доход Державного бюджету України 71 563 (сімдесят одна тисяча п'ятсот шістдесят три) грн. 38 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.07.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна