ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. Справа № 908/4027/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя

Здоровко Л.М., суддя Фоміна В.О.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представника:

позивача - не з'явився,

відповідача - Ніколаєнко І.В. за довіреністю від 05.01.2015р. №522/ю-71,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельного підприємства "Азовінтекс" (вх.1919 З/2) на рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.2015р. у справі № 908/4027/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Сервіс - 1", с. Ставчани Пустомитівського району Львівської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельного підприємства "Азовінтекс", м. Маріуполь

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.02.2015 р. у справі № 908/4027/14 (суддя Азізбекян Т.А.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельного підприємства "Азовінтекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Сервіс - 1" 90807,46 грн. 3% річних та 1816,15 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що після прийняття судом рішень про стягнення коштів, грошове зобов'язання боржника не припинилось, оскільки кредитор реально грошові кошти не отримав, тому відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання.

Товариство з обмеженою відповідальністю проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" не погодилось з зазначеним рішенням суду, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.2015р. у справі № 908/4027/15 та прийняти нове рішення, яким на підставі спливу позовної давності у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що господарським судом першої інстанції невірно вираховано строк позовної давності із застосуванням зворотнього відліку, а також замість належного до застосування шестимісячного строку неправомірно застосовано трьохрічний строк позовної давності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р. відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельного підприємства "Азовінтекс" на 26.05.2015р. на 10год. 00хв. у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: м. Харків, проспект Правди, 13, 1-й поверх, в залі судового засідання №105.

19.05.2015р. на адресу господарського суду апеляційної інстанції поштою надійшло клопотання (вх. 7809) від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Сервіс - 1" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в господарському суді Львівської області у зв'язку з тим, що він не має змоги направити свого представника до Харківського апеляційного господарського суду.

У відповідності до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) від 20.05.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. суддею-доповідачем призначено Плахова О.В. та сформовано колегія судді у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Крестьянінова О.О., судді Фоміної В.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2015р. задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; доручено господарському суду Львівської області забезпечити проведення відеоконференції у справі №908/4027/14, розгляд якої відбудеться 26.05.2015р. о 10:00 год.

До Харківського апеляційного господарського суду апелянт надав додаткові пояснення до апеляційної скарги на рішення господарського суду першої інстанції (вх. 8268 від 26.05.2015р.).

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. 8523 від 26.05.2015р.), в якому посилається на те, що відсотки нараховані у зв'язку з тривалістю невиконання рішення суду відповідачем, а також вважає, що ним не пропущений строк позовної давності.

У судове засідання 26.05.2015р. з'явився представник відповідача, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

Позивач, який просив провести судове засідання в режимі відеоконференції, до господарського суду Львівської області не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.05.2015р. відкладено розгляд справи на 17.06.2015р.

09.06.2015р. на адресу господарського суду апеляційної інстанції поштою надійшло клопотання (вх. 8996) від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Сервіс - 1" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в господарському суді Львівської області у зв'язку з тим, що він не має змоги направити свого представника до Харківського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.06.2015р. задоволено клопотання позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Сервіс - 1" про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; доручено господарському суду Львівської області забезпечити проведення відеоконференції у справі №908/4027/14.

Апелянтом надано до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги на оскаржуване рішення (вх. 9501 від 17.06.2015р.).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. відкладено розгляд справи на 06.07.2015р.

На виконання вимог ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. апелянтом надано супровідним листом (вх. 10042 від 01.07.2015р.) акти про надання послуг, а також платіжне доручення.

Розпорядження секретаря другої судової палати від 06.07.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Здоровко Л.М., судді Фоміної В.О.

У судовому засіданні 06.07.2015р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

Представник позивача не з'явився на судове засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Всеукраїнська інвестиційна асоціація" від 01.09.2011р. по справі № 24/05.10 позов ТОВ «Транс-Сервіс-1» задоволено повністю; стягнуто з ТОВ проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» 2 575 019,50 грн. основного боргу, 223 232,01 грн. пені, 240 172,12 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість у зв'язку з інфляцією, 104 199,14 грн. 3 % річних, 1 700 грн. сплаченого третейського збору за розгляд справи в третейському суді.

Також, даним рішенням встановлено, що 15.02.2010р. між ТОВ "Транс-Сервіс-1" (перевізник) та ТОВ ПБП "Азовінтекс" (замовник) укладено договір транспортного перевезення № 522/2010-4, згідно якого перевізник зобов'язався надати замовнику послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом, а замовник прийняти й оплатити належним чином виконані перевізником послуги по перевезенню.

25.09.2012р. на виконання зазначеного рішення, господарським судом Львівської області видано відповідний наказ у справі № 5015/5209/11.

12.12.2012р. відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 34993941 на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

У жовтні 2014 року позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовною заявою про стягнення з ТОВ проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» 3% річних в розмірі 100743,23 грн., нарахованих за період з 23.08.2011р. по 10.12.2012р.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що рішенням третейського суду 3% річних стягнуто за період з 03.03.2010р. по 22.08.2011р., а примусове виконання рішення відбулося 10.12.2012р., тому останній має право на стягнення з винної особи (відповідача) 3% річних за період, протягом якого не виконувалось рішення третейського суду.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.02.2015 р. позов задоволено частково з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Частиною 3 статті 925 Цивільного кодексу України визначено до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

При цьому між нормами ч.3 ст. 925 ЦК України та ч. 5 ст. 315 ГК України не має суперечності, бо вони співвідносяться як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають з договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Оскільки за своєю правовою суттю договір від 15.02.2010р. №522/2010-4 є договором перевезення, а правовий статус позивача цим договором визначено як перевізника, то на ці правовідносини поширюється спеціальна позовна давність тривалістю у шість місяців, встановлена приписами ч. 5 ст. 315 ГК України.

Пунктом 4 Статуту автомобільного транспорту Української РСР затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969р. № 401 вказано, що чинність цього Статуту поширюється на перевезення вантажів, пасажирів, багажу і пошти, що здійснюються автотранспортними підприємствами.

Відповідно до п. 168 Статуту автомобільного транспорту України позови автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам можуть бути пред'явлені відповідно до встановленої підвідомчості або підсудності протягом 6 місяців Вказаний шестимісячний строк обчислюється:

а) по стягненню штрафу за непред'явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням - з дня закінчення строку, встановленого правилами для звіряння записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для пред'явлення позову.

Відтак, з огляду на положення ст. 168 Статуту, ст. 925 ЦК України, ст. 315 ГК України вказаний термін позовної давності у даній справі пов'язаний з днем настання події, що є підставою для подання позову.

Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з перевезення перевізником (позивачем) та їх прийняття замовником (відповідачем) підтверджено підписаними сторонами у відповідності до п.3.3 договору, актами про надання послуг №ТС17664 від 28.02.2010р. на суму 90883,84 грн. та №ТС17918 від 29.03.2010р. на суму 2534135,66 грн.

Відповідач частково здійснив оплату наданих перевізником послуг у сумі 50000,00 грн. у відповідності до платіжного доручення від 30.03.2010р. №9045.

У відповідності до п. 3.2 договору оплата наданих перевізником за даним договором послуг здійснюється протягом 2 робочих днів після виконання перевезення. Датою виконання перевезення є дата підписання акту виконаних робіт, але не виключно.

Як зазначалось вище, між сторонами підписаний акт про надання послуг №ТС17664 від 28.02.2010р. та акт №ТС17918 від 29.03.2010р.

А тому строк позовної давності для вимоги позивача про стягнення боргу за послуги з перевезення вантажу слід вважати таким, що сплив ще до 30.09.2010р.

Позивач звернувся за захистом порушеного права щодо обов'язку оплати 3% річних за неналежне виконання договору лише 03.10.2014р. (дата надсилання позовної зави до суду (а.с.20-21), тобто з пропуском строку позовної давності.

Докази, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення 3% річних за неналежне виконання договору у зв'язку зі спливом строків позовної давності (а саме, у зв'язку зі спливом шестимісячного строку з моменту порушення права позивача на оплату поставленого товару)

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування загального строку позовної давності у три роки, оскільки суд не звернув увагу на те, що законодавством встановлено інший строк позовної давності, визначений ст. 258 Цивільного кодексу України, через те, що відносини позивача з відповідачем випливають із договору перевезення вантажу.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі ст. 625 ЦК України, а тому, до вимог щодо стягнення 3% річних застосовується загальний строк позовної давності в 3 роки. Однак, колегія суддів не може погодитись з даним твердженням з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відносини щодо стягнення з боржника суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми є неможливим без основного зобов'язання - в нашому випадку, договір транспортного перевезення від 15.02.2010р. №522/2010-4.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення 3% річних у зв'язку з неналежним виконання основного зобов'язання - договору транспортного перевезення.

Таким чином, посилання місцевого господарського суду на те, що відносини виникли на підставі ст. 625 ЦК України не знайшли своє відображення у матеріалах справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельного підприємства "Азовінтекс" підтведжуються матеріалами справи, тому підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.2015р. у справі № 908/4027/14 підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 10 ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат у відповідності до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.2 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельного підприємства "Азовінтекс" задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.2015р. у справі № 908/4027/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Сервіс - 1" (с. Ставчани Пустомитівський район, Львівська область, 81118, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" (пр. Леніна, 68-а, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, )- 1007,45 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 06.07.2015р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.О. Фоміна