РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015Справа №910/9145/15

За позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання рішення недійсним

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Клюсова Т.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі-позивач) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі-відповідач або Комітет) про:

- визнання рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 17/01-р/к від 18.03.2015 р. у справі № 138-01/11.14 недійсним;

- зупинення виконання рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 17/01-р/к від 18.03.2015 р. у справі № 138-01/11.14.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Комітету є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки позивач не займає монопольне (домінуюче) становище на ринку житлово-комунальних послуг в м. Києві в межах будинків, що знаходяться на балансі позивача, крім того, можливість доступу інших суб'єктів господарювання на ринки надання житлово-комунальних послуг в м. Києві в межах будинків не обмежена ніяким чином.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2015 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 30.04.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні 30.04.2015 р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем укладено з власниками (наймачами) квартир у будинку № 59 по вул. Звіринецька договори, в які включено умови, що встановлюють додаткові зобов'язання та відповідальність споживача, наділяють виконавця додатковими правами, не містять повного переліку прав споживачів та обов'язків виконавця, зазначених у Типовому договорі, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009 р.

У судовому засіданні 30.04.2015 р. оголошувалась перерва до 11.06.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2015 р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

У дане судове засідання представник позивача не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату і час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою повноважного представника позивача.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.07.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2015 р. Київським міським територіальним відділенням Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 17/01-р/к у справі № 138-01/11.14, яким визнано, що Фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю протягом періоду з 01.02.2013 до 20.10.2014 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на балансі (обслуговуванні) Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю, з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Пунктом 2 рішення, визнано дії Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю, які полягають в укладенні із мешканцями квартир у будинку № 59 по вул. Звіринецька в м. Києві договорів про надання житлово-комунальних та інших послуг, редакція яких не відповідає Типовому договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на балансі (обслуговуванні) Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливими за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Зобов'язано Фірму «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом приведення Договорів про надання Житлово-комунальних та інших послуг у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків І споруд та прибудинкових територій».

За вчинене порушення, викладене в пункті 2 резолютивної частини рішення, накладено на Фірму «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю штраф у розмірі 68 000, 00 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Позивач у позовній заяві зазначає, що оспорюване рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, оскільки можливість доступу інших суб'єктів господарювання на ринки надання житлово-комунальних послуг в м. Києві в межах будинків не обмежена ніяким чином, оскільки позивача, як виконавця житлово-комунальних послуг в будинках, що знаходяться на балансі підприємства, може бути змінено за рішенням зареєстрованих за ініціативою власників квартир в будь-який час, як це передбачено чинним законодавством України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», для розгляду окремих справ про порушення антимонопольного законодавства та інших питань, віднесених до повноважень Комітету, утворюються постійнодіючі та тимчасові адміністративні колегії, які формуються з державних уповноважених та голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України в складі не менше трьох осіб.

Згідно п. 11 ст.7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

-зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

- визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом'якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб'єктів господарювання на конкуренцію;

- скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно зі статтею 19 цього Закону;

- оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством;

- закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно п. 15.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Рішенням Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 17/01-р-к від 18.03.2015 р. у справі №138-01/11.14 було встановлено, що відповідно до статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» Фірма «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю за результатами діяльності у період з 01.02.2013 по 20.10.2014 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на балансі (обслуговуванні) товариства, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Відповідно до абзацу четвертого статті 24 Житлового кодексу УРСР, жилий будинок може обслуговуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією.

Тому, у власників (наймачів) квартир (фізичних осіб) в межах території міста Києва у будинку № 59 по вул. Звіринецькій, що знаходиться на балансі (обслуговуванні) Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю, відсутня альтернатива в отриманні житлово-комунальних послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем правильно у відповідності із затвердженою методикою визначено монопольне становище позивача на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку, який знаходяться на утриманні (обслуговуванні) позивача в місті Києві по вул. Звіринецькій, буд. 59.

