РІШЕННЯ

07 липня 2015 року Справа № 922/2405/15

Провадження № 34/913/59/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «Теплосервіс Станично - Луганського району», смт. Станиця Луганська Луганської області

про стягнення 42 995 грн. 99 коп.

Суддя Іванов А.В.,

секретар судового засідання Жданова Е.А.,

у засіданні брали участь:

від позивача Сіндряков О.В., довіреність № 14-104 від 18.04.2014;

від відповідача: Жестков І.Є., довіреність № 2 від 23.06.2015, Халаімова В.І., довіреність № 3 від 02.06.2015.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду справи не заявлено вимоги про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач у справі) звернулося до господарського суду з позовом від 10.04.2015 № 14/2-383 до Комунального підприємства «Теплосервіс Станично - Луганського району» (далі - КП «Теплосервіс Станично - Луганського району», відповідача у справі) про стягнення з останнього 42 995 грн. 99 коп. (з урахуванням письмових пояснень від 16.06.2015 № 14/2-528), з яких:

- 27 090 грн. 38 коп. - інфляційні нарахування за період прострочення платежів за зобов'язаннями,а саме:

- у листопаді 2012 року за період з грудня 2012 року по лютий 2013 року включно в сумі 3 026,03 грн.;

- у грудні 2012 року за період з січня 2013 року по лютий 2015 року включно в сумі 24 064,35 грн.;

та 15 905 грн. 61 коп. - 3 % річних за період прострочення платежів за зобов'язаннями,а саме:

- у жовтні 2012 року за період прострочення з 14.11.2012 по 22.11.2012 у сумі 31,37 грн.;

- у листопаді 2012 року за період з 14.12.2012 по 28.02.2013 у сумі 3 911,55 грн.;

- у грудні 2012 року за період з 14.01.2013 по 19.03.2013 у сумі 11 962,69 грн.

Позивач, посилаючись на норми статей 526, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 22, 193, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами договором № 14/2517/11 купівлі - продажу природного газу від 30.09.2011 стосовно несвоєчасної оплати за спожитий природний газ за жовтень 2011 року, жовтень - грудень 2012 року на загальну суму 3 040 822 грн. 57 коп. згідно актів приймання - передачі природного газу, які залучені до матеріалів справи.

Комунальне підприємство «Теплосервіс Станично - Луганського району» (далі - КП «Теплосервіс Станично - Луганського району») відповідач у справі, проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві. Просить суд врахувати, що у виникненні заборгованості немає прямої вини боржника, оскільки заборгованість перед позивачем пов'язана з тим, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні організації, це школи, лікарні (90 %), які несвоєчасно здійснювали оплату за спожиту теплову енергію. Крім того, відповідач просить врахувати, що підприємство знаходиться в зоні проведення АТО, що негативно впливає на платоспроможність споживачів та тягне за собою недоотримання доходів підприємством від наданих ним послуг. У зв'язку з чим, підприємство змушено час від часу призупиняти роботу підприємства. На теперішній час робота підприємства повністю блокована, оскільки відсутнє електропостачання в смт. Станиця Луганська. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що розмір позовних вимог, що підлягає до стягнення, має бути зменшений. Також відповідач зазначив, що згідно Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" стм. Станиця Луганська, на території якого знаходиться підприємство відповідача, згідно розпорядженню затвердженому КМУ 30.10.2014 р. №1053-р. внесено в перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Дослідивши обставини справи, витребувані судом та надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд

В С Т А Н О В И В:

30.09.2011 між позивачем та відповідачем укладений договір №14/2517/11 на купівлю - продаж природного газу, згідно п. 1.1 якого Продавець (позивач) зобов'язався передати у власність Покупцю (відповідачу) у IV кварталі 2011 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», далі - газ0), для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору. В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до нього, а саме: №1 від 30.09.2011, №2 від 11.10.2011, №3 від 01.08.2012 (а.с. 13-23).

Згідно з п.2.1 договору Продавець передає Покупцю з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 4511,4 тис. куб. м., в тому числі за жовтень 2011 року 181,0 тис. куб. м., за листопад 2011 року 423,0 тис. куб. м., за грудень 2011 року 459,0 тис. куб. м., за січень 2012 року 633,3 тис. куб. м., за лютий 2012 року 558,3 тис. куб. м., за березень 2012 року 532,0 тис. куб. м., за квітень 2012 року 279,4 тис. куб. м., за жовтень 2012 року 257,1 тис. куб. м., за листопад 2012 року 566,0 тис. куб. м., за грудень 2012 року 622,3 тис. куб. м.

Відповідно до п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу становить 3700,76 грн. без урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу за регульованим тарифом та податку на додану вартість, крім того:

- цільова надбавка - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на послуги з транспортування газу, який становить 285,00 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 342,00 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3368,97 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 4042,76 грн.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 30.09.2011 п. 5.2 викладено в наступній редакції:

Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить:

З 01.10.2011 - 3382,00 грн. без урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу та податку на додану вартість, крім того:

- цільова надбавка - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на послуги з транспортування газу, який становить 302,30 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 362,76 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - всього з ПДВ 20% - 4139,57 грн.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 11.10.2011 п. 5.2 викладено в наступній редакції:

Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить:

З 11.10.2011 - 3382,00 грн. без урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу та податку на додану вартість, крім того:

- цільова надбавка - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 0%.

Крім того, тариф на послуги з транспортування газу, який становить 302,30 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 362,76 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - всього з ПДВ 0% - 3382,00 грн.

Додатковою угодою №3 від 01.086.2012 було внесено зміни:

- у п. 2.1 договору, у зв'язку з чим п. 2.1 договору викладено в наступній редакції:

«Продавець передає Покупцю у 2011 році газ в обсязі до 83,587 тис. куб. м., в тому числі за жовтень 2012 року 257,1 тис. куб. м., за листопад 2012 року 566,0 тис. куб. м., за грудень 2012 року 622,3 тис. куб. м.

- у п. 5.2 договору, у зв'язку з чим п. 5.2 договору викладено в наступній редакції:

Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить:

З 01.07.2012 - 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того:

- цільова надбавка - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,72 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3884,78 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 4661,74 грн.

На виконання умов договору та додаткових угод до нього позивач у жовтні 2011 року та протягом жовтня - грудня 2012 року передав у власність відповідача природний газ в обсязі 500,831 тис. куб. м на загальну суму 2 263 748 грн. 47 коп., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.10.2011 на суму 318 667,08 грн., від 31.10.2012 на суму 61 385,74 грн., від 30.11.2012 на суму 115 359,33 грн., від 31.12.2012 на суму 1 768 336,32 грн. (а. с. 23-26).

Згідно п. 6.1 договору оплата за природний газ проводиться Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.6.3 договору, в платіжних дорученнях Покупець повинен обов'язково зазначати номер, договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу Покупцем та акта приймання - передачі газу 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою (п.6.4 договору).

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем газу належним чином не виконував, за поставлений газ вчасно не розраховувався, у зв'язку з чим, позивач звернувся до господарського суду за захистом свого порушеного права та законного інтересу з викладеними вище позовними вимогами.

Під час судового розгляду справи позивач надав письмові пояснення від 16.06.2015 № 14/2-528, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та повідомив, що відповідно до довідки про операції та довідки про сальдо у відповідача відсутня основна заборгованість за договором № 14/2517/11 купівлі - продажу природного газу від 30.09.2011.

