КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа№ 911/1001/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Сохацького Ю.В. - дов. №9 від 06.07.2015 р.

від відповідача Корчука О.В. - дов. №20-01/02 від 20.01.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної

промисловості «Укрспирт»

на рішення господарського суду Київської області

від 14.05.2015 р. (суддя Бабкіна В.М.)

у справі №911/1001/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Млин»

(далі - ТОВ «Агро-Млин»)

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної

промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт»)

про стягнення 219 334,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 14.05.2015 р. у справі №911/1001/15 позовні вимоги задоволено частково: припинено провадження в частині стягнення 10 000,00 грн.; стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ТОВ «Агро-Млин» 10 000,00 грн. основного боргу, 53 848,81 грн. пені, 9 395,20 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності цих обставин, які місцевий суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилався на безпідставне стягнення з відповідача судового збору в розмірі 9 395,20 грн. зазначаючи, що висновки суду щодо пропорційного розміру стягнення з відповідача судових витрат з урахуванням сплати під час розгляду справи основного боргу, є безпідставними та необґрунтованими. Крім цього, апелянт вважав передчасними й помилковими висновки місцевого суду про доведеність позивачем належними доказами отримання відповідачем продукції та стягнення з нього пені, адже додатковими угодами до укладеного між сторонами договору передбачено відстрочку платежу на 20 банківських днів з моменту отримання продукції при умові надання позивачем всіх необхідних документів згідно п. 4.7 договору, тому зобов'язання у відповідача виникає лише після спливу 20 днів з моменту отримання цих документів. За твердженнями апелянта, позивачем при поставці продукції не додано всіх передбачених п. 4.7 договору документів тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №911/1001/15 за апеляційною скаргою ДП «Укрспирт» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 07.07.2015 року.

В судове засідання з'явилися представники сторін, представник відповідача доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати за наведених в скарзі підстав та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Агро-Млин» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ДП «Укрспирт» про стягнення 606 740,71 грн., з яких: 415 911,00 грн. - основний борг; 145 485,50 грн. - штраф; 45 344,21 грн. - пеня. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунку з позивачем за поставку товару за умовами договору поставки зернових культур №33-14-03 від 05.03.2014 р. (далі - Договір) тощо.

Відповідач заперечував проти позову з тих підстав, що позивачем передчасно заявлено позов про стягнення 415 911,00 грн., оскільки згідно п. 4.7 Договору постачальник зобов'язувався надати покупцю до кожної партії товару належним чином оформлені документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, посвідчення про якість, податкову накладну. Відповідач стверджував, що сторонами обумовлено момент виникнення у ДП «Укрспирт» зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару із застосуванням відстрочки платежу 20 банківських днів після надання позивачем, зокрема, посвідчення про якість поставленого товару. Позивачем не передано ДП «Укрспирт» посвідчення про якість поставленого товару, отже у відповідача не виникло зобов'язань на здійснення його оплати тощо.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, в зв'язку з частковим погашенням основної заборгованості відповідачем, позивачем двічі подано заяви про зменшення розміру позовних вимог, й відповідно до останньої з них (вх. №8618/15 від 16.04.2015 р.), вимоги якої місцевим судом взято за основу позову, позивач просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 20 000,00 грн., штраф в сумі 145 485,50 грн., пеню в сумі 53 848,81 грн.

В судовому засіданні 14.05.2015 р. представник відповідача заявив про часткову сплату основного боргу в сумі 10 000,00 грн., на підтвердження чого надав платіжне доручення №1042 від 13.05.2015 р., представник позивача підтвердив оплату основного боргу на згадану суму.

Оцінивши встановлені фактичні обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції, дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог й дійшов висновку про часткове задоволення позову, а також припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу на суму 10 000,00 грн.

Так, задовольняючи позов частково, місцевий суд встановив, що позивач на виконання умов Договору поставив відповідачеві за видатковими накладними товар на загальну суму 1 454 855,00 грн., проте відповідачем поставлений товар оплачено частково й на момент подання позову в нього існувала заборгованість на суму 415 911,00 грн. В процесі розгляду справи відповідачем здійснено часткові оплати товару на суму 395 911,00 грн., в зв'язку з чим позивачем зменшено позовні вимоги в частині стягнення основного боргу до 20 000,00 грн. Крім цього, відповідачем сплачено 10 000,00 грн. боргу після заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 16.04.2015 р., відтак суд дійшов висновку про припинення провадження у справі на вказану суму й задоволення позову в частині стягнення основного боргу на суму 10 000,00 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення пені на суму 53 848,81 грн. суд встановив, що її стягнення передбачено п. 7.6 Договору, її розмір нараховано позивачем на заборгованість за кожною видатковою накладною окремо, з урахуванням часткових оплат за загальний період з 02.12.2014 р. до 06.04.2015 р., відтак такий розрахунок суд визнав обґрунтованим та арифметично вірним, а вимоги позивача про стягнення пені підставними та такими, що підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Відмовляючи в позові в частині стягнення штрафу, суд виходив з того, що на підставі п. 7.5 Договору штраф передбачено за односторонню відмову від виконання своїх зобов'язань, натомість ДП «Укрспирт» протягом дії Договору та під час судового розгляду справи здійснювало оплату отриманої від позивача продукції частинами, що спростовує позицію позивача щодо односторонньої відмови відповідача від виконання обов'язку з оплати.

