РІШЕННЯ

"10" липня 2015 р.Справа № 921/347/15-г/14

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М. Розглянув справу

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Південьагропереробка", вул. Крайня, 1А, с. Мирне, Біляївський район, Одеська область

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 13 361 грн. 76 коп..

За участю представників сторін

Позивача: Кривко А. В. - представник;

Відповідача: ОСОБА_3 - представник.

Суть справи: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Південьагропереробка", вул. Крайня, 1А, с. Мирне, Біляївський район, Одеська область звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості в сумі 13 361 грн. 76 коп..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не належним чином виконав умови дистриб"юторського договору № 12022013 від 12 лютого 2013 року, а саме не здійснив повну оплату за поставлений товар, в наслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 10 067 грн. 00 коп., на яку нараховано пеню в сумі 2 134 грн. 64 коп., 3 % річних в сумі 211 грн. 34 коп. та інфляційні нарахування в сумі 948 грн. 78 коп..

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року /суддя Руденко О.В./ порушено провадження у справі та розгляд даної справи призначено на 15 квітня 2015 року. В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 29 квітня 2015 року.

В зв'язку з перебуванням головуючого судді по даній справі Руденка О.В. у відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Тернопільської області Дудника А.І. від 29 квітня 2015 року відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 р. № 25, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 921/347/15-г/14.

Відповідно до Довідки про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл), справу № 921/347/15-г/14 призначено судді Сидорук А.М.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року справу № 921/347/15-г/14 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Південьагропереробка" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 прийнято суддею Сидорук А.М. до свого провадження. Призначено судове засідання по даній справі на 19 травня 2015 року. В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 09 червня 2015 року, 23 червня 2015 року, 30 червня 2015 року та 10 липня 2015 року відповідно. Зобов'язано подати до дня розгляду справи позивача докази поставки товару на суму 115 703 грн. 05 коп. /видаткові накладні/ та докази часткової сплати за поставлений товар згідно дистриб"юторського договору № 102022013 від 12.02.2013 р. /на суму 105 636 грн. 05 коп./; відповідача докази отримання товару на суму 115 703 грн. 05 коп. /видаткові накладні/ та докази часткової сплати за отриманий товар згідно дистриб"юторського договору № 102022013 від 12.02.2013 р. /на суму 105 636 грн. 05 коп./. Разом з тим, зобов'язано сторони провести взаємозвірку розрахунків (станом на день розгляду справи в суді) та надати суду підписаний уповноважними представниками сторін Акт звірки, ініціативу проведення звірки покласти на позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 10 липня 2015 року надав суду витребувані ухвалою суду докази, а саме, видаткові накладні на поставку товару та докази часткової сплати. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача витребуваних ухвалою суду доказів /отримання товару та часткову сплату/ не надав. В судовому засіданні 10 липня 2015 року заперечив щодо позовних вимог та повторно зазначив, що станом на 31.12.2013 р. заборгованість перед позивачем становила 7 552 грн. 40 коп.. В подальшому згідно платіжних доручень дана заборгованість була оплачена. Не підтверджені лише суми повернення товару згідно видаткових накладних (повернення) № ЮР-0000034 від 22.09.2014 р. в сумі 104 грн. 40 коп., № ЮР-0000035 від 24.09.2014 р. в сумі 1 962 грн. 60 коп. та № ЮР-0000022 від 07.04.2015 р. в сумі 44 грн. 40 коп., оскільки товар зіпсований і до сьогоднішнього дня лежить на складі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши доводи представників сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

12 лютого 2013 року між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Південьагропереробка" /надалі - Постачальник/ та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 /надалі - Дистриб"ютор/ було укладено дистриб'юторський договір № 12022013, відповідно до умов якого Постачальник зобов"язується поставити та передати у власність Дистриб"ютору продукцію, а Дистриб"ютор зобов"язується прийняти, оплатити Постачальнику вартість продукції та бере на себе обов"язки по розповсюдженню продукції на обумовленій цим договором території (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 5.2 договору сторони встановили наступний порядок подання та виконання замовлення:

5.2.1. Замовлення на кожну поставку здійснюється за 5 робочих днів до моменту поставки продукції на склад Дистриб"ютора.

5.2.2. Замовлення на поставку містить кількість продукції по найменуванням, відпускні ціни на продукцію, строк поставки, адресу та режим роботи складу Дистриб"ютора, підпис відповідальної особи.

5.2.3. За умови попередньої оплати продукції Дистриб"ютором, Постачальник резервує замовлену та передплачену продукцію.

Згідно п. 5.3 договору поставка продукції здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих Постачальником до виконання замовлень Дистриб"ютора. Датою передачі продукції Дистриб"ютору вважається дата передачі продукції, зафіксована шляхом підписання уповноваженими представниками сторін товарно-транспортних накладних, які являються приймально-здавальними документами згідно договору (п. 5.6. договору).

Відповідно до п. 5.13 договору повернення продукції здійснюється за згодою сторін в присутності їх повноважених представників на підставі накладних на повернення продукції.

Згідно п. 6.3. договору Дистриб"ютор зобов"язаний оплатити вартість продукції, отриманої по кожній окремій накладній, на протязі 30 календарних днів з дати передачі продукції (п.5.6.).

Відповідно до п. 6.4. договору вистриб"ютор має право здійснювати передплату загальної вартості всієї кількості одиниць продукції, казаної в замовленні Дистриб"ютора. Сторони щомісяця в строк до 10 числа місяця наступного за звітним періодом, проводять звірку взаємної заборгованості сторін за минулий місяць по виконанню даного договору (п. 6.5. договору).

Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2013 року (п. 10.1. договору).

Згідно п. 10.2 договору строк дії цього договору автоматично продовжується строком на один рік у випадку, коли жодна із сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої участі в цьому договорі, але не пізніше, ніж за один місяць до закінчення терміну дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами і у відповідності із ст. 11 цього кодексу - однією з підстав виникнення зобов'язань.

За своєю юридичною природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 125 948 грн. 80 коп., що підтверджується видатковими накладними № P_НК-9 від 09.04.2013 р. на суму 19 741 грн. 50 коп., № Р_НК-008513 від 31.03.2013 р. на суму 36 233 грн. 20 коп., № Р_НК-1 від 13.02.2013 р. на суму 39 930 грн. 90 коп., № ТД000006269 від 30.07.2014 р. на суму 30 043 грн. 20 коп., які підписані та скріплені печатками сторін, а також відповідними довіреностями на отримання даних товарно-матеріальних цінностей (копії видаткових накладних та довіреності находяться в матеріалах справи).

Відповідачем здійснено оплату згідно платіжних доручень від 25.03.2013 р. на суму 2 700 грн. 00 коп., № 31 від 26.03.2013 р. на суму 8 000 грн. 00 коп., № 33 від 27.03.2013 р. на суму 8 000 грн. 00 коп., № 35 від 29.03.2013 р. на суму 15 000 грн. 00 коп., № 40 від 05.04.2013 р. на суму 6 230 грн. 90 коп., № 61 від 08.05.2013 р. на суму 4 000 грн. 00 коп., № 63 від 14.05.2013 р. на суму 3 500 грн. 00 коп., № 65 від 17.05.2013 р. на суму 5 000 грн. 00 коп., № 71 від 24.05.2013 р. на суму 3 000 грн. 00 коп., № 74 від 28.05.2013 р. на суму 2 733 грн. 20 коп., № 83 від 11.06.2013 р. на суму 6 000 грн. 00 коп., № 91 від 26.06.2013 р. на суму 2 000 грн. 00 коп., № 96 від 01.07.2013 р. на суму 2 000 грн. 00 коп., № 97 від 03.07.2013 р. на суму 2 000 грн. 00 коп., № 111 від 21.08.2013 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 115 від 22.08.2013 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 118 від 29.08.2013 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 119 від 03.09.2013 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 124 від 04.09.2013 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 125 від 06.09.2013 р. на суму 2 000 грн. 00 коп., № 126 від 12.09.2013 р. на суму 2 000 грн. 00 коп., № 139 від 09.10.2013 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 157 від 10.01.2014 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 160 від 24.04.2014 р. на суму 1 500 грн. 00 коп., № 2 від 22.05.2014 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 8 від 13.06.2014 р. на суму 965 грн. 91 коп., № 18 від 24.07.2014 р. на суму 1 461 грн. 84 коп., № 28 від 04.09.2014 р. на суму 6 000 грн. 00 коп., № 31 від 05.09.2014 р. на суму 4 000 грн. 00 коп., № 44 від 30.09.2014 р. на суму 3 544 грн. 20 коп., № 53 від 14.10.2014 р. на суму 3 000 грн. 00 коп., № 62 від 22.10.2014 р. на суму 3 000 грн. 00 коп..

