ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р.Справа № 922/2788/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтару А.Д.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (м. Дніпропетровськ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд" (м. Харків) , Товариства з обмеженою відповідальністю "Промдорсервіс" (м. Харків)
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача (ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд") - не з'явився;

відповідача (ТОВ "Промдорсервіс") - Демура І.Б. (довіреність від 05.05.2015 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Промдорсервіс", в якій просить суд признати договір поруки б/н від 30.01.2015 укладений між ТОВ "Промдорсервіс" та ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд" недійсним. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн. просить суд покласти на відповідачів солідарно.

Представник позивача в судове засідання 06.07.2015 не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про дату, час та місце наступного судового засідання суду у справі № 922/2788/15 від 01.07.2015, яке долучене судом до матеріалів справи.

Представник відповідача (ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд") в судове засідання 06.07.2015 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи.

Представник відповідача (ТОВ "Промдорсервіс") в судовому засіданні 06.07.2015 заперечив проти позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №22199 від 02.06.2015).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач (ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд") був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача (ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд") не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промдорсервіс" (постачальник) було укладено договори поставки за №14015 від 30.01.2014 та №14190 від 25.09.2014, на підставі яких ТОВ "Промдорсервіс" зобов'язався поставити, а позивач прийняти та сплатити товар, найменування, номенклатура, вимоги в якості, кількість, строк постачання і ціна якого вказані в специфікаціях до цих договорів, які є його невід'ємною частиною.

30 січня 2015 року між ТОВ "Промдорсервіс" (кредитор) та ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд" (поручитель) було укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (ідентифікаційний код 00659101) по зобов'язанням, що виникли за договорами поставки №14015 від 30.01.2014 р. та №14190 від 25.09.2014 р., які були укладені між Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промдорсервіс".

Відповідно до п. 3.2 Договору поруки, поручитель не пізніше 5-ти робочих днів після одержання повідомлення, зобов'язаний вжити заходів щодо виконання зобов'язань за основним договором у тому числі по поверненню сплачених грошових коштів за товар.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача надійшла позовна заява ТОВ "Промдорсервіс" про стягнення з ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" за договором поставки №14190 від 25.09.2014 заборгованості на загальну суму 10200,82 грн.

Позивач в позові вказує, що ТОВ "Промдорсервіс" не мав права без узгодження з позивачем розголошувати та передавати третім особам, а в даному випадку ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд", конфіденційні відомості виробничого і комерційного порядку пов'язані з договорами поставки №14015 від 30.01.2014 та №14190 від 15.09.2014, тим паче складати з ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд" договір поруки б/н від 30.01.2015.

Проте, слід зауважити, що п.14.1 вищезазначених договорів поставки, на який посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, не міститься заборони стосовно укладання постачальником - ТОВ "Промдорсервіс" договорів поруки.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що на виконання вимог договору поруки ТОВ "Промдорсервіс", звернувся на адресу ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд" з вимогою про повернення грошових коштів за товар. Всупереч умовам договорів поставки №14015 від 30.01.2014 та №14190 від 15.09.2014 та договору поруки ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд" та ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" грошові кошти не повернули, ТОВ "Науково-виробнича компанія "Укр-Ленд" не вжив всіх необхідних заходів щодо їх повернення ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", за якого він поручався.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зв'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.; поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до п. 3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", у вирішенні спорів про визнання недійсними договорів поруки на підставі того, що відповідний договір укладено без згоди боржника, господарському суду слід виходити з такого. Згідно з приписами статей 553, 554 ЦК України договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов'язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

Таким чином, суд зазначає, що діюче законодавство не вимагає обов'язкової умови для укладення договору поруки повідомлення та отримання згоди у боржника.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.07.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова