КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа№ 910/5523/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Мальченко А.О.

при секретарі: Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Крячко Ю.В. ( за довіреністю №286 від 20.03.2015р.)

від відповідача за первісним позовом: Гаврись Я.Б. ( за довіреністю №433/22 від 18.12.2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

на рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 р.

у справі № 910/5523/15-г (Суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 516 817 грн. 42 коп.

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків"

про стягнення 25 967 грн. 12 коп.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач за первісним позовом звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача за первісним позовом про стягнення 516 817,42 грн.

У квітні 2015 року через відділ документального забезпечення суду від позивача за первісним позовом надійшла Заява про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача за первісним позовом заборгованість у розмірі 448 451 грн. 70 коп., інфляційні у розмірі 144 486 грн. 36 коп., 3% річних у розмірі 8 632 грн. 85 коп. та пеню у розмірі 241 грн. 98 коп.

У березні 2015 року до суду першої інстанції була подана зустрічна позовна заява, в який позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом 25 967,12 грн., з яких: 15 065,68 грн. пеню по договору про закупівлю (поставку) товарів № 12/227 від 18.04.2014 року, 10 901,44 грн. штраф по договору про закупівлю (поставку) товарів № 12/227 від 18.04.2014 pоку.

26.03.2015 року до господарського суду міста Києва від відповідача за первісним позовом надійшла заява про розстрочку виконання рішення, в якій останній просив, розстрочити виконання рішення у справі №910/5523/15-г протягом 12 місяців шляхом сплати щомісячних платежів рівними частинами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.04.2015р. у справі №910/5523/15-г первісний позов ТОВ "Виробнича організація "Харків" задоволено повністю: стягнуто з ПАТ "Центренерго" на користь ТОВ "Виробнича організація "Харків" заборгованість у розмірі 448 451 грн. 70 коп., 3% річних у розмірі 8 632 грн. 85 коп., інфляційні у розмірі 144 486 грн. 36 коп., пеню у розмірі 241 грн. 98 коп. Зустрічний позов ПАТ "Центренерго" задоволено частково: стягнуто з ТОВ "Виробнича організація "Харків" на користь ПАТ "Центренерго" пеню у розмірі 9 721 грн. 97 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, що позивач за первісним позовом належним чином виконав умови цього договору, що підтверджується Актами приймання - передачі продукції та видатковими накладними на загальну суму в розмірі 924 318 грн. 96 коп., проте відповідач за первісним позовом в порушення умов договору здійснив оплату за отриманий товар лише частково на суму в розмірі 475 867 грн. 26 коп. Таким чином, заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом становить 448 451 грн. 70 коп. Враховуючи неналежне виконання відповідачем за первісним позовом умов договору, первісні позовні вимоги підлягають задоволенню та стягнення 3% річних у розмірі 7 158 грн. 49 коп., інфляційних у розмірі 60 965 грн. 25 коп. та пені в розмірі 241 грн. 49 коп.

Задовольняючи частково зустрічну позовну заяви, суд першої інстанції зазначав, що позивачем за зустрічним позовом належним чином доведено, що відповідачем за зустрічним позовом була здійсненна поставка продукції із простроченням строків поставки, а тому пеня за зустрічним позовом була нарахована в розмірі 9 721 грн. 97 коп. правомірно, що також не заперечується відповідачем за зустрічним позовом.

Крім того, вказав в судовому рішенні, що заява про розстрочення виконання рішення не підлягає задоволенню, оскільки відповідач за первісним позовом не надав належних та обґрунтованих доказів які б свідчили про неможливість своєчасного виконання рішення суду.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ПАТ "Центренерго" (відповідач за первісним позовом) звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015р. скасувати частково в частині стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом пені в розмірі 241,98 грн. та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині, розстрочити виконання рішення у справі 3910/5523/15-г протягом одного року шляхом сплати щомісячних платежів рівними частинами. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не прийнято до уваги що, відносно ПАТ "Центренерго" введено мораторій, оскільки, розгляд справи про банкрутство триває, тому протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: зобов'язання стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків, зборів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" та призначено справу до розгляду.

18.06.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проси її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В подальшому розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 07.07.2015 року представник відповідача за первісним позовом підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.04.2014 року між ТОВ "Виробнича організація "Харків" (постачальник) та ПАТ "Центренерго" (покупець) було укладено договір №121227 про закупівлю (поставку) товарів ( а.с. 14)

За умовами вищезазначеного договору постачальник зобов'язався поставити покупцю товари (продукцію), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору.(п.1.1. договору). Найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики продукції зазначені в додатку №1 до договору (п.1.3 договору). Ціною договору є загальна сума цін на продукцію (вартість) з ПДВ, що поставляється за даним договором (п.2.1 договору). Ціни на Продукцію визначаються в додатку № 1 (а.с.18) до договору (п.2.2 договору). Постачальник здійснює поставку Продукції за умовами згідно Додатку №1 до Договору. (п.3.1 договору)

Також умовам договору передбачено, що місце, строк (термін) поставки продукції визначається в додатку №1 до договору. Фактичний об'єм кожної партії продукції зазначається у відповідній письмовій заявці покупця, яка є невід'ємною частиною даного договору. При цьому, покупець на підставі письмових заявок, в межах запланованого в договорі обсягу продукції, має право перерозподіляти продукцію між вантажоотримувачами без додаткового погодження з постачальником. (п.п.3.2, 3.3 договору). Датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання - передачі продукції. В разі якщо фактична передача продукції і дата підписання Акту приймання - передачі продукції не співпадають - до підписання Акту приймання передачі продукції (в т.ч. період приймання продукції за кількістю та якістю), продукція вважається переданою покупцю на відповідальне зберігання.( п.5.3 договору)

Пунктами 9.2 та 9.6 договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань щодо поставки продукції з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у

розмірі семи відсотків вказаної вартості; відшкодовує всі понесені покупцем збитки, заподіяні затримкою виконання постачальником зобов'язань за цим договором, а у разі здійснення попередньої оплати постачальник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції і 3-х відсотків річних. У випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Строк дії договору визначений пунктом 12.1 договору, яким встановлено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє протягом строку, зазначеного в додатку №1 до договору.

Додатком №1 (а.с.18) до договору №121227 про закупівлю (поставку) товарів від 18.04.2014 року сторони визначили найменування, асортимент, кількість, ціну продукції; умови розрахунків: розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: протягом 45 календарних днів з моменту підписання Акту приймання - передачі продукції; строк поставки продукції повинен складати не більше 20 робочих днів з дати отримання постачальником письмової заявки покупця; строк дії договору до 31.12.2014 р. включно, а в частині щодо розрахунків та гарантійних зобов'язань - до повного виконання зобов'язань Сторін.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №121227 про закупівлю (поставку) товарів від 18.04.2014 року відповідачем за первісним позовом були направлені заявки №07/364-3442 від 14.05.2014 р. та №07/682-5951 від 27.08.2014 р. на поставку продукції (а.с.101,103), які були отримані позивачем за первісним позовом 21.05.2014 року та 04.09.2014 року відповідно, що підтверджується відповідним вхідним штампом ТОВ "Виробнича організація "Харків".

На виконання умов договору №121227 про закупівлю (поставку) товарів від 18.04.2014 року позивач за первісним позовом поставив товар, а відповідач за первісним позовом у свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується актами приймання - передачі продукції від 17.06.2014 р. на суму 233 642 грн. 16 коп., від 20.06.2014 р. на суму 85 445 грн. 10 коп., від 25.06.2014 р. на суму 39 195 грн. 00 коп., від 03.07.2014 р. на суму 117 585 грн. 00 коп., від 08.07.2014 р. на суму 160 176 грн. 90 коп., від 15.07.2014 р. на суму 155 734 грн. 80 коп., від 07.10.2014 р. на суму 132 540 грн. 00 коп. (а.с. 21-26) та Видатковими накладними №№1597, 1641, 1717, 1812, 1833, 1891,3572 (а.с.27-33 ) на зазначені суми.

Звертаючись з первісним позовом позивач за первісним позовом зазначив, що відповідач за первісним позовом в порушення умов договору здійснив оплату за отриманий товар лише частково на суму в розмірі 475 867 грн. 26 коп. Отже, заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом становить 448 451 грн. 70 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить стягнути з відповідача за первісним позовом 3% річних у розмірі 8 632 грн. 85 коп., інфляційні у розмірі 144 486 грн. 36 коп. та пеню в розмірі 241 грн. 49 коп. з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від15.04.2015 року, яка була прийнята судом першої інстанції до розгляду.

Звертаючись з зустрічним позовом позивач за зустрічним позовом зазначав, що на виконання умов договору №121227 про закупівлю (поставку) товарів від 18.04.2014 р. позивачем за зустрічним позовом були направлені заявки №07/364-3442 від 14.05.2014 р. на поставку продукції на суму 791 778 грн. 96 коп. із останнім днем поставки - 12.06.2014 р., №07/682-5951 від 27.08.2014 р. на поставку продукції на суму 132 540 грн. 00 коп. із останнім днем поставки - 24.09.2014 р., проте відповідачем за зустрічним позовом в порушення умов договору була здійснена поставка продукції із простроченням строків поставки. Враховуючи неналежне виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов'язань за договором позивач за зустрічним позовом просить стягнути пеню у розмірі 15 065 грн. 68 коп. та штраф у розмірі 10 901 грн. 44 коп.

Задовольняючи первісні позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач належним чином виконав зобов'язання за договором поставки та додатками, проте відповідач за поставлений товар розрахувався лише частково, в зв'язку з чим підлягає стягненню сума заборгованості, три відсотки річних, штрафні санкції та втрати від інфляції.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідач за зустрічним позовом допустив порушення умов договору , замовлену продукцію поставив несвоєчасно та на підставі п. 9.2 договору стягнув пеню в розмірі 9 721,97 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно вимог ст. ст. 662-664 ЦК України постачальник зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором. Обов'язок продавця вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Місцевий господарський суд правомірно, посилаючись на норми ст.ст. 174, 193 ГК України, ст. ст. 11, 509, 526, 626, 629 ЦК України зазначив, що підставою виникнення зобов'язання є договір укладений між сторонами, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справ та було встановлено судом першої інстанції на виконання умов договору №121227 про закупівлю (поставку) товарів від 18.04.2014 року позивач за первісним позовом поставив товар, а відповідач за первісним позовом у свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується актами приймання - передачі продукції від 17.06.2014 р. на суму 233 642 грн. 16 коп., від 20.06.2014 р. на суму 85 445 грн. 10 коп., від 25.06.2014 р. на суму 39 195 грн. 00 коп., від 03.07.2014 р. на суму 117 585 грн. 00 коп., від 08.07.2014 р. на суму 160 176 грн. 90 коп., від 15.07.2014 р. на суму 155 734 грн. 80 коп., від 07.10.2014 р. на суму 132 540 грн. 00 коп. (а.с.20-26) та видатковими накладними №№1597, 1641, 1717, 1812, 1833, 1891, 3572 (а.с.27-33) на зазначені суми, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте відповідачем за первісним позовом була здійснена лише часткова оплата на суму в розмірі 475 867 грн. 26 коп.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за неналежне виконання умов договору №121227 про закупівлю (поставку) товарів від 18.04.2014 року становить 448 451 грн. 70 коп., факт наявності якої не заперечував представник відповідача за первісним позовом, тому первісні позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 448 451 грн. 70 коп. є обґрунтованими та доведеними, правомірно були задоволенні судом першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції, з урахування заяви про збільшення первісних позовних вимог від 15.04.2015 року, задоволено вимоги щодо стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних за загальний період прострочки з 05.08.2014 р. по 10.04.2015 р. у розмірі 8 632 грн. 85 коп., інфляційні у розмірі 144 486 грн. 36 коп.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3% річних як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем за первісним позовом оплати за отриманий товар за загальний період прострочки з 05.08.2014 р. по 10.04.2015 р. погоджується з висновком суду першої інстанції що він є вірним, а тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 8 632,85 грн.

Пунктами 3.1., 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року) передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) .

Колегія суддів перевіривши розрахунок інфляційних як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом інфляційних за загальний період вересень 2014 р. - березень 2015 р. у розмірі 144 486 грн. 36 коп. підлягають задоволенню у заявленому позивачем за первісним позовом розмірі, оскільки відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