Розподіляючи судові витрати у даній справі, суд посилався на п. 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 р. й зазначав, що зменшення розміру позовних вимог згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» є підставою для повернення відповідної суми судового збору. Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судові витрати у відповідній частині з урахуванням припису ч. 2 ст. 49 ГПК покладаються на відповідача.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції як підставними та обґрунтованими.

Як встановлено матеріалами справи, 05.03.2014 р. між ТОВ «Агро-Млин» (постачальником) та ДП «Укрспирт» (покупцем) укладено Договір, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставляти в період 2014 року зернові культури (продукція), а покупець зобов'язався в порядку та на умовах Договору прийняти та оплатити таку продукцію.

Відповідно до п. 4.1 Договору постачальник зобов'язався постачати покупцеві продукцію протягом 2014 року узгодженими партіями до закінчення строку дії Договору.

За умовами п. 4.7 Договору постачальник зобов'язаний надати покупцю для кожної партії продукції належним чином оформлені документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, податкову накладну, посвідчення про якість.

На підставі п. 5.1 Договору оплата продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється уповноваженими представниками обох сторін згідно вимог чинного законодавства (п. 6.1 Договору).

Договір набуває чинності в день підписання його обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 9.1 Договору).

Згідно тексту укладеного між сторонами Договору, цей правочин за свою правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець на підставі ч. 1 ст. 692 ЦК України зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару.

17.10.2014 р. між сторонами укладено додаткову угоду №4 до Договору, за умовами п. 1 якої сторони погодили поставку пшениці в обсязі 500 т за ціною 2 350,00 грн. за 1 т в період з жовтня по листопад 2014 року. Згідно п. 2 цієї угоди сторони передбачили відстрочку платежу на 20 банківських днів з моменту отримання продукції на склад покупця при умові наявності всіх документів, встановлених п. 4.7 Договору.

17.10.2014 р. сторони також уклали додаткову угоду №5 до Договору, за умовами п. 1 якої погодили поставку кукурудзи в обсязі 500 т за ціною 1 800,00 грн. за 1 т в період з жовтня по листопад 2014 року. Згідно п. 2 додаткової угоди №5 передбачено відстрочку платежу на 20 банківських днів з моменту отримання продукції на склад покупця при умові наявності всіх документів, встановлених п. 4.7 Договору.

Як встановлено місцевим судом на підставі матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 1 454 855,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: №Ок-0000033 від 17.10.2014 р. на суму 158 625,00 грн.; №Ок-0000034 від 18.10.2014 р. на суму 398 880,00 грн.; №Ок-0000037 від 19.10.2014 р. на суму 60 012,00 грн.; №Ок-0000040 від 20.10.2014 р. на суму 213 474,00 грн.; №Ок-0000041 від 20.10.2014 р. на суму 118 836,00 грн.; №Ок-0000043 від 21.10.2014 р. на суму 90 945,00 грн.; №Ок-0000044 від 21.10.2014 р. на суму 58 716,00 грн., №Ок-0000048 від 23.10.2014 р. на суму 104 951,00 грн.; №Но-0000002 від 03.11.2014 р. на суму 122 040,00 грн.; №Но-0000004 від 04.11.2014 р. на суму 128 376,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи та які підписано уповноваженою особою відповідача й скріплено печаткою ДП «Укрспирт», а також відповідними товарно-транспортними накладними та податковими накладними, копії яких також долучено до матеріалів справи. Отримання продукції відповідачем на згадану суму не заперечується.

У період з 05.11.2014 р. по 27.02.2015 р. (момент звернення позивача до суду) відповідачем оплачено поставлену продукцію частково на суму 1 038 944,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №7351 від 05.11.2014 р. на суму 20 000,00 грн.; №7557 від 10.11.2014 р. на суму 20 000,00 грн.; №7707 від 13.11.2014 р. на суму 20 000,00 грн.; №7792 від 14.11.2014 р. на суму 5 000,00 грн.; №7898 від 17.11.2014 р. на суму 5 000,00 грн.; №8119 від 21.11.2014 р. на суму 40 000,00 грн.; №8240 від 25.11.2014 р. на суму 10 000,00 грн.; №8339 від 26.11.2014 р. на суму 20 000,00 грн.; №8405 від 27.11.2014 р. на суму 20 000,00 грн.; №373 від 10.12.2014 р. на суму 105 000,00 грн.; №8869 від 11.12.2014 р. на суму 100 000,00 грн.; №9171 від 15.12.2014 р. на суму 100 000,00 грн.; №9450 від 16.12.2014 р. на суму 171 444,00 грн.; №9660 від 17.12.2014 р. на суму 80 000,00 грн.; №10248 від 13.01.2015 р. на суму 100 000,00 грн.; №10421 від 16.01.2015 р. на суму 30 000,00 грн.; №10539 від 21.01.2015 р. на суму 60 000,00 грн.; №10954 від 06.02.2015 р. на суму 12 000,00 грн.; №10955 від 06.02.2015 р. на суму 25 000,00 грн.; №11208 від 12.02.2015 р. на суму 15 000,00 грн.; №11209 від 12.02.2015 р. на суму 25 000,00 грн.; №11503 від 19.02.2015 р. на суму 12 000,00 грн.; №11504 від 19.02.2015 р. на суму 24 000,00 грн.; №11741 від 23.02.2015 р. на суму 13 000,00 грн.; №11742 від 23.02.2015 р. на суму 6 500,00 грн. Отже, станом на момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати товару на підставі Договору складала 415 911,00 грн. (1 454 855,00 - 1 038 944,00 = 415 911,00).

В період з 03.03.2015 р. по 03.04.2015 р. відповідачем здійснено часткові оплати поставленої продукції на суму 395 911,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №12027 від 03.03.2015 р. на суму 12 000,00 грн.; №12026 від 03.03.2015 р. на суму 26 000,00 грн.; №12275 від 11.03.2015 р. на суму 102 916,00 грн.; №12274 від 11.03.2015 р. на суму 100 000,00 грн.; №209 від 02.04.2015 р. на суму 50 000,00 грн.; №338 від 03.04.2015 р. на суму 104 995,00 грн. Таким чином, станом на 03.04.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем склала 20 000,000 грн., тому позивач в заяві про зменшення розміру позовних вимог від 16.04.2015 р. просив стягнути з відповідача 20 000,00 грн.

13.05.2015 р. відповідач погасив борг на суму 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1042 від 13.05.2015 р., й на момент прийняття рішення у справі його заборгованість складала 10 000,00 грн., яку й стягнуто судом, а в частині боргу на суму 10 000,00 грн. припинено провадження на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України, ст. 193 ГК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на вищенаведені приписи закону та те, що борг відповідача перед позивачем в розмірі 10 000,00 грн. на час прийняття судового рішення не погашено, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення коштів на згадану суму підлягають задоволенню.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (ст. 612 ЦК України).

Приписами ст.ст. 549, 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Передбачений ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється на підставі ст. 3 цього Закону від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Сторони погодили, що за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 7.6 Договору).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок заявленої до стягнення пені, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим судом такий розрахунок здійснено арифметично правильно, вимоги позивача про їх стягнення відповідають приписам чинного законодавства, відтак з відповідача підлягає стягненню 53 848,81 грн. пені.

Апеляційний господарський суд погоджується й з висновками місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу, адже сторони Договором (п. 7.5) погодили таке стягнення за односторонню відмову від виконання своїх зобов'язань за Договором, проте матеріалами справи не підтверджено відмови відповідача від виконання його зобов'язань, останнім лише прострочено встановлені Договором строки їх виконання, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові про стягнення штрафу в сумі 145 485,50 грн. на підставі п. 7.5 Договору.

Посилання скаржника на передчасне подання позову з огляду на ненадання позивачем при поставці продукції посвідчення про якість спростовується долученими до матеріалів справи копіями відповідних посвідчень про якість та копіями з журналу проведених досліджень та приймання на склад відповідача поставленої позивачем продукції.

Доводи апелянта щодо неправомірного розподілу місцевим судом судових витрат є необґрунтованими, адже згідно ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Як видно з оскарженого рішення, на відповідача покладено витрати по сплаті судового збору у даній справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням сплати відповідачем під час розгляду справи основного боргу тощо.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 14.05.2015 р. у справі №911/1001/15 - без змін.

Матеріали справи №911/1001/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун