ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015 р. Справа№ 914/1979/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Приватного підприємства «Компанія «Астра» (м. Львів)
до відповідача:Комунального підприємства «Новояворівськжитло» (м.Новояворівськ)
про:стягнення 93562 грн. 96 коп. (з яких: 56096,86 грн. - інфляційні; 35753,15 грн. - пеня; 1712,95 грн. - 3% річних)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Корчинському О.І.

Представники:

Позивача:Гулін Ю.О. - представник (довіреність від 06.07.2015 р.)
Відповідача:не з'явився.

17.06.2015 р. до господарського суду Львівської області за вх. № 2042 поступила позовна заява від Приватного підприємства «Компанія «Астра» до Комунального підприємства «Новояворівськжитло» про стягнення 93562 грн. 96 коп. (з яких: 56096,86 грн. - інфляційні; 35753,15 грн. - пеня; 1712,95 грн. - 3% річних).

Ухвалою суду від 19.06.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 09.07.2015 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вимоги ухвали суду від 19.06.2015 р. виконав частково. Позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем договірних зобов'язань, внаслідок чого у відповідача утворилась перед позивачем заборгованість на суму 173674,51 грн., що підтверджується рішенням господарського суду Львівської області від 16.03.2015 р. у справі №914/4565/14 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 р. у справі №914/4565/14. Станом на 17.06.2015р. відповідачем рішення судів не виконано, тому позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 93562,96 грн. з яких: 56096,86 грн.- інфляційні; 35753,15 грн.- пеня; 1712,95 грн. - 3% річних.

Відповідач вимоги суду не виконав, відзив на позовну заяву не представив, проти позову не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належно, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (долучено до матеріалів справи від 26.06.2015 за вх. №26505/15), причин неявки представника в судове засідання не повідомив.

Підпунктом 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, відповідач відзив на позов не подав, проти позову не заперечив, не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання, не представив доказів сплати заборгованості, не скористався наданим йому правом на участь у судовому процесі, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

03.08.2012 р. між приватним підприємством «Компанія «Астра» «Виконавець» (надалі - Позивач) та комунальним підприємством «Новояворівськжитло» «Замовник» (надалі - Відповідач) укладено договір №7 на ремонт та технічне обслуговування ліфтів (надалі - Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи), згідно з умовами якого, «Замовник» - відповідач доручає, а «Виконавець» - позивач приймає на себе організацію і виконання робіт по ремонту і технічному обслуговуванню ліфтів в житлових будинках, котрі перебувають на балансі відповідача, який виступає балансоутримувачем і обслуговується відповідачем згідно з Додатком №1, що є невід'ємною частиною даного договору (п. 1 Договору).

Позивач свої зобов'язання виконує в повному обсязі, всупереч чого відповідача не належним чином виконує передбачені договором зобов'язання по оплаті отриманих послуг. Внаслідок чого, у відповідач утворилась перед позивачем заборгованість.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання, позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості. Рішенням господарського суду Львівської області від 16.03.2015 р. у справі № 914/4565/14 позовні вимоги позивача задоволено частково, стягнуто з КП «Новояворівськжитло» 153515,78 грн. з яких: 148674,51 - основний борг, 2391,45 грн. - пеня, 2183,83 грн. - інфляційні нарахування, 265,99 грн. - 3% річних. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 р. у справі №914/4565/14 рішення господарського суду Львівської області від 16.03.2015 р. змінено в частині стягнення основного боргу. В цій частині прийнято нове рішення, яким стягнуто з КП «Новояворівськжитло» 173674,51 основного боргу. В решті рішення залишити без змін.

17.06.2015 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 56096,86 грн. - інфляційних втрат, 35753,15 грн. - пені, 1712,95 грн. - 3% річних враховуючи ту обставину, що на момент звернення до суду, а саме на 17.06.2015 р. рішення суду у справі №914/4565/14 не виконано боржником.

Станом на день розгляду справи, відповідач відзив на позов не представив, проти позову не заперечив, доказів сплати заборгованості не надав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У ч. 1 ст. 175 ГК України зазначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З врахуванням наведеного, в тому числі беручи до уваги рішення судів у справі №914/4565/14, якими було встановлено, що КП «Новояворівськжитло» належним чином не виконало свої зобов'язань за договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед ПП «Компанія «Астра» на суму 173674,51 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, перевіривши розрахунок суд зазначає, що правильним є нарахування 3% річних на суму 1955,62 грн. та інфляційних втрат на суму 62405,91 грн., тому суд задовольняє заявлені позивачем вимоги про стягнення 1712,95 грн. - 3% річних та 56096,86 грн. - інфляційних втрат.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Підпунктом 2.5. пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

У підпункті 1.12. пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (із змінами та доповненнями) зазначено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку пені та інших нарахування, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд роз'яснює позивачу, що нарахування пені згідно з ст. 232 ГК України припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Таким чином, суд в задоволенні стягнення пені відмовляє.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

На підставі викладеного, відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1156,43 грн. судового збору на користь позивача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, 629, 610, ЦК України, ст. ст. 173, 174, 175, 193 ГК України, ст. ст. 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного підприємства «Компанія «Астра» до Комунального підприємства «Новояворівськжитло» про стягнення 93562 грн. 96 коп. (з яких: 56096,86 грн. - інфляційні; 35753,15 грн. - пеня; 1712,95 грн. - 3% річних) - задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Новояворівськжитло» (вул. Шептицького, буд. 5, м. Новояворівськ, Яворівський район, Львівська область, 81053; ідентифікаційний код 34978118) на користь Приватного підприємства «Компанія «Астра» (вул. Гетьма Мазепи, буд. 4, кв. 112, м. Львів, 79068; ідентифікаційний код 30477310) - 57809 грн. 81 коп. (з яких: 1712,95 грн. - 3% річних; 56096,86 грн. - інфляційних втрат) та 1156 грн. 44 коп. судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення пені на суму 35753 грн. 15 коп. - відмовити.

4. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.