Крім того, відповідачем повернено товар 27.02.2014 р. на суму 9 813 грн. 75 коп. та 26.08.2014 р. на суму 432 грн. 00 коп..

Разом з тим, як стверджує позивач, відповідач в порушення п. 6.3. договору не виконав належним чином своє грошове зобов"язання в строк та в розмірах передбачених даним договором, у зв"язку з чим на момент подачі позовної заяви /24.03.2015 р. - дата формування позовної заяви/ за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 10 067 грн. 00 коп..

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі-ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини 7 ст. 193 ГК України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 125 ЦК України також визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Втім, відповідач заперечив щодо наявності заборгованості перед позивачем, посилаючись на те, що станом на 31.12.2013 р., згідно акту звірки взаєморозрахунків, заборгованість перед позивачем становила 7 552 грн. 40 коп.. В подальшому, відповідачем здійснювались оплати товару, а саме, згідно платіжних доручень № 157 від 10.01.2014 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 160 від 24.02.2014 р. на суму 1 500 грн. 00 коп., № 2 від 22.05.2014 р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 8 від 13.06.2014 р. на суму 965 грн. 91 коп., № 18 від 24.07.2014 р. на суму 1 461 грн. 84 коп.. Тому вважає, що згідно представленого ним розрахунку заборгованість відсутня.

Разом з тим, суд критично оцінює заперечення відповідача з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (996-14) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені

відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатися належним доказом проведення цих операцій та наявності заборгованості у суб'єкта господарювання.

Таким чином, сума боргу в розмірі 7 552 грн. 40 коп. на яку посилається відповідач та яка відображена в акті звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2013 р. не підтверджена останнім належними доказами, а саме видатковими накладними про отримання товару та його оплату. В свою чергу, позивачем представлено докази поставки товар на загальну суму 125 948 грн. 80 коп. та докази оплати на суму 105 636 грн. 05 коп..

Отже, позивач виконав умови дистриб"юторського договору № 12022013 від 12.02.2013 р., а відповідач всупереч умов даного договору та вимог законодавства свої зобов'язання по оплаті за поставлений товар не виконав, а тому, суд визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 10 067 грн. 00 коп. правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача, за порушення умов договору, пеню за прострочення виконання зобов"язання в розмірі 2 134 грн. 64 коп., інфляційні нарахування в розмірі 948 грн. 78 коп. та 3 % річних від простроченої суми за кожен день прострочення в розмірі 211 грн. 34 коп..

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч. ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п. 7.3. договору сторонами погоджено, що у випадку якщо Дистриб"ютор у термін зазначений у п. 6.3. договору не оплатив або оплатив не в повному обсязі отриману продукцію, він зобов"язаний сплатити постачальнику пеню в розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми боргу за кожен календарний день несплати. Пеня буде нараховуватись протягом одного року з дати, коли Дистриб"ютор був зобов"язаний оплатити партію продукції.

Окрім того, згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши подані позивачем розрахунки, з огляду на наявність заборгованості за поставлений товар, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 948 грн. 78 коп. - інфляційні нарахування, 211 грн. 34 коп. - 3 % річних, 2 134 грн. 64 коп. - пені в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 33,43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На день розгляду справи докази погашення відповідачем заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог - про стягнення заборгованості за поставлений товар, а відповідачем в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростовано, господарський суд дійшов висновку, що позов нормативно та документально доведений, та підлягає до задоволення, в сумі 10 067 грн. 00 коп. - заборгованість за поставлений товар, 948 грн. 78 коп. - інфляційні нарахування, 211 грн. 34 коп. - 3 % річних та 2 134 грн. 64 коп. - пені.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову судовий збір покладається на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Південьагропереробка", вул. Крайня, 1А, с. Мирне, Біляївський район, Одеська область, ідентифікаційний код 31822249 - 10 067 грн. 00 коп. - заборгованість за поставлений товар, 948 грн. 78 коп. - інфляційні нарахування, 211 грн. 34 коп. - 3 % річних, 2 134 грн. 64 коп. - пені та 1 827 грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття /підписання - 13 липня 2015 року/ через місцевий господарський суд.

Суддя А.М. Сидорук