УХВАЛА

08.07.2015Справа № 910/20629/14

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Юкон» та Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові» про затвердження мирової угоди в процесі виконання судового рішення по справі №910/20629/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Юкон», м.Львів

до відповідача: Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові», м.Київ

про стягнення 294 684,26 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кудлай Т.Г. - в.о.дир.

Рішенням від 29.10.2014р. господарського суду міста Києва частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Юкон», м.Львів до Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові», м.Київ про стягнення боргу в розмірі 294 684,26 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 294 632,66 грн.

На виконання зазначеного рішення 14.11.2014р. господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

19.05.2015р. сторони звернулись до господарського суду міста Києва з заявою без номеру та дати про затвердження мирової угоди на стадії виконавчого провадження по справі №910/20629/14.

Позивач в судове засідання 08.07.2015р. не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України не скористався, проте, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Юкон» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду заяви з огляду на наступне.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням позивача на теперішній час є: 79011, Львівська область, м.Львів, Галицький район, вул.Стрийська, буд.46Ц, кв.8.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 10.06.2015р. з метою повідомлення позивача про час та місце розгляду заяви.

Наразі, конверт з вказаною вище ухвалою було повернуто на адресу суду з відміткою «За закінченням встановленого терміну зберігання».

У відповідності до п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Господарським судом також прийнято до уваги, що попередня судова кореспонденція, скерована на адресу відповідача, також була повернута до суду з відміткою «За закінченням встановленого терміну зберігання».

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Юкон», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з огляду на позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у заявника можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

У судовому засіданні 08.07.2015р. представником відповідача підтримано заяву про затвердження мирової угоди на стадії виконавчого провадження.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Юкон» та Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові» про затвердження мирової угоди в процесі виконання судового рішення по справі №910/20629/14, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

За приписами ст.112 Господарського процесуального кодексу України мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Наразі, господарський суд зазначає, що умови мирової угоди не можуть поширюватися на осіб, які не є сторонами спору. Умови мирової угоди не можуть стосуватися вимог, що не заявлялись в позовній заяві. Якщо умови угоди містять зобов'язання щодо розпорядження майном, господарський суд повинен перевірити повноваження сторони щодо розпорядження цим майном.

За результатами розгляду питання про затвердження мирової угоди господарський суд: затверджує мирову угоду; відмовляє у затвердженні мирової угоди. Господарський суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо вона: а) суперечить закону; б) порушує права й законні інтереси інших осіб.

Досліджуючи умови мирової угоди, суд повинен виходити з норм ст. 13 Цивільного кодексу України, яка визначає межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Суд також відмовляє в затвердженні мирової угоди, якщо: а) мирова угода не відповідає загальним вимогам норм матеріального права щодо змісту угод;. б) мирову угоду підписано представником, який не має на це повноважень;в) мирова угода містить умови, які виходять за межі предмета спору; г) мирова угода не містить відомостей про умови, розмір і строки виконання зобов'язання сторін; д) мирова угода стосується осіб, які не є сторонами спору. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 10.02.2015о. Вищого господарського суду України по справі №904/4634/14.

За умовами представленої сторонами на затвердження суду мирової угоди сторони досягли згоди, що заборгованість боржника, яка встановлена рішенням від 29.10.2014р. господарського суду міста Києва по справі №910/20629/14, підлягає погашенню, в тому числі, за рахунок вартості майна, переданого Державним підприємством «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові» позивачу на зберігання за договором №2013/10-01 від 03.10.2013р. відповідального зберігання. За умовами мирової угоди Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Юкон» набуває статусу власника переданого боржником майна, наведеного у додатку №1 до угоди.

Тобто, в частині передачі майна в рахунок погашення встановленої рішенням суду заборгованості розглядувана мирова угода за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, а отже повинна відповідати загальним вимогам чинного законодавства щодо вчинення такого правочину.

За приписами ст.658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідачем в рахунок погашення власної заборгованості перед позивачем може бути передане тільки те майно, що належить йому на праві власності.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, при зверненні до суду з заявою про затвердження мирової угоди, умовами якої передбачається передача у власність стягувачу певного майна, сторонами, насамперед, боржником, повинно бути доведено наявність в останнього відповідних майнових прав на такі речі.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справ судом ухвалами від 25.05.2015р. та від 10.06.2015р. було зобов'язано, в тому числі, відповідача надати докази наявності у Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові» права власності на майно, що є предметом мирової угоди.

Проте, всупереч означеним приписам чинного законодавства Державним підприємством «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові» належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності речових прав на майно, що передається за мировою угодою в рахунок погашення заборгованості, не представлено.

При цьому, суд не приймає надані відповідачем відомість необоротних активів (основні засоби) станом на 08.06.2015р. та договір відповідального зберігання №2013/10-01 від 03.10.2013р. в якості доказів наявності речових прав на об'єкти, що передаються позивачу. Суд зауважує, що представлена відповідачем відомість не містить обов'язкових реквізитів бухгалтерського документу, зокрема, не містить ані підпису повноважної посадової особи, ані відбитку печатки Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові».

Одночасно, договір №2013/10-01 від 03.10.2013р. відповідального зберігання та додані до нього документи також ніяким чином не засвідчують наявності у Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові» права власності, а отже, і права розпорядження наведеними у додатку №1 до договору речами.

Таким чином, з огляду на наведене вище, у господарського суду відсутні достатні підстави вважати, що Державне підприємство «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові» має право власності на майно, що у відповідності до умов поданої на затвердження господарського суду м.Києва мирової угоди, передається в рахунок погашення заборгованості відповідача, розмір якої встановлено рішенням від 29.10.2014р. справі №910/20629/14.

Отже, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги позицію Вищого господарського суду України щодо необхідності встановлення відповідності поданої на затвердження суду мирової угоди загальним вимогам норм матеріального права щодо змісту угод, судом встановлено, що мирова угода б/н від 08.05.2015р., укладена між сторонами не відповідає приписам ст.658 Цивільного кодексу України,а отже, не може бути затверджена господарським судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги все наведене вище, з огляду на позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Юкон» та Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові» про затвердження мирової угоди в процесі виконання судового рішення по справі №910/20629/14 підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права та можливості повторно звернутись до суду з заявою про затвердження мирової угоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Юкон» та Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м.Львові» про затвердження мирової угоди в процесі виконання судового рішення по справі №910/20629/14.

Суддя Любченко М.О.