РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015Справа №910/12081/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Легбанк" в особі Коваленка Олександра Володимировича,уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЛЕГБАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техком»

про стягнення 30 863 365,05 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Харченко Р.М. - довіреність б/н від 09.04.2015 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Легбанк" в особі Коваленка Олександра Володимировича, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЛЕГБАНК" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком" про стягнення 30 863 365,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірах і строки передбачені умова Кредитного договору №04-18-08 КЮ від 26.03.2008 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 23 379 000,00 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 115 293,70 грн. - строкової заборгованості за несплаченими процентами, 6 418 016,21грн. - простроченої заборгованості за несплаченими процентами, 951 055,14 грн. - пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.05.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 16.06.2015 року.

15.06.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про зміну адреси листування, про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки, клопотання про зупинення провадження у справі, про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Грязнову Олену Миколаївну.

В судове засідання, призначене на 16.06.2015 року представники позивача з'явилися, надали документи по справі.

В судове засідання, призначене на 16.06.2015 року представник відповідача не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Судом відкладено вирішення поданим представником позивача клопотань на більш пізню стадію розгляду справи.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача у судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи на 30.06.2015 року.

30.06.2015 року представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 15.05.2015 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 30.06.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 30.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2008 pоку між Публічним акціонерним товариством «Легбанк» (далі по тексту - позивач, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техком» (далі по тексту - позичальник, ТОВ «Техком») укладено Кредитний договір №04-18-08 КЮ (далі по тексту - Договір, Кредитний договір), за умовами якого (п. 1.1. Кредитного договору із врахуванням змін внесених Додатковою угодою від 28.04.2014 року) банк зобов'язується надати на умовах цього Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути в передбачений цим Договором строк кредит в сумі 23 400 000,00 (Двадцять три мільйони чотириста тисяч) грн. 00 коп., надалі за текстом - Кредит, та сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного Договору (із врахуванням змін внесених Додатковою угодою від 28.04.2014 року) кредит надається у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії в національній валюті на строк до « 31» серпня 2015 р. із щомісячною сплатою 30,0 (тридцять) процентів річних.

Погашення основного боргу (Кредиту) здійснюється в кінцевий термін дії кредитного договору « 31» серпня 2015р.» (п. 1.5. Кредитного Договору із врахуванням змін внесених Додатковою угодою від 28.04.2014 року).

Згідно з п. 1.6. Кредитного Договору, відсотки за користування Кредитом нараховуються Банком, починаючи з дати списання (перерахування) кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника і до дня повного погашення Кредиту та сплачуються Позичальником щомісячно відповідно до розрахунків Банку в порядку, передбаченому Договором:

Відповідно до п. 1.6.3. Кредитного Договору, нараховані відсотки за користування Кредитом сплачуються Позичальником самостійно у терміни, передбачені Договором, та шляхом договірного списання відповідно до умов Договору.

На виконанням умов договору банк надав, а позичальник прийняв кредитні кошти в розмірі 23 379 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з особового рахунку відповідача.

Спір виник у зв'язку з тим, що на думку позивача позичальник не виконав умови Кредитного договору, щодо вчасного повернення позивачу кредиту та сплати відсотків за користуванням кредитними коштами.

В зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд сягнути з відповідача 23 379 000,00 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 115 293,70 грн. - строкової заборгованості за несплаченими процентами, 6 418 016,21грн. - простроченої заборгованості за несплаченими процентами, 951 055,14 грн. - пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що договір укладений між позивачем та відповідачем за своєю юридичною природою є кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 23 379 000,00 грн. згідно умов Кредитного договору, а позичальник в порушення умов Кредитного договору не повернув кредитні кошти і не сплатив відсотки за користування кредитом, та має перед позивачем заборгованість, а саме: 23 379 000,00 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 115 293,70 грн. - строкової заборгованості за несплаченими процентами, 6 418 016,21грн. - простроченої заборгованості за несплаченими процентами.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 23 379 000,00 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 115 293,70 грн. - строкової заборгованості за несплаченими процентами, 6 418 016,21грн. - простроченої заборгованості за несплаченими процентами, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Позичальник припустився порушення зобов'язання, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача 951 055,14 грн. - пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного Договору, у разі не повернення Позичальником кредиту в строк, передбачений п. 1.2. Договору, кредит виноситься на рахунок прострочених кредитів з нарахуванням пені відповідно до п. 5.2.

Згідно п. 5.1. Кредитного Договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених Договором.

Відповідно до п. 5.2. Кредитного Договору (із врахуванням змін внесених Додатковою угодою від 28.04.2014 року), за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми Кредиту та/або своєчасної сплати відсотків за його користування Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. В зв'язку з реструктуризацією кредитної заборгованості, і сторони досягли згоди, що пеня, що передбачена умовами даного пункту, не застосовується за період з початку дії кредитного договору (26.03.2008р.) по 28.04.2014 р.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 951 055,14 грн., нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техком» (04074, м. Київ, ВУЛИЦЯ НОВОЗАБАРСЬКА, будинок 2/6, офіс 302, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Легбанк" (01033, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 27, ) 23 379 000 (двадцять три мільйони триста сімдесят дев'ять тисяч) грн. 00 коп. - строкової заборгованості за кредитом, 115 293 (сто п'ятнадцять тисяч двісті дев'яносто три) грн. 70 коп. - строкової заборгованості за несплаченими процентами, 6 418 016 (шість мільйонів чотириста вісімнадцять тисяч шістнадцять) грн. 21 коп. - простроченої заборгованості за несплаченими процентами, 951 055 (дев'ятсот п'ятдесят одну тисячу п'ятдесят п'ять) грн. 14 коп. - пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техком» (04074, м. Київ, ВУЛИЦЯ НОВОЗАБАРСЬКА, будинок 2/6, офіс 302, ) на користь Державного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 03.07.2015 року.