Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

07 липня 2015 року Справа № 927/1253/14

За заявою позивача: приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Грандвіс", проспект Перемоги, 127, м. Чернігів, 14038

відповідач-1: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК»

пр-т Червонозоряний, 82, м. Київ, 03138

відповідач-2: товариство з обмеженою відповідальністю "ДТ-Україна"

вул. Шевченка, б.15, м. Чернігів, 14000

Про перегляд рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014 року по справі № 927/1253/14 за нововиявленими обставинами

Суддя Л.М.Лавриненко

Представники сторін:

від заявника (позивача): Косенко О.М., довіреність від 22.06.2015 року, представник

Стреж В.А., довіреність №280 від 15.06.2015 року, представник

від відповідача-1: Кривльов В.В., довіреність №71 від 08.06.2015 року, представник

від відповідача-2: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Заявник (позивач) - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Грандвіс" звернувся із заявою про перегляд рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014 року по справі № 927/1253/14 за нововиявленими обставинами.

Обставинами, які на думку заявника є нововиявленими, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові, є приховання відповідачем-1 від суду факту укладення між банком та відповідачем-2 додаткової угоди №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року, про існування якої заявнику стало відомо з ухвали Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 року по справі №927/1253/14.

Ухвалою суду від 22.06.2015 року було відмовлено у задоволенні клопотання ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК" (відповідача-1) про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Відповідач-2 в поданих письмових поясненнях просить переглянути рішення суду першої інстанції по справі №927/1253/14 від 24.09.2014 року за нововиявленими обставинами та скасувати його, посилаючись на укладення додаткової угоди №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року, відповідно до умов якої у разі настання подій, передбачених підпунктом 3.2.8.11. пункту 3.2.8. якої, банк зобов"язаний впродовж 2 робочих днів звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором шляхом першочергового списання грошових коштів з депозитного рахунку ПрАТ СК "Грандвіс" згідно з договором банківського вкладу "Страховий" №123Д-60Ю від 30.09.2013 року, який відповідно до п.1.2.2. кредитного договору є заставою майнових прав для забезпечення позичальником зобов"язань за кредитним договором. Позивач та відповідач-2 в порядку підпункту 3.2.8.11. пункту 3.2.8. кредитного договору звернулись до відповідача-1 з відповідними заявами про списання грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку №2652.6.027925.006, відкритого у Чернігівському відділенні ПАТ "КБ "ПІВДЕНКОМБАНК", але відповіді на зазначені заяви від банку не отримали, що стало підставою для збільшення заборгованості позивальника за кредитним договором. Повторні звернення позивача та відповідача-2 про списання коштів з депозитного рахунку для погашення поточної заборгованості за кредитним договором №12К-60С від 30.09.2013 року у розмірі 279002,97 грн. залишені банком без задоволення.

В судовому засіданні 23.06.2015 року судом було здійснено огляд оригіналу додаткової угоди №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року.

Відповідач-2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №29206890 від 23.06.2015 року, але повноважного представника в судове засідання 07.07.2015 року не направив.

Представники заявника (позивача) та відповідача-1 в судовому засіданні 07.07.2015 року надали письмові клопотання про відмову від фіксації судового засідання технічними засобами, які задоволено судом.

Ухвалою суду від 23.06.2015 року сторони були повідомлені, що не з»явлення в судове засідання повноважних представників, зокрема відповідача-2, не є перешкодою для розгляду спору по суті.

Частиною 4 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка осіб, які беруть участь у справі, не є перешкодою для розгляду заяви.

В судовому засіданні 07.07.2015 року суд перейшов до розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті.

Представник заявника (позивача) - приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Грандвіс", виклав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

В поданих письмових поясненнях №295 від 26.06.2015 року заявник вказує на те, що додатковою угодою № 1 від 25.04.2014р. до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року сторони у порядку ст.6 ЦК України врегулювали відносини на власний розсуд, що не суперечить нормам матеріального права та домовились, що у разі неповернення позичальником кредиту (або частини кредиту, несплати %, комісії, штрафних санкцій та інших платежів) - банк зобов»язаний впродовж 2 робочих днів звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, шляхом першочергового списання грошових коштів з депозитного рахунку ПрАТ СК « Грандвіс», а тому у банку виникло не лише право, і обов»язок щодо звернення стягнення на предмет застави.

Представник відповідача-1 в письмових запереченнях просить суд відмовити в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, а також визнати недійсною повністю додаткову угоду №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року з огляду на неможливість ідентифікувати належність згаданої додаткової угоди саме до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року у зв»язку з відсутністю дати кредитного договору в її тексті. Разом з тим додаткова угода №1 від 25.04.2014 року не може братися судом як доказ, оскільки складена з порушенням типової форми, зокрема неправильного заповнення її реквізитної частини, а за відсутності рішення кредитного комітету начальник Чернігівського відділення ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК» Коваль І.І. не мала права підписувати/укладати її, тому дана додаткова угода укладена з перевищенням повноважень та порушенням норм чинного законодавства, що свідчить про наявність підстав для визнання недійсною повністю додаткової угоди №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, присутніх в судовому засіданні 07.07.2015 року, суд встановив:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014 року по справі №927/1253/14 за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Грандвіс" до відповідача-1: ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК" про зобов'язання виконати умови, передбачені п.5.5. Договору застави майнових прав на депозитний вклад №123-60С/2 від 30.09.2013р. та звернути стягнення на предмет застави-майнове право на депозит в сумі 292541,69грн. в рахунок виконання простроченого зобов'язання за кредитним договором №12К-60С від 30.09.2013р. та до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "ДТ-Україна" про стягнення 279002,97грн., з яких поточна заборгованість за кредитом в сумі 258125,03грн., прострочена заборгованість за кредитом в сумі 17208,33грн., поточна заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 1766,72грн., прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 1902,89грн., у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 року апеляційну скаргу на рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014 року повернуто без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 року відмовлено скаржнику у прийнятті апеляційної скарги на рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014 року.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 06.03.2015 року повернуто скаржнику касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 року без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 року припинено апеляційне провадження, порушене за апеляційною скаргою на рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.112 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами, згідно з підпунктом 1 ч.2 ст.112 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що у встановленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Оскільки однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі ст.112 Господарського процесуального кодексу України, є істотність цих обставин для вирішення спору, тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які покладено в основу судового рішення.

Відповідно до п.п.2,5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами", до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором. Також не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі виконання вимог процесуального закону, зокрема, статті 38 ГПК.

Відтак, за своєю природою нововиявлені обставини є такими, що не були і не могли бути відомі заявникові на час прийняття спірного судового рішення.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані довести обставини, на які вони покликаються в підтвердження своїх вимог та заперечень, належними та допустимими у справі доказами.

Таким чином, господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. При цьому, результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору.

Як на нововиявлену обставину, що має істотне значення для справи і не могла бути відома, заявник (позивач) вказує на приховання відповідачем-1 від суду факту укладення між банком та відповідачем-2 додаткової угоди №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року, яка передбачає порядок здійснення банком (відповідачем-1) відповідного обов»язку щодо зобов»язання звернути стягнення на предмет застави - майнове право на депозит в сумі 292541,69 грн. в рахунок виконання простроченного зобов»язання за кредитним договором №12К-60С від 30.09.2013 року та не виконання даного обов»язку. Вказані обставини про обов»язок, а не право банку звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобов»язань шляхом першочергового списання грошових коштів з депозитного рахунку ПрАТ СК «Грандвіс» стали відомі позивачу з моменту отримання 08.06.2015 року ухвали Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 року по справі №927/1253/14.