Стосовно первісних позовних вимог в частині стягнення пені за загальний період прострочки з 05.08.2014 р. по 02.03.2015 р. у розмірі 241 грн. 98 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п. 9.6 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції що він є вірним, а тому первісні позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 241 грн. 98 коп. за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 05.08.2014 року по 02.03.2015 року.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апелянта щодо первісних позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 241 грн. 98 коп., оскільки відповідно до ч.5 статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів. Справу № 15/76-6 про банкрутство ПАТ «Центренерго» порушено ухвалою господарського суду м. Києва від 09.02.2004 року, а договір між позивачем та відповідачем, за яким виникла заборгованість та обов'язок сплатити пеню у зв'язку з несвоєчасним розрахунком було укладено 18 квітня 2014 року, тобто вже після порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію, отже позивач за первісним позовом є поточним кредитором для ПАТ «Центренерго» і на задоволення його вимог дія мораторію не поширюються.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що первісні позовні вимоги підлягають задоволення в повному обсязі, а тому з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню заборгованість у розмірі 448 451 грн. 70 коп., 3% річних у розмірі 8 632 грн. 85 коп., інфляційні у розмірі 144 486 грн. 36 коп. та пеня у розмірі 241 грн. 98 коп.

Стосовно вимог апеляційної скарги, щодо заяви про розстрочку виконання рішення суду протягом 12 місяців шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками, яка вмотивована тим, що відповідач за первісним позовом на сьогоднішній день не зможе виконати прийняте судом рішення, оскільки знаходиться в скрутному фінансовому становищі, а також на стадії банкрутства, колегія суддів зазначає наступне зазначає наступне.

Частиною 6 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення, частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом в часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р.).

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. Тобто, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що відповідачем за зустрічним позовом не доведено наявність обставин, з якими пов'язана можливість розстрочки виконання рішення ( не надано відомостей про відсутність коштів на рахунках підприємства на час винесення рішення судом першої інстанції та про відсутність прибутку за результатом діяльності підприємства за 2014 рік). Крім того, належних та допустимих доказів того, що у разі розстрочки виконання рішення суду протягом 12 місяців заборгованість відповідачем за первісним позовом буде погашена також не надано. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява про розстрочку виконання рішення суду, протягом 12 місяців шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками задоволенню не підлягає.

Стосовно зустрічних позовних вимог про стягнення 25 697,12 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов договору, відповідачем за зустрічним позовом, були простроченні строки поставки товару, а тому позивачем за зустрічним позовом нарахована пеня за загальний період прострочки з 13.06.2014 р. по 07.10.2015 р. у розмірі 15 065 грн. 68 коп. та штраф у розмірі 10 901 грн. 44 коп.

Як свідчать матеріали справи, та було встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору №121227 про закупівлю (поставку) товарів від 18.04.2014 року відповідачем за первісним позовом були направлені заявки №07/364-3442 від 14.05.2014 р. та №07/682-5951 від 27.08.2014 р. на поставку продукції, які були отримані позивачем за первісним позовом 21.05.2014 року та 04.09.2014 року відповідно, що підтверджується відповідним вхідним штампом ТОВ "Виробнича організація "Харків".

За умовами п.9.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань щодо поставки продукції з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у

розмірі семи відсотків вказаної вартості; відшкодовує всі понесені Покупцем збитки, заподіяні затримкою виконання постачальником зобов'язань за цим Договором, а у разі здійснення попередньої оплати постачальник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції і 3-х відсотків річних.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Як вбачається з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що зустрічні позовні вимоги, в цій частині, підлягають частковому задоволенню , у зв'язку з невірним розрахунком позивача за зустрічним позовом в частині визначення початку періоду прострочки з огляду на те, що умовами спірного договору передбачено обов'язок постачальника здійснити поставку протягом 20 робочих днів саме з дати отримання постачальником письмової заявки покупця. Таким чином, стягненню підлягає пеня в розмірі 9 721 грн. 97 коп. за загальний період прострочки виконання відповідачем за зустрічним позовом його зобов'язання з поставки продукції 20.06.2014 року по 07.10.2014 року.

Стосовно зустрічних позовних вимог в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом штраф у розмірі 10 901 грн. 44 коп. на підставі п.9.2 договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, у зв'язку з відсутністю прострочки постачальника в здійсненні поставки товару понад тридцять днів (п.9.2. договору), а тому нарахування штрафу є безпідставним, оскільки відповідачем за зустрічним позовом була допущена прострочка по поставці на строки від одного до 26 днів.

За таких обставин, з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом пеня у розмірі 9 721 грн. 97 коп.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/5523/15-г, отже підстав для його скасування або зміни не -вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/5523/15-г залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/5523/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/5523/15-г повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

А.О. Мальченко