ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

03 липня 2015 р., м.Ужгород Справа № 16/24

за позовом Ужгородської міжрайонної прокуратури в інтересах держави,, м.Ужгород в особі Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, м.Ужгород

до відповідача спільного українсько-угорського підприємства „Геліос у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Чоп

про стягнення податкового боргу в сумі 13163,48 грн.

Суддя О.В. Васьковський

При секретарі Пагулич В.Д.

За участю:

прокурор Ярош Р.І. - старший прокурор прокуратури Закарпатської області

від позивача ОСОБА_1- завідувач юридичного сектору (дов. №160/10/10-013 від 03.03.15)

від відповідача Репінець Ст.З. генеральний директор

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Ужгородської міжрайонної прокуратури в інтересах держави,, м.Ужгород в особі Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, м.Ужгород до спільного українсько-угорського підприємства „Геліос у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Чоп про стягнення податкового боргу в сумі 13163,48 грн.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч.3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 03.07.15 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанова в повному обсязі складена 08.07.15.

У судовому засіданні 26.06.15, 01.07.15, відповідно до ч.2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, оголошувалася перерва.

Прокурор та позивач звернувся до господарського суду Закарпатської області про стягнення з відповідача ( з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 17.06.15), суми 13163,48 грн. податкового боргу по платежу 18010500 земельний податок з юридичних осіб.

В процесі розгляду даної адміністративної справи ухвалою господарського суду Закарпатської області у справі 16/24 від 19.06.15, у відповідності до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України було замінено первинного позивача - Ужгородську міжрайонну державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на правонаступника - Ужгородську міжрайонну державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі позивач).

01.07.15 позивача подав заяву про зміну позовних вимог, а саме стягнення податкового боргу по платежу 18010500 земельний податок з юридичних осіб у розмірі 102431,42 грн. за рахунок коштів, що належать платнику податків на праві власності, в тому числі тих, які знаходяться на рахунках у банках.

Подана заява про зміну позовних вимог вмотивована тим, що сума податкового боргу станом 09.06.15 по платежу 18010500 земельний податок з юридичних осіб склала суму 13163,48 грн. податкового боргу. В той же час, у період з листопада 2013 року по травень 2015 року, у зв'язку із несплатою відповідачем самостійно визначеного грошового зобов'язання по земельному податку, сума податкового боргу по якому станом на 01.07.15 склала суму 385869,05 грн. по платежу 18010500 земельний податок з юридичних осіб , з них не заявлено до судових органів по новоствореному боргу сум 89267,94 грн. у підтвердження поданої заяви, позивачем надано копії податкових декларацій з плати за землю №№, НОМЕР_1, НОМЕР_2 та облікові карки платника податку.

Таким чином, з урахуванням наведеного, позивача просить змінити позовні вимоги, а саме суму податкового боргу 102431,42 грн., в т.ч. суму 13163,48 грн. податкового боргу по платежу 18010500 земельний податок з юридичних осіб та суму 89267,94 грн. по податкових декларація за 2006-2008 р.р. (січень).

Відповідно до ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Однак, оцінивши подану позивачем заяву, суд вбачає зміну позивачем як предмету, так і підставу позовних вимог, що не допускається положенням ст.51 Кодексу адміністративного судочинства України, відтак у поданій заяві позивача про зміну позовних вимог слід відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що відповідач у встановлений строк не сплатив податкові зобовязання, які визначено згідно податкової декларації від 05.02.13 № з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на листопад-грудень 2013 року у розмірі 11048,14 грн. (щомісячний платіж складає 5524,07 грн.), податкової декларації від 29.01.14 № з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на січень-грудень 2014 року у розмірі 66288,80 грн. (щомісячний платіж складає 5524,07 грн.), податкової декларації від 19.02.15 № з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на січень-травень 2015 року у розмірі 11931,00 грн. (щомісячний платіж складає 2386,20 грн.). Крім того, позовні вимоги податкового органу та прокурора обґрунтовуються тим, що актами перевірок Ужгородської МДПІ від 13.06.06, від 09.10.07 та 27.11.07 встановлені порушення з боку відповідача щодо граничних термінів сплати узгоджуваного податкового зобов'язання по земельному податку, за результатами яких прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.06.06 №0/0 на суму 1,46 грн. штрафу по земельному податку, №/0 на суму 0,44 грн. штрафу по земельному податку, №000969183/0 на суму 4163,59 грн. штрафу по земельному податку, №3/14471 на суму 2239,21 грн. штрафу по земельному податку, №16903//0 на суму 198,26 грн. штрафу по земельному податку.

