ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа № 909/237/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Кузь В.Л.

суддів Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

При секретарі судового засідання Петрик К.О.

Розглянув апеляційну скаргу за вих. № 40 від 22.04.15 Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», м. Київ

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.15

у справі № 909/237/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», м. Київ

до відповідача Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Івано-Франківськ

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення по справі №7/II-2014 від 05.12.14

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Оленюк С.Л. - представник (довіреність від 18.06.15);

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/237/15 розподілено до розгляду в складі колегії - головуючий суддя Кузь В.Л., судді Галушко Н.А., Орищин Г.В

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.15 у справі № 909/237/15 (суддя Фрич М.М.) в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області та прийняти нове рішення.

При цьому, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував, що заявником не було пропущено строк на оскарження рішення адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення по справі № 40 від 05.12.14, оскільки позовна заява від 30.01.15 була отримана судом першої інстанції 09.02.15, а ухвалою суду від 11.02.15 була повернута без розгляду. Натомість, скаржник повторно звернувся до місцевого господарського суду з позовною заявою від 30.01.15 та заявою від 23.02.15 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення позовної заяви.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зважаючи на законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду.

Позивач участі свого уповноваженого представника у судовому засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив.

З огляду на те, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.15 розгляд апеляційної скарги відкладався на клопотання позивача, представники сторін не викликались, інших клопотань від позивача на розгляд суду перед судовим засіданням від 08.07.15 не надходили, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника.

Представник відповідача навів у судовому засіданні свої доводи та заперечення з приводу поданої апеляційної скарги, викладені в відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 08.07.15 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.15 у справі № 909/237/15, з огляду на наступне:

Адміністративною колегією Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 05.12.14 прийнято рішення № 40 у справі № 7/ІІ-2014 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції», яким за результатами розгляду заяви ТОВ «Скорзонера» було встановлено порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції з боку ТОВ «Парадіс Сервіс».

Зазначене рішення № 40 від 05.12.14 у справі № 7/ІІ-2014 відповідачем отримано 19.12.14, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 381, належним чином завірена копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 45).

Дана обставина підтверджується і самим позивачем у тексті позовної заяви за вих. № 6 від 30.01.15 (вх. №2227/15 від 27.02.15). Таким чином, кінцевим терміном на оскарження рішення № 40 від 05.12.14 є 19.02.15.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у справі оскаржив рішення відповідача шляхом звернення до Господарського суду Івано-Франківської області з відповідною позовною заявою від 30.01.15 за вих. № 6 про визнання недійсним рішення № 40 адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення по справі № 7/II-2014 від 05.12.14. Проте, ухвалою суду від 11.02.15 ця позовна заява була залишена без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Надалі, позивач разом із позовною заявою № 6 від 30.01.15, яка була подана до суду 24.02.15, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті, і яка була зареєстрована в канцелярії суду 27.02.15 за № 2227/15, подав заяву № 13 від 23.12.15 (вх. № 2228/15 від 27.02.15) про поновлення пропущеного строку для пред'явлення позовної заяви про визнання недійсним рішення № 40 по справі № 7/II-2014 від 05.12.14.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Отже, встановлений частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строк є присічним. Положення статті поширюється й на оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію. Цей строк не може бути відновлено за клопотанням особи відповідно до положень ГПК України, оскільки даний Кодекс врегульовує процесуальні питання судового провадження в господарських справах, у тому числі щодо поновлення пропущених процесуальних строків. Однак, встановлений у ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строк звернення до суду є нормою матеріального права, якою встановлено неможливість поновлення такого строку.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів. Такий висновок, зокрема, наведено в пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства».

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у позові ТОВ «Парадіс Сервіс» про визнання недійсним рішення Івано-Франківського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 40 у справі № 7/II-2014 від 05.12.14 «Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу», оскільки ТОВ «Парадіс Сервіс» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області після спливу двомісячного строку для його оскарження, який є присічним та відновленню не підлягає.

Крім того, слід зазначити, що у п. 21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26.12.11 № 15 зазначено, що господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Стосовно доводів скаржника про те, що позовна заява № 6 від 30.01.15 була подана своєчасно ним до Господарського суду Івано-Франківської області 09.02.15, проте ухвалою суду від 11.02.15 була залишена без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, а відтак процесуальні строки, передбачені для оскарження рішення Івано-Франківського територіального відділення від 05.12.14, ним не порушені, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, про що вказано вище, що двомісяний строк для оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України є присічним і цей строк незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою не може бути відновлено, що (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»). При цьому, Львівський апеляційний господарський суд звертає увагу, що судом першої інстанції позовна заява первинно подана позивачем була повернена без розгляду у відповідності до вимог п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України внаслідок порушення самим позивачем встановлених вимог щодо порядку подання позову в суд. При цьому, ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.15 позивачем не оскаржувалася.

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства , у тому числі, зокрема, Господарського кодексу України та Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Проаналізувавши вищенаведене, Львівським апеляційним господарським судом не знайдено підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку слід покласти на скаржника.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд зробив висновок про те, що витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта, при цьому колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, що підлягає сплаті за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно з пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду при поданні позовної заяви немайнового характеру - 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

За станом на 1 січня 2014 рік мінімальна заробітна плата відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» 27.03.14 № 1165-VII року становить - 1 218 грн.

Таким чином, сума судового збору, що підлягає сплаті за розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.15 становить 609 грн. Згідно ж платіжного доручення № 11671 від 22.04.15 апелянтом на рахунок суду перераховано 913,50 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що в разі сплати судового збору у більшому розмірі, такий повертається в розмірі переплаченої суми.

Пунктом 5.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, що у разі з'ясування судами апеляційної чи касаційної інстанції під час перегляду судових рішень підстав для повернення сплачених сум судового збору питання про це вирішується відповідно судом апеляційної чи касаційної інстанції у судовому рішенні, прийнятому за результатами такого перегляду.

Враховуючи наведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апелянту слід повернути зайво сплачений судовий збір в розмірі 304,50 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу за вих. № 40 від 22.04.15 Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», м. Київ залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.15 у справі № 909/237/15 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

4. Повернути ТОВ «Парадіс Сервіс» (, 01054, м. Київ, вул. Павлівська, 9В) з Державного бюджету України (Банк: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006) 304,50 грн. зайво сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 09.07.15

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.