ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа № 920/1071/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В., суддя Потапенко В.І.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Єфименко Л.І., дов. № 10-730/д від 04.12.2014

відповідача - Сіденко Л.В., дов. № 30/225 від 30.12.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз", м. Київ (вх. №3008 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 28.04.15 у справі № 920/1071/14

за позовом ПАТ "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз"

до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз", м. Суми

про стягнення 646 562,26 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 28.04.2015 у справі № 920/1071/14 (головуючий суддя Лугова Н.П., суддя Соп'яненко О.Ю., суддя Левченко П.І.) позов задовольнити частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз"на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" 3% річних в сумі 1506,13 грн. та 1827,00 грн. судового збору. В іншій частині позову в сумі 92 849,76 грн. відмовлено.

Позивач звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Сумської області від 28.04.2015 у справі № 920/1071/14, в якій просить скасувати рішення в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 92 849,76 грн. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в повному обсязі. Стягнути з ПАТ Сумигаз" на користь ПАТ"Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" витрати, пов'язані з поданням даної апеляційної скарги.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про те, що сума інфляційних була ним правомірно нарахована за період з 01.10.2013 по 30.04.2014, оскільки вважає, що саме позивач має право визначити цей період. Також, посилається на те, що у період з липня 2011 року по вересень 2013 року позивач інфляційних втрат не поніс в зв'язку з тим, що індекс інфляції не перевищував 100%, тому вважає, що вказаний період був правомірно не включено до періоду для розрахунку інфляційних втрат.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає наведені позивачем доводи безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Відповідач посилається на те, що розрахунок інфляційних втрат здійснено ним правомірно. Крім того, відповідач не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього 3% річних в розмірі 1 506,13 грн., оскільки вважає, що суми проплат повинні бути враховані в першу чергу саме в погашення основної заборгованості, а розрахунки інфляційних втрат та 3% річних повинні бути зроблені з урахуванням цих проплат. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Прийняти нове рішення, яким відмовити в частині стягнення інфляційних збитків в розмірі 91 854,54 грн. та 3% річних в розмірі 1 506,13 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2015 колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М., прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження та призначено до розгляду на 09.06.2015.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 задоволено заяви головуючого судді Істоміної О.А. та судді Барбашової С.В. про самовідвід у зв'язку з неможливістю брати участь у вирішенні справи № 920/1071/14 через скасування постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 постанови Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2014 по справі № 920/1071/14, яка приймалась за участю судді Істоміної О.А. та судді Барбашової С.В.

Розпорядженням від 09.06.2015 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В., суддя Потапенко В.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 розгляд справи відкладено на 07.07.2015.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як свідчать матеріали справи у червні 2014 року позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми в розмірі 646 562,26 грн., у тому числі інфляційних втрат в розмірі 297 343,23 грн. та 3% річних в розмірі 349 219,03 грн., а також просив покласти на відповідача судові витрати по справі.

Рішенням господарського суду Сумської області від 18.08.2014 року (суддя Миропольський С.О.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2014, у даній справі позов було задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" 297 343,23 грн. інфляційних втрат та 349 219,03 грн. 3% річних, а також судовий збір по справі в сумі 12 931,24 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 року рішення господарського суду Сумської області від 18.08.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2014 року у справі № 920/1071/14 скасовано в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 92 849,76 грн. та 3% річних у розмірі 1 506,13 грн., а справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області, в решті рішення та постанову залишено без змін.

Отже, у відповідності до постанови Вищого господарського суду України від 24.12.2014 господарським судом Сумської області розглянуто справу в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 92 849,76 грн. та 3% річних у розмірі 1 506,13 грн.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що позивач здійснив інфляційні нарахування на суму боргу за період саме з 01.10.2013 року по 30.04.2014 року в розмірі 297 343,23 грн., тобто, не за весь період (з липня 2011 року) існування заборгованості. Три відсотки річних при цьому нараховані позивачем за період 17.06.2011 року по 05.06.2014 року.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат не за весь період існування заборгованості, як вимагають приписи статті 625 ЦК України, суд першої інстанції визнав неправомірним розрахунок інфляційного нарахування на суму боргу з індексом інфляції, в зв'язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 297 343,23 грн. за період з 01.10.2013 року по 30.04.2014 року.

Разом з цим, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 1506,13 грн., пославшись на те, що розрахунок 3 % річних здійснений позивачем обґрунтовано, оскільки сума основного боргу є незмінною і не підлягає зменшенню на суми перераховані у квітні та січні 2014 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Сумської області від 03.03.2010 у справі № 9/332-09 позов Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" в частині стягнення заборгованості за послуги з транспортування природного газу задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" 3 915 973 грн. основного боргу, 78 319, 47 грн. інфляційних збитків, 29 611, 20 грн. 3% річних, 24 199, 99 грн. державного мита та 223, 96 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

28.07.2010 на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги у даній справі, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" зазначає, що рішення суду у справі № 9/332-09 не виконано, а Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" лише частково сплачено кошти у січні та квітні 2014 року у розмірі 61 849, 46 грн., які зараховані в погашення інфляційних збитків, у зв'язку з чим на суму боргу позивачем нараховано 3 % річних у сумі 349 219, 03 грн. та інфляційні збитки у сумі 297 343, 23 грн.

Предметом даного господарського спору, з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 24.12.2014 у даній справі, є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 92 849, 76 грн. інфляційних збитків за період з 01.10.2013 року по 30.04.2014 року та 3% річних в розмірі 1 506, 13 грн. за період з 17.06.2011 року по 05.06.2014 року.

Заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення 92 849, 76 грн. інфляційних збитків, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" зазначає, що, в порушення вимог наведеної норми, інфляційні збитки нараховані Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" неправомірно, оскільки позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат не за весь період існування заборгованості, як вимагають приписи статті 625 ЦК України, а у вибірковий період. При цьому, відповідачем надано до матеріалів справи відповідний контррозрахунок, згідно якого сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів становить 204 493,47 грн.

В свою чергу, позивач вважає, що сума інфляційних правомірно нарахована за період з 01.10.2013 по 30.04.2014, оскільки саме позивач має право визначити цей період, посилаючись також на те, що у період з липня 2011 року по вересень 2013 року позивач інфляційних втрат не поніс в зв'язку з тим, що індекс інфляції не перевищував 100%, тому вважає, що вказаний період був правомірно не включено до періоду для розрахунку інфляційних втрат.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 4 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахування індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Тобто, неврахування позивачем таких періодів при здійсненні розрахунку суперечить статті 625 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат не за весь період існування заборгованості, як вимагають приписи статті 625 ЦК України. Наведена норма не дає позивачу права вибору періоду, в межах якого може бути здійснено нарахування інфляційних втрат, а визначає його конкретно - за весь час прострочення. Зазначеної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постановах № 5023/1235/12 від 13.09.2012, № 910/15198/13 від 19.03.2014 та № 920/1073/14 від 04.02.2015

Тобто, сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце дефляція).

Матеріали справи свідчать, що позивач під час розрахунку неправомірно здійснив інфляційні нарахування на суму боргу з індексом інфляції, застосувавши вибірковість періоду.

Господарський суд не вправі вийти за межі позовних вимог і здійснити розрахунок інфляційних втрат позивача за інший період, ніж заявлено у позові. Таким чином, визначена позивачем сума позовних вимог є неправомірною, оскільки не відповідає положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, про що зазначено вище, а відтак позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на свою користь 92 849,76 грн. інфляційних втрат за період з 01.10.2013 року по 30.04.2014 року не підлягають задоволенню у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Що стосується нарахованих позивачем 3% річних в розмірі 1 506,13 грн. за період з 17.06.2011 року по 05.06.2014 року на суму основного боргу в розмірі 3 915 973,38 грн., колегія суддів виходить з того, що у позивача у відповідності до ст. 625 ЦК України наявні підстави вимагати стягнення з відповідача 3% річних за весь час прострочення сплати заборгованості.

Разом з цим, колегія суддів враховує наданий відповідачем контрозрахунок, в якому останній посилається на проведення платежів в рахунок сплати суми основного боргу, в зв'язку з чим вважає безпідставними позовні вимоиг в частині стягнення 3% річних в розмірі 1 506,13 грн.

Так, дослідженням матеріалів справи встановлено, що 22.01.2014 відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок позивача 33 736,07 грн. з призначенням платежу «згідно рішення суду у справі № 9/332-09». 17.04.2014 на розрахунковий рахунок позивача відповідачем було перераховано 28 113,39 грн. з призначенням платежу «згідно рішення суду у справі № 9/332-09». Крім того, відповідачем у спірний період було сплачено 110735,52 грн. згідно платіжного доручення від 15.05.2015 з призначенням платежу «згідно рішення суду у справі № 9/332-09» (а.с. 31-32, т.1).

Позивач вважає, що здійснюючи контррозрахунок, відповідач безпідставно зменшує суму боргу на суму платежів проведених у січні та квітні місяці 2014 року, так як вказані суми позивачем було спрямовано на часткове погашення судових витрат, санкцій та збитків у відповідності до ст. 534 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу, як зазначено Верховним Судом України у листі від 01.07.2014р. "Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві" роз'яснив, що при застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог грошовим зобов'язанням у разі недостатності суми проведеного платежу (ст. 534 ЦК України) судам необхідно виходити з того, що під процентами, які погашаються раніше від основної суми боргу, розуміють відсотки за користування чужими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобов'язанням, зокрема проценти за користування сумою позику, кредиту, тощо. Відсотки передбачені ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання, погашаються після суми основного боргу.

Статтею 534 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному розмірі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості (оскільки інше не встановлено договором): 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання (у даному випадку - судові витрати); 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Таким чином, оскільки за рішенням господарського суду Сумської області від 03.03.2010 у справі № 9/332-09 з відповідача, окрім суми основного боргу було стягнуто 78 319, 47 грн. інфляційних збитків, 29 611, 20 грн. 3% річних, 24 423,95 грн. судових витрат, тому перераховані відповідачем грошові кошти повинні бути враховані в рахунок погашення суми судових витрат та суми основної заборгованості.

В свою чергу, позиція позивача про черговість зарахування перерахованих відповідачем суми грошових коштів в рахунок погашення інфляційних збитків, є помилковою.

За таких обставин, здійснивши власний перерахунок 3% річних за період з 17.06.2011 року по 05.06.2014 року, з урахуванням проведених відповідачем проплат та вимог ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовими зобов'язаннями, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1132,60 грн. 3% річних, як зайво нарахованих.

Тому рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1132,60 грн. 3% річних підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 4 ст. 103, п. п.1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз", м. Київ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 28.04.15 у справі № 920/1071/14 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" 3% річних в сумі 1132,60 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови підписано 13 липня 2015 року

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Потапенко В.І.