Представник відповідача у судовому засіданні подав заперечення на позов, обґрунтовуючи тим, що позивачем не дотримано порядок вручення податкових вимог, зокрема постановою Закарпатського окружного адміністративного суду в справі №2а-0770/1322/12 від 31.07.12, яке залишено без змін Львівським апеляційним адміністративним судом у справі №153170/12. Також, відповідач вказує, що позивачем взагалі не доведено суми податкового боргу, що констатовано постановою Закарпатського окружного адміністративного суду в справі №2а-0770/819/11 від 19.03.13, яка залишена без змін Львівським апеляційним адміністративним судом у справі №876/6201/13 від 10.04.14 та постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №4788/13/876 від 20.04.15. Окрім того, постановою Львівського господарського суду від 10.06.15 скасовано рішення господарського суду Закарпатської області у справі 907/63/15, яким задоволено позов Ужгородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Чопської міської ради, м. Чоп до відповідача спільного українсько - угорського підприємства "Геліос", м. Чоп за участі третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 4,1 га та нормативною грошовою оцінкою 2 863 440,00 грн., скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ ЗК № 001701 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №146/33 від 05.04.1996 та повернення земельної ділянки у землі запасу Чопської міської ради. Вказаною постановою констатовано, що узгоджене податкове зобов'язання не є саме по собі доказом наявності боргу у відповідача по сплаті земельного податку. У зв'язку з наявністю судових актів, які набрали законної сили, відповідач наводить доводи, що вимоги податкового органу про стягнення податкового боргу є безпідставними, у зв'язку з чим просить суд відмовити у позові повністю.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Ужгородською МДПІ у період 2006-2007 р.р. проводились перевірки дотримання відповідачем вимог податкового законодавства, в результаті чого виявлено порушення.

Проведеними Ужгородською МДПІ перевірками СП ТОВ "Геліос" з питань дотримання встановлених законодавством граничних термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання по комунальному податку та земельному податку за періоди з 01.07.2003 року по 13.06.2006 року, з 01.11.2004 року по 09.10.2007 року, з 30.05.2005 року по 27.11.2007 року та з 30.05.2005 року по 24.04.2008 року, виявлено порушення п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", а саме: сплата узгодженої суми податкового зобов'язання з земельного податку з порушенням граничних термінів сплати із запізненням більше 90 календарних днів.

За результатами проведених перевірок Ужгородською МДПІ складено акти від 13.06.2006 № 225/13-070, від 09.10.2007 № 449/15-0, від 27.11.2007 № 539/15-0 та від 24.04.2008 № 81/15-0, та на підставі яких прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.06.2006 року № /0 7536/10/15-0 ( яким за затримку на 1072 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в сумі 8327,04 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф 50% в сумі 4163,59 грн. за платежем "земельний податок"), від 16.10.2007 року № /0 (яким за затримку на 933 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 4478,35 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф 50% в сумі 2239,21 грн. за платежем "земельний податок"), від 03.12.2007 року № 16903//0 (яким за затримку на 899 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 396,51 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф 50% в сумі 198,26 грн. за платежем "земельний податок").