Водночас, за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Позивач суду не надав жодних доказів на підтвердження того, що він зазнає значної конкуренції на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку, який знаходиться на утриманні (обслуговуванні) позивача в місті Києві по вул. Звіринецькій, буд. 59.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» встановлено, що для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі-Закон) передбачено, що учасниками у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач та виробник. Статтею 1 Закону визначено, що виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону, виконавець зобов'язаний укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором.

Типовий договір «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529 "Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій»" (далі - Постанова КМУ № 529).

Таким чином, виконавець житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти зі споживачем договори "Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" згідно з типовим договором, затвердженим Постановою КМУ № 529.

Згідно частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства (до яких відносяться Закон України "Про житлово-комунальні послуги" та Постанова № 529).

Частиною першою статті 648 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Оскаржуваним рішенням Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 17/01-р-к від 18.03.2015 р. у справі №138-01/11.14 встановлено наступне.

Фірмою «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю укладено з власниками (наймачами) квартир у будинку № 59 по вул. Звіринецька, що знаходиться на балансі (обслуговуванні) позивача, договори про надання житлово-комунальних та інших послуг, зокрема від 01.02.2013 р. № 14ж/зв59-13 з гр. Орловим М.І., від 17.04.2014 р. № 137 ж/зв59-14 з гр. Докіч Ю.Ю., від 01.10.2013 р. № 325 ж/зв59-13 з гр. Гончар І.В., від 01.08.2013 р. № 266ж/зв59-13 з гр. Савіновим О.В., від 01.07.2013 р. № 263ж/зв59-13 з гр. Новицькою М.В.

Результати аналізу договорів свідчать про те, що їх редакція не відповідає редакції типового договору, затвердженого Постановою КМУ № 529.

Так, укладені договори не містять повного переліку прав споживачів та обов'язків виконавця, які передбачені типовим договором, затвердженим Постановою КМУ № 529, а саме:

- право споживача на внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги (пункт 10 Типового договору);

- право виконавця доступу, зокрема несанкціонованого, у квартиру, нежитлове приміщення у житловому будинку споживача для ліквідації аварій відповідно до встановленого законом порядку, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення, заміни, проведення технічного і профілактичного огляду та вносити за погодженням із споживачем у договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги (пункт 12 Типового договору);

- обов'язок виконавця у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати (пункт 9 розділу «Оплата спожитих послуг» Типового договору);

- відповідальність виконавця за зниження кількісних і якісних показників послуг або перевищення строків проведення ремонтно-профілактичних робіт шляхом зменшення розміру плати при наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

При цьому, якість надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначається відповідно до затвердженої органом місцевого самоврядування структури тарифу, періодичності та строків надання послуг (пункту 15 Типового договору);

Однак, умови Договорів містять положення, які не передбачені Типовим договором, затвердженим постановою КМУ № 529, і накладають на споживача додаткові зобов'язання та встановлюють відповідальність споживача, а саме споживач за власний рахунок усуває самовільно (без відповідного дозволу) перепланування та/або переобладнання, а також сплачує виконавцю штраф у розмірі 50% від кошторисної вартості робіт, розрахованої виконавцем (пункт 4.1.7 Договорів).

Отже, Фірмою «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю укладено з власниками (наймачами) квартир у будинку № 59 по вул. Звіринецька договори, в які включено умови, що встановлюють додаткові зобов'язання та відповідальність споживача, наділяють виконавця додатковими правами, не містять повного переліку прав споживачів та обов'язків виконавця, зазначених у Типовому договорі, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Таким чином, суд погоджується з висновком Комітету, що дії Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю, які полягають в укладенні із мешканцями будинку договорів про надання житлово-комунальних та інших послуг, редакція яких не відповідає Типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на балансі (обслуговуванні) позивача, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливими за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 17/01-р-к від 18.03.2015 р. у справі №138-01/11.14 прийнято у межах, визначених законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 07.07.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.