ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р.Справа № 922/3134/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 69034242,27 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Єфременко О.О., довіреність № 14-88 від 18.04.2015 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення 69034242,27 грн., з яких: 16185447,33 грн. 3% річних та 52848794,94 грн. інфляційних втрат. Позовні вимоги позивач обгрунтовує простроченням грошового зобов'язання за Договором № 06/11-15ТЕ купівлі-продажу природного газу. Судові витрати позивач також просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 травня 2015 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 16 червня 2015 року об 12:10 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області розгляд справи було відкладено на 02 липня 2015 року об 12:30 год.

У судовому засіданні 02 липня 2015 року була оголошена перерва до 08 липня 2015 року о 10:30 год.

08 липня 2015 року від відповідача у справі надійшли із супровідним листом за вх. № 27524 додаткові документи по справі, які долучені судом до матеріалів справи.

Після перерви у судовому засіданні розгляд справи був продовжений 08 липня 2015 року о 10:30 год.

У судовому засіданні 08 липня 2015 року була оголошена перерва до 09 липня 2015 року об 12:00 год.

Після перерви у судовому засіданні розгляд справи було продовжено 09 липня 2015 року об 12:00 год.

У призначеному судовому засіданні був присутній представник позивача, який підтримує позов в повному обсязі та просить суд задовольнити позов.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у своєму відзиві на позов відповідач заперечував проти задоволення позову.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд встановив наступне.

29 вересня 2011 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (далі -позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (далі - відповідач, покупець) був укладений договір № 06/11-15ТЕ купівлі-продажу природного газу (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору та Додаткової угоди № 4 до нього, позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем, а відповідач (покупець) зобов'язувався прийняти, використати виключно для виробництва теплової енергії яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками та оплачувати газ на умовах даного договору.

Відповідно до підпункту 2.1 зазначеного Договору, позивач передає відповідачеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом до 1153550 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів.

Згідно з п. 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1. даного Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач поставив на протязі жовтня 2011 року по грудень 2012 року природний газ на загальну суму ,96 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2011 року на суму 65380830,05 грн., від 31.10.2011 року на суму 5505,18 грн., від 30.11.2011 року на суму 113604938,44 грн., від 30.11.2011 року на суму 31628,96 грн., від 31.12.2015 року на суму 36166,66 грн., від 31.12.2011 року на суму 116704934,20 грн., від 31.01.2012 року на суму 144096385,79 грн., від 31.01.2012 року на суму 44701,33 грн., від 29.02.2012 року на суму 151448529,62 грн., від 29.02.2012 року на суму 7893,16 грн., від 31.03.2012 року на суму 78558,58 грн., від 31.03.2012 року на суму 118339729,62 грн., від 30.04.2012 року на суму 16215,75 грн., від 30.04.2012 року на суму 37085942,75 грн., від 31.05.2012 року на суму 16459796,55 грн., від 30.06.2012 року на суму 12468654,53 грн., від 31.07.2012 року на суму 14648734,37 грн., від 31.08.2012 року на суму 20310744,20 грн., від 30.10.2012 року на суму 1853,84 грн., від 31.10.212 року на суму 2754,56 грн., від 30.11.2012 року на суму 22803,65 грн., від 30.11.2012 року на суму 99060415,07 грн., від 30.11.2012 року на суму 14076,51 грн., від 31.12.2012 року на суму 4868,92 грн., від 31.12.2012 року на суму 32168,35 грн.

Звертаючись до суду позивач зазначив, що свої зобов'язання за договором №06/11-15ТЕ купівлі-продажу природного газу він виконав належним чином, проте відповідач за поставлений природний газ розрахувався несвоєчасно. В зв'язку з чим, позивачем була нарахована сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення зобов'язання в розмірі 52848794,94 грн. та 3% річних у розмірі 16185447,33 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Вказані обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами статей 526 ЦК України та 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про застосування до боржника наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідженням матеріалів справи було встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації та сторонами по справі були укладені договори про організацію взаєморозрахунків на суму 354436324,77 грн., а саме:

- договір № 415/30 від 25.09.2014 року на суму 56818185,35 грн.;

- договір № 427/30 від 26.09.2014 року на суму 297617139,42 грн.

Згідно з актом звіряння розрахунків, підписаних позивачем та відповідачем, заборгованість в сумі 354435324,77 грн. - це заборгованість, що виникла на 01.09.2014 року та не погашена станом на 25.09.2014 року за договором № 06/11-15ТЕ від 29.09.2011 року.

Предметом вказаних договорів є організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статей 14, 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" та постанови Кабінету Міністрів України № 30.

За умовами вказаних договорів сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за спожитий газ у 2012 році перед позивачем за договором № 06/11-15 ТЕ від 29.09.2011 року шляхом перерахування коштів відповідно на суму 56818185,35 грн. та 297617139,42 грн. (п. 7 договорів).

Відповідно до вимог п. 9 договорів, сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "пункт 24 ст. 14 та пункт 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" , а також дату і номер договору.

За змістом п.п. 2, 3 пункту 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Пунктом 13 договорів сторони узгодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання усіма сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 14 договорів, договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування.

Також у п. 15 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На виконання умов п. 7 договорів про організацію взаєморозрахунків відповідачем було перераховано на рахунок НАК "Нафтогаз України" заборгованість за спожитий у 2012 році природний газ в сумі 354435324,77 грн. згідно з договором № 06/11-15ТЕ від 29.09.2011 року, що підтверджується копіями платіжних доручень:

- № 24 від 13.10.2014 року на суму 56818185,35 грн. (проведено банком 13.10.2014 року);

- № 27 від 13.10.2014 року на суму 297617139,42 грн. (проведено банком 13.10.2014 року).

Таким чином, станом на момент розгляду справи, відповідач в повному обсязі погасив заборгованість за укладеним сторонами договором купівлі-продажу природного газу №06/11-15ТЕ від 29.09.2011 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Одже, розглядаючи вимогу заявлену позивачем про застосування до відповідача наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Порушенням зобов'язання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Також суд зазначає, що уклавши договори про організацію взаєморозрахунків № 415/30 від 25.09.2014 року та № 427/30 від 26.09.2014 року, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений позивачем у період, на який були нараховані суми 3% річних та інфляційні втрати по договору від 29.09.2011 року №06/11-15ТЕ. Таким чином, для застосування судом наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата за поставлений газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 року у справах № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, № 5011-1/1043-2012-42/528-2012.

Згідно із ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Одже, як вбачається з укладеного між сторонами договору про організацію взаєморозрахунків, строк виконання зобов'язання за цим договором пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету. При цьому, прострочення оплати на умовах укладеного договору про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено, а розрахунки за поставлений природний газ відбулися у порядку та строки, передбачені вказаним договором.

До того ж, укладеним договором про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Враховуючи встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до нього наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки вважає, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 52848794,94 грн. та 3% річних у розмірі 16185447,33 грн. є безпідставними, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати у даній справі залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 14.07.2015 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3134/15