СП ТОВ "Геліос" податкові повідомлення - рішення Ужгородської МДПІ в адміністративному порядку не оскаржено, та СП ТОВ "Геліос" звернулось до суду з позовом про оскарження податкових повідомлень - рішень Ужгородської МДПІ від 13.06.2006 року № /0 7536/10/15-0, від 16.10.2007 року № /0, від 03.12.2007 року № 16903//0, від 05.05.2008 року № 6054//0, визнання неправомірними дій щодо збільшення ставок податку за землю та скасування протоколів про адмінправопорушення.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 січня 2013 року у справі №2а-0770/3089/12 відмовлено в задоволенні позову СУУП "Геліос" у формі ТзОВ до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області про визнання незаконними податкових повідомлень - рішень та визнання незаконним збільшення ставки податку за земельні ділянки Львівського адміністративного суду в справі від 22.01.13.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №4788/13/876 від 20.04.15 частково задоволено апеляційного скаргу відповідача, скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 січня 2013 року у справі №2а-0770/3089/12 та прийнято нову постанову, якою скасовано податкові повідомлення - рішення Ужгородської МДПІ від 13.06.2006 року № /0, від 16.10.2007 року № /0, від 03.12.2007 року № 16903//0, від 05.05.2008 року № 6054//0.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі №907/63/15 від 10.06.15 задоволено апеляційну скаргу СУУП "Геліос" у формі ТзОВ, скасовано рішення господарського суду Закарпатської області у справі №907/63/15 від 02.04.15, яким задоволено позовні вимоги Ужгородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Чопської міської ради до СП "Геліос" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Ужгородська ОДПІ. Припинено право постійного користування СП "Геліос" земельною ділянкою, площею 4,1 га, нормативною грошовою оцінкою 2 863 440,00 грн., наданою відповідно до рішення Чопської міської ради народних депутатів 7 сесії 22 скликання від 15.01.1996р. (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 16.04.2015 р. у цій справі) та скасовано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ ЗК №001701, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №146/33 від 05.04.1996р. Зобовязано СП "Геліос" повернути у землі запасу Чопської міської ради земельну ділянку площею 4,1 га, що була надана у постійне користування відповідно до рішення Чопської міської ради народних депутатів 7 сесії 22 скликання від 15.01.1996р. Рішенням господарського суду Закарпатської області у справі №907/63/15 від 02.04.15 констатовано систематичність несплати відповідачем земельного податку упродовж тривалого періоду, доказом чого є довідка № 463/10/07-14/25-18 від 12.02.2015р. Ужгородської ОДПІ про наявність за СП Геліос станом на 12.02.2015р. заборгованості зі сплати земельного податку в розмірі 373938, 05 грн., в т.ч. 5062, 62 грн. пені; розрахунок податкової заборгованості станом на 18.12.2014р.; облікові картки по земельному податку СП Геліос за 2006-2014рр. Враховуючи положення п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України та зазначені вище встановлені обставини справи, місцевий господарський суд задоволив позов прокурора.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі №907/63/15 від 10.06.15 встановлено наступні обставини.

23 січня 2015р. Ужгородський міжрайонний прокурор звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах Чопської міської ради до СП Геліос, встановивши, що такий систематично не сплачує земельного податку, про припинення права постійного землекористування, скасування відповідного державного акту і повернення землі у землі запасу Чопської міської ради.

Підтвердженням таких обставин прокуратура вважає узгодження відповідачем суми податкових зобовязань по земельному податку за період 2006-2014рр. шляхом подання розрахунків земельного податку за 2006-2011 роки, податкових декларацій з плати за землю за 2012-2014 роки (січень-березень). Станом на 18.12.2014р. згідно інформації Ужгородської ОДПІ борг відповідача по цьому податку складає 362889, 91 грн. в т. ч. пеня; виник впродовж 2006 по 2014рр., що свідчить про систематичність несплати узгоджених сум земельного податку і дає підстави відповідно до вимог п. д ст. 141 Земельного кодексу України в судовому порядку припинити відповідачу право постійного землекористування.

Задовольняючи позовні вимоги прокуратури, Господарський суд Закарпатської області доказом систематичної несплати земельного податку визначив, зокрема, подані відповідачем податкові розрахунки земельного податку за 2006р.-2011р., які подані відповідно до вимог чинного на той час Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (далі Закон № 2181-ІІІ) та подані ним же ж відповідно до Податкового кодексу України податкові декларації з плати за землю за 2012р., 2013р., 2014р.

