ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. Справа № 917/175/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Євтушенко Є.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук (вх. № 2733П/3-11) на рішення господарського суду Полтавської області від 02.04.2015 у справі № 917/175/15

за позовом ФОП Фокасієва В.О., м. Світловодськ

до ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук

про стягнення 170611,06 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 р. ФОП Фокасієв В.О. звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" 170 611,06 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 26.12.2013 р. договору фрахту для перевезення пасажирів № 71-ТР, з яких : 167 678,98 грн. основний борг за період з січня 2014 р. по грудень 2014 р. (включно) та 2 932,08 грн. три проценти річних за період з 15.02.2014 р. по 30.01.2015 р.

Позивач надав суду першої інстанції заяву № б/н від 27.02.2015 р. (вх. № 2906 від 03.03.2015 р.) про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача 220 899,51 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 26.12.2013 р. договору фрахту для перевезення пасажирів № 71-ТР, з яких : 175 958,98 грн. основний борг за період з січня 2014 р. по січень 2015 р. (включно), 2 932,08 грн. три проценти річних за період з 15.02.2014 р. по 30.01.2015 р. та 42 008,75 грн. інфляційних втрат за період з 15.02.2014 р. по 27.02.2015 р.. Крім того, у вищевказаній заяві позивач просить суд покласти на відповідача понесені позивачем при пред'явленні даного позову судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 518,00 грн. та 5 000,00 грн. витрати з оплати послуг представника позивача. Дана заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.04.2015 р. у справі № 917/175/15 (суддя Ківшик О.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь ФОП Фокасієва В.О. 175958,98 грн. основного боргу, 2932,08 грн. 3 % річних, 41382,28 грн. інфляційних втрат, 4505,19 грн. судового збору. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 626,47 грн. інфляційних втрат в позові відмовлено.

Відповідач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Разом з цим, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем не зазначено конкретного порушення норм чинного законодавства судом першої інстанції, а лише зазначено, що без належного вивчення залишились докази та обставини, які мають велике значення для встановлення суті справи та підтвердження позиції відповідача, які саме відповідачем не зазначено.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.05.2015 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 08.06.2015 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 р. розгляд справи відкладено на 06.07.2015 р.

В судове засідання, призначене на 06.07.2015 р. представники сторін не з'явились, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) представником позивача не заявлено.

Натомість, представником позивача надано клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, наявність клопотання позивача, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності зазначених представників, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 26.12.2013 р. між ФОП Фокасієвим Владиславом Олеговичем (перервізник) та ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" (замовник) було укладено Договір фрахту для перевезення пасажирів № 71-ТР (а.с. 9-10. надалі - Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник бере на себе зобов'язання доставити по маршруту, визначеним замовником, пасажирів (працівників підприємства), а замовник зобов'язується сплатити таке перевезення перевізникові встановлену цим договором плату (п. 1.1 Договору);

- перевізник зобов'язується надати технічно справні і пристосовані для перевезення пасажирів автобуси марки Ікарус-256, державні номери : № ВА3937АА та № ВА 64-28 АН (п. 2.1 Договору);

- замовник зобов'язаний своєчасно оплачувати послуги перевізника (п. 3.3 Договору);

- за перевезення пасажирів замовник сплачує перевізнику щомісяця плату в сумі 12 835,00 грн. (з ПДВ) за кожний автобус окремо. Розрахунок здійснюється на розрахунковий рахунок перевізника до 15-го числа місяця наступного за звітним, на підставі підписаних актів виконаних робіт звітного місяця. Загальна сума договору буде складатися з сум зазначених в актах виконаних робіт (п. 5.1 - п. 5.3 Договору);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 р.. Після закінчення строку дії договору сторони мають право поновлення його на новий строк. У цьому разі, якщо жодна сторона в термін до 1-го місяця до закінчення даного договору письмово не повідомить про намір його розірвати, то даний договір автоматично пролонгується на термін до одного року (п. 8.2 та п. 8.9 Договору).

Як зазначає позивач, договір автоматично було продовжено і на даний час останній є діючим.

Як свідчать матеріали справи, факт виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань з надання послуг замовнику на загальну суму 175 958,98 грн. підтверджується наявними у справі копіями актів здачі-приймання послуг (а.с. 46-63, та а.с. 71), а саме : акт № 3 від 31.01.2014 р. на суму 12 420, 97 грн.; акт № 4 від 31.01.2014 р. на суму12 420, 97 грн.; акт № 7 від 28.02.2014 р. на суму 12 835,00 грн.; акт № 8 від 28.02.2014 р. на суму 12 835, 00 грн.; акт № 10 від 31.03.2014 р. на суму 8 694, 50 грн.; акт № 11 від 31.03.2014 р. на суму 8 694, 50 грн.; акт № 15 від 30.04.2014 р. на суму 7452, 54 грн.; акт № 16 від 30.04.2014 р. на суму 7 866, 57 грн.; акт № 19 від 30.05.2014 р. на суму 4 554, 00 грн.; акт № 20 від 30.05.2014 р. на суму 3 312, 00 грн.; акт № 23 від 30.06.2014 р. на суму 8 128, 77 грн.; акт № 24 від 31.07.2014 р. на суму 9 936, 00 грн.; акт № 25 від 31.07.2014 р. на суму 12 835, 00 грн.; акт № 27 від 29.08.2014 р. на суму 9 108,00 грн.; акт № 30 від 30.09.2014 р. на суму 8 984, 44 грн.; акт № 31 від 30.10.2014 р. на суму 9 522, 00 грн.; акт № 33 від 28.11.2014 р. на суму 8 556, 72 грн.; акт № 35 від 30.12.2014 р. на суму 9522,00 грн. та акт № 2 від 30.01.2015 р. на суму 8 280,00 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (оригінали актів оглянуто судом та встановлено, що наявні у матеріалах справи копії відповідають оригіналам).

Проте, в порушення умов договору відповідачем не проводилась оплата вартості отриманих ним у послуг перевезення пасажирів.

З огляду на те, що відповідач протягом тривалого часу не проводив оплату за отримані ним послуги за договором, на адресу останнього позивачем було направлено претензію № 2 від 19.11.214 р. з вимогою сплатити заборгованість (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 65-67). Вищезазначена претензія залишена відповідачем без реагування.

Як зазначає позивач, відповідач зобов'язання за договором щодо оплати отриманих послуг не виконав, заборгованість останнього складає 175 958,98 грн..

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви № б/н від 27.02.2015 р. (вх. № 2906 від 03.03.2015 р.) про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення з відповідача 220 899,51 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 26.12.2013 р. договору фрахту для перевезення пасажирів № 71-ТР, з яких : 175 958,98 грн. основний борг за період з січня 2014 р. по січень 2015 р. (включно), 2 932,08 грн. три проценти річних за період з 15.02.2014 р. по 30.01.2015 р. та 42 008,75 грн. інфляційних втрат за період з 15.02.2014 р. по 27.02.2015 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за договором з надання послуг замовнику на загальну суму 175 958,98 грн., що підтверджується наявними у справі копіями актів здачі-приймання послуг (а.с. 46-63, та а.с. 71).

Вказані акти підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін, а тому є підставою для проведення розрахунків.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вищезазначеним договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України не сплатив вартість отриманих послуг.

Таким чином, заборгованість відповідача на момент подання позову складає 175 958,98 грн.

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що доказів, які б підтверджували сплату цієї суми, відповідач суду не надав.

З урахуванням фактичних матеріалів справи та положень ст.ст. 11, 525, 526, 530, 627, 628, 901 ЦК України та ст. 193 ГК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 175958,98 грн.

Колегія суддів також погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення з відповідача 3% річних у сумі 2932,08 грн., 41382,28 інфляційних втрат.

Перевіркою наданих позивачем розрахунків встановлено, що вони здійснені не у відповідності до вимог чинного законодавства (ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України) та фактичних обставин справи. Так, при розрахунку інфляційних втрат позивачем невірно визначено момент виникнення у відповідача зобов'язань з оплати отриманих послуг з перевезення пасажирів за травень 2014 р., серпень 2014 р. та листопад 2014 р., на заявлений позивачем розмір 3% річних дані помилки не вплинули), тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 626,47 грн. інфляційних втрат повинно бути відмовлено.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги позивача про покладання на відповідача понесених позивачем при пред'явленні даного позову судових витрат у вигляді витрат по оплаті послуг представника в сумі 5 000,00 грн.

Так, на підтвердження понесених позивачем судових витрат у вигляді витрат по оплаті послуг представника останній надав суду копію рахунку-фактури № жю-0000001 від 30.01.2015 р. на оплату послуг ФОП Жеглатий Ю.В. з представлення інтересів позивача в суді по справі № 917/175/15 (а.с. 72) та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 30.01.2015 р. про сплату позивачем ФОП Жеглатий Ю.В. коштів в сумі 5 000,00 грн. за представлення інтересів позивача в суді по справі № 917/175/15.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Приватного малого підприємства - фірми "Максима" щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 59 Конституції України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України (справа про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському судочинстві) від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013 дано офіційне тлумачення вказаної норми, за яким до складу судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі в господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи, Желгатий Ю.В. представляє інтереси позивача на підставі виданої ним довіреності № 220 від 03.03.2015 р. і не є адвокатом, дані обставини а ні позивачем, а ні його представником не заперечуються.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що не вбачає підстав для покладення на відповідача витрат з оплати послуг представництва інтересів позивача у господарському суді першої інстанції у даній справі в розмірі 5 000,00 грн..

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано приписи постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів на спростування як суми основного боргу так і нарахованих на неї сум річних та інфляційних.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук на рішення господарського суду Полтавської області від 02.04.2015 у справі № 917/175/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02.04.2015 у справі № 917/175/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13.07.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.