Правовідносини між позивачем та відповідачем-1 виникли на підставі договору банківського вкладу «Страховий» № 123Д-60Ю від 30.09.2013р. та договору застави майнових прав на депозитний вклад № 123-60С/2 від 30.09.2013р.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем і відповідачем 05.05.2014р. було підписано додаткову угоду № 11 договору банківського вкладу «Страховий» № 123Д-60Ю від 30.09.2013р. та до додаткову угоду № 7 до договору застави майнових прав на депозитний вклад № 123-60С/2 від 30.09.2013р., тобто після підписання додаткової угоди №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року, що свідчить про те, що позивач не був позбавлений права ознайомитись з нею, та бути обізнаним про її існування.

Як зазначено вище, правовідносини позивача та відповідача-1 в першу чергу регулюються договором банківського вкладу «Страховий» № 123Д-60Ю від 30.09.2013р. та договором застави майнових прав на депозитний вклад № 123-60С/2 від 30.09.2013р., в які не були внесені зміни, щодо обов»язку банку звернути стягнення на предмет застави - грошові кошти депозитного вкладу ПрАт СК «Грандвіс», а тому посилання заявника у своєму поясненні від 26.06.2015р., щодо виникнення у банку (відповідача-1) не тільки права, але і обов»язку щодо звернення стягнення на предмет застави, у відповідності до ст. 6 Цивільного кодексу України, на підставі додаткової угоди №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року, судом до уваги не приймається в тому числі як факт нововиявленої обставини.

При розгляді господарським судом Чернігівської справи № 927/1253/14 досліджувались правовідносини сторін за кредитним договором № 12К-60С від 30.09.2013 року, і при умові дотримання сторонами своїх процесуальних прав та обов»язків, відповідач-2 та банк (відповідач-1) зобов»язані були надати суду додаткову угоду №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року.

Таким чином, додаткова угода №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року, не є нововиявленою обставиною, оскільки вона існувала і могла бути відома позивачу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначена додаткова угода є додатковим доказом, а не нововиявленою обставиною.

Також слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, господарський суд Чернігівської області у своєму рішенні від 24.09.2014р. по справі № 927/1253/14 зазначив про те, що підписавши договір застави майнових прав на депозитний вклад № 123-60С/2 позивач погодився з умовами договору, зокрема з п.5.5 договору, положення якого не носять імперативний характер. В даному випадку сторони погодили, що у банку (відповідача-1) виникає право, а не обов»язок щодо звернення стягнення на предмет застави, а саме вилучення вкладу. Аналогічні положення закріплені в ч.2 ст.590 ЦК України.

Отже, господарський суд Чернігівської області при розгляді справи № 927/1253/14 надав правову оцінку щодо прав та обов»язків банку, як заставодержателя, при зверненні стягнення на предмет застави.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

В основу заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявником фактично покладено нову суб»єктивну оцінку вже досліджених обставин по справі.

Додаткова угода №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року, не спростовує факти, покладені в основу рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014 року по справі № 927/1253/14, а також умови вказаної додаткової угоди не є істотними в розумінні ст. 112 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для перегляду судового рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2015 року по справі № 927/1253/14 за нововиявленими обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 року у справі №29/441-09.

Посилання банку на те, що додаткова угода №1 від 25.04.2014 року до кредитного договору №12К-60С не може братись судом до уваги як доказ, оскільки з її тексту невідомо до якого саме кредитного договору ця додаткова угода укладалась, судом до уваги не приймається, оскільки в додаткові угоді №1 від 25.04.2014 року зазначено, що вона укладена до кредитного договору № 12К-60С. Судом встановлено, що між банком і товариством з обмеженою відповідальністю «ДТ -Україна» було укладено кредитний договір № 12К-60С від 30.09.2013р. Доказів наявності між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «ДТ -Україна» інших кредитних договорів, банк суду не надав.