В підтвердження обставин наявності боргу по земельному податку і систематичності його несплати місцевий господарський суд визнав довідку № 463/10/07-14-25/18 від 12.02.2015р. Ужгородської ОДПІ про наявність за СП Геліос станом на 12.02.2015р. боргу зі сплати земельного податку в розмірі 373938, 05 грн., в т. ч. 5062, 62 грн. пені; і розрахунок цього ж контролюючого органу станом на 18.12.2014р. та облікові картки по земельному податку платника СП Геліос за 2006-2014рр.

Закон України № 2181-III (втратив чинність 01.01.2011р.), є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 цього Закону податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Підпунктом 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону №2181-ІІІ встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації (при цьому, згідно пп. 5.3.3. п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181, якщо останній день зазначених у цьому пункті строків припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем кожного з таких строків вважається наступний за вихідним або святковим робочий операційний (банківський) день).

З наведеного вбачається, що узгоджене податкове зобовязання не є само по собі доказом наявності боргу у відповідача по сплаті земельного податку.

Відповідно до п. п. 6.2.1. п. 6.2. ст. 6 Закону України № 2181-ІІІ, чинного на момент узгодження земельного податку відповідачем з 2006р. до 01.01.2011р., податковий орган мав обовязок надіслати відповідачу податкові вимоги у разі несплати в установлені терміни узгоджених сум податкових зобовязань. Крім цього, для стягнення податкового боргу цим же Законом № 2181-ІІІ встановлено строк позовної давності (1095 днів). Суперечливість довідок Ужгородської МДПІ про наявність податкового боргу відповідача станом на 09.03.2011р., станом на 21.01.2013р., у звязку із тим, що органи державної податкової служби податковий борг визначили без врахування переривання податкового боргу, до податкового боргу включено суми, що не підлягають стягненню у звязку із пропуском строку позовної давності, включення у податковий борг сум неузгоджених зобовязань, які скасовані судовими рішеннями, не надіслання відповідачу податкових вимог констатовано і у адміністративній справі № 2а-0770/819/11.

Зясовані обставини справи свідчать, що довідка Ужгородської ОДПІ № 463/10/07-14-25-18 від 12.02.2015р. в якій вона подає дані про наявність у відповідача по даній справі заборгованості за земельний податок у розмірі 373938, 05 грн., не є безспірним доказом систематичності несплати земельного податку відповідачем.

Крім того, Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При несплаті зобов'язання у встановлений строк виникає податковий борг, який відповідно до 14.1.175. ст. 14 Податкового кодексу України визначається як сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Згідно до абз. 1 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до абз. 4 п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до пунктів 95.1 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п.95.3 ст.95 ПК України, орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення органу державної податкової служби підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою органу державної податкової служби. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної податкової служби.

Таким чином, погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків здійснюється виключно при неможливості погашення боргу за рахунок наявних у платника грошових коштів, після здійснення передбачених Кодексом заходів для цього (при цьому, ст. 95 ПК України встановлено можливість погашення податкового боргу як коштами у банках, що обслуговують платника, так і за рахунок наявної у нього готівки)

Також, в матеріалах справи містяться лише корінці податкових вимог №1/105 від 20.11.11 та №2/346 від 13.02.02, а також акт про розміщення податкових вимог на дошку податкових повідомлень.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №2а-0770/1322/12 від 31.07.12 у задоволенні позовних вимог Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області ДПС до Спільного українсько-угорського підприємства "Геліос" в формі товариства з обмеженою відповідальністю із місцезнаходженням 89502, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Мукачівське шосе, буд. 2, , про стягнення податкового боргу до Державного бюджету у розмірі 1 867, 91 грн. ( в т.ч. пені у сумі 215, 91 грн.) по платежу 14010151 "податок на додану вартість" за рахунок коштів платника податків, відмовлено повністю, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №1563170/12 від 21.02.13.

Вказаними судовими актами встановлено, що доводи Ужгородської МДПІ, про те, що податковий борг відповідача не переривався, що підтверджується виставленням, щодо відповідача податкових вимог за 2001 рік ( податкова вимога від 