Відповідач у свою чергу надав 16.06.2015 письмові пояснення з контрозрахунком 3 % річних та інфляційних втрат, в яких відповідач зазначив, що розмір позовних вимог, що підлягає до стягнення, має бути зменшений. Перш за все з урахуванням уточнення періодів та сум проведення оплат, виправлення неточних розрахунків та урахуванням обставин, які не залежать від волі відповідача, є визнані на загальнодержавному рівні, які були відомі позивачу з часу їх настання та не є наслідком неправомірних дій відповідача, або його навмисних дій з метою порушення умов договору.

Відповідач, посилаючись на форс - мажорні обставини, що були зумовлені веденням на сході країни бойових дій, вимоги позивача визнає в межах до початку проведення АТО на території Станично - Луганського району.

Так, відповідач вважає, що сума 3 % річних, яка підлягає до стягнення, складає 13 977,74 грн. за період прострочення з 14.11.2012 по 07.04.2014, не підлягає сплаті сума 1 700,04 грн. - 3 % річних за період з 07.04.2014 по 19.03.2015.

Відповідач визнає інфляційні втрати в сумі 7 182,75 грн. за період прострочення з грудня 2012 року по квітень 2014 року, в решті просить відмовити.

Відповідача на підтвердження форс - мажору надав засвідчену копію Сертифіката № 4471 (№ 1703-4/411 від 16.06.2015) настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 01.05.2014 року, дата закінчення - тривають, дату встановити неможливо, виданого Київською торгово - промисловою палатою, яка залучена до матеріалів справи.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши подані позивачем докази, заслухавши у судовому засіданні представників сторін у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.

Правовідносини між сторонами за позовом виникли із договору №014/2517/11 від 30.09.2011 який є договором купівлі-продажу і регулюється положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про купівлю - продаж та глав 19, 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) загальні положення про господарські зобов'язання та господарські договори.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності з правилами статей 43, 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріалами справи доведено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором №014/2517/11 на продаж природного газу від 30.09.2011, поставив відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2011 на суму 318 667,08 грн., від 31.10.2012 на суму 61 385,74 грн., від 30.11.2012 на суму 115 359,33 грн., від 31.12.2012 на суму 1 768 336,32 грн., які підписані обома сторонами без заперечень (а.с.23-26).

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення зобов'язань за договором.

Умовами п. 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, відповідно до умов договору та вищенаведеного роз'яснення останнім днем розрахунку за товар є 13-те число місяця, наступного за місяцем поставки газу. Відповідно прострочення оплати виникає з 14-го числа.

У пункті 30.1 статті 31 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ вважається завершеним із моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або не повне невиконання обов'язків по цьому договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс - мажорних обставин).

У пункті 8.2 договору встановлено, що під форс - мажорними обставинами розуміються обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії, відсутність імпортованого газу. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс - мажорних обставин.

Настання обставин форс - мажору підтверджується рішеннями Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України, або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, пожежі та інших видів стихійного лиха; Торгово - промисловою палатою України; висновками інших органів, уповноважених згідно із законодавством засвідчувати обставини форс - мажору (пункт 8.3 договору).

Відповідно до пункту 8.4 договору сторони зобов'язані негайно повідомити про обставини форс мажору та протягом 14-ти днів з моменту їх виникнення надати відповідні підтверджуючі документи.

Згідно з пунктом 8.5 договору сторони встановили, що виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови Покупця від сплати Продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач, в порушення взятих на себе за Договором зобов'язань, не здійснював своєчасну оплату за отриманий природний газ у жовтні 2011 року та протягом жовтня - грудня 2012 року, що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо (а.с.37-41), та визнається відповідачем.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

У зв'язку з тим, що відповідачем було допущене прострочення виконання грошового зобов'язання, на підставі приписів ст.HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1"625 Цивільного кодексу України, позивачем нарахована та заявлена до стягнення сума інфляційних втрат у сумі 27 090,38 грн. та 3 % річних у сумі 15 905,61 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд також враховує роз'яснення, викладені в листі Верховного Суду України № 62-97р. від 03.04.1997 «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», в якому зазначено, що при застосування індексу інфляції необхідно враховувати, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід рахувати, що сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у відповідності до встановлених вимог, суд дійшов висновку, що позивачем допущено помилки. Інфляційні втрати, які нараховані за зобов'язаннями листопада 2012 року (з урахуванням часткових оплат відповідачем) становлять 2 757 грн. 31 коп. та інфляційні втрати, які нараховані за зобов'язаннями грудня 2012 року (з урахуванням часткових оплат відповідачем) становлять 20 480 грн. 31 коп. (а.с.27,28).

Таким чином загальна сума інфляційних втрат становить 23 237 грн. 62 коп. і саме ця сума стягується з відповідача, в частині стягнення 3 852 грн. 76 коп. слід відмовити, з віднесенням в цій частині витрат зі сплати судового збору на позивача.

Перевіркою розрахунку заявленої суми 3 % річних судом встановлено, що позивач не врахував при розрахунку суми 3 % річних, що тривалість 2012 року складає 366 днів, а 2013 року - 365 днів, а тому сума 3 % річних складає 15 901 грн. 99 коп., а саме:

- за період з 14.11.2012 по 22.11.2012 (з урахуванням часткових оплат відповідачем) сума 3 % річних складає 31,28 грн.:

(51 665,15 грн. х (3% : 366)) : 100 х 2 дня = 08,47 грн.;

(49 347,65 грн. х (3% : 366)) : 100 х 4 дня = 16,18 грн.;

(26 972,93 грн. х (3% : 366)) : 100 х 3 дня = 06,63 грн.;

- за період з 14.12.2012 по 28.02.2013 (з урахуванням часткових оплат відповідачем) сума 3 % річних складає 3 908,02 грн.:

(892 433,43 грн. х (3% : 366)) : 100 х 15 днів = 1 097,25 грн.;

(772 433,43 грн. х (3% : 366)) : 100 х 3 дня = 189,94 грн.;

(772 433,43 грн. х (3% : 365)) : 100 х 21 день = 1 523,70 грн., далі позивач вірно здійснив розрахунок 3 % річних (а.с.27,28).

У задоволенні вимог про стягнення 3 % річних в сумі 03 грн. 62 коп. слід відмовити, з віднесенням в цій частині витрат зі сплати судового збору на позивача.

Доводи відповідача про необхідність зменшення цих вимог з посиланням на сертифікат № 4471 Київської Торгово-промислової палати від 16.06.2015 № 1703-4/411, яким засвідчено початок дій форс-мажорних обставин на території Станично - Луганського району з 01.05.2014 року, суд визнав безпідставними, оскільки для застосування наслідків непереборної сили необхідна наявність причинно-наслідкового зв'язку між настанням певної обставини непереборної сили і неможливістю виконання свого зобов'язання саме через наявність такої обставини. В даному ж випадку такий зв'язок відсутній, оскільки зобов'язання відповідача оплатити вартість природного газу відповідно до умов договору з моменту його отримання (у жовтні 2011 року та протягом жовтня - грудня 2012 року) і строк виконання був встановлений у п.6.1 договору - остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, тобто до настання подій, які визнанні Київською ТПП, як форс-мажорні, а отже і відсутні підстави для звільнення відповідача від виконання ним свого обов'язку щодо своєчасної оплати вартості товару, і як похідних вимог від основної - 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

У ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 та абз. 1 п. 1.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614,617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково в загальній сумі 39 139 грн. 61 коп.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України витрати позивача зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1 663 грн. 13 коп.

Керуючись статтями 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Теплосервіс Станично - Луганського району», смт. Станиця Луганська Луганської області, кв. Молодіжний, б.10Б, ідентифікаційний код 35259450, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний код 20077720, інфляційні втрати в сумі 23 237 грн. 62 коп. та 3% річних у сумі 15 901 грн. 99 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 663 грн. 13 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У іншій частині у позові відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 07.07.2015.

Суддя А.В. Іванов