Крім того, слід зазначити, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.05.2014 року №305 «Про віднесення ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.05.2014 року було прийнято рішення №37 про запровадження в ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» в період з 26.05.2014 по 26.09.2014 тимчасової адміністрації. Постановою правління Національного банку України від 24.09.2014р. № 598 прийнято рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕНКОМБАНК» з 26.09.2014р. Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.09.2014р. № 101 про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов»язань.

Як встановлено судом, між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу «Страховий» № 123Д-60Ю від 30.09.2013р., кредитного договору №12К-60С від 30.09.2013 року, договору застави майнових прав на депозитний вклад № 123-60С/2 від 30.09.2013р. та додаткових угод до них, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені ч. 5 ст. 36 та ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється в тому числі задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач-1 боржником і оскільки позивач звернувся до відповідача -1 із заявою про списання коштів в межах поточної заборгованості відповідача-2 за кредитним договором, і виконання зазначеної операції банком у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, а в подальшому і ліквідації банку обмежується положеннями ч. 5 ст. 36 та ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, враховуючи вищезазначене, вимоги позивача - приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Грандвіс" до відповідача-1: ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПІВДЕНКОМБАНК" щодо повернення вкладу в будь-який спосіб (чи то перерахування на рахунок в іншому банку, чи зарахування в рахунок кредитної заборгованості), зокрема, про зобов'язання виконати умови, передбачені п.5.5. Договору застави майнових прав на депозитний вклад №123-60С/2 від 30.09.2013р. та звернути стягнення на предмет застави - майнове право на депозит в сумі 292541,69грн. в рахунок виконання простроченого зобов'язання за кредитним договором №12К-60С від 30.09.2013р., відносяться до кредиторських вимог та не могли бути задоволені під час тимчасової адміністрації та відповідно не можуть бути задоволені і під час ліквідації банку.

Задоволення вимог кредиторів, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснюється на етапі ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченому ст.52 даного Закону. Відповідно до ст.ст. 91,93,96 Закону України «Про банки та банківську діяльність», в процесі ліквідаційної процедури банку, визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість і порядок погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора та суперечить ст.ст.26,36,46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст.601,602 Цивільного кодексу України, і у разі задоволення позовних вимог до відповідача-1 призведе до порушення порядку черговості задоволення вимог інших кредиторів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду України від 24.10.2011 року №3-112гс11, від 25.03.2015р. № 910/9232/14 та від 22.04.2015р. № 910/9234/14.

Вимога банку про визнання недійсною повністю додаткової угоди № 1 від 25.04.2014р. до кредитного договору 12К-60С, в порядку п.1.ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, задоволенню не підлягає, оскільки господарський суд, лише приймаючи рішення по суті спору, має право визнати недійсним повністю чи в певній частині пов»язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству (п.1.ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України).

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин .

У відповідності до ч.5 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами приймаються: 1) рішення - у разі зміни або скасування рішення; 2) постанова - у разі зміни або скасування постанови; 3) ухвала - у разі зміни чи скасування ухвали або залишення рішення, ухвали, постанови без змін.

Таким чином, в залежності від встановлення судом наявності нововиявлених обставин, суд наділений процесуальним правом перегляду судового рішення та з»ясування і оцінки доказів покладених в підставу заявленого позову.

При розгляді заяви позивача про перегляд рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014р. у справі № 927/1253/14 за нововиявленими обставинами, суд прийшов до висновку про відсутність нововиявлених обставин для перегляду вказаного рішення, а тому відповідно судом не може бути застосовано п.1.ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для перегляду судового рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014 року по справі № 927/1253/14 за нововиявленими обставинами, а тому відповідно до ст. 114 Господарського процесуального кодексу України та п п. 8.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами", рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014р. у справі № 927/1253/14 суд залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 33, 86, 112, 113, 114 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Грандвіс" про перегляд рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014 року по справі № 927/1253/14 за нововиявленими обставинами відмовити.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 24.09.2014р. у справі № 927/1253/14 залишити без змін.

Суддя Л.М.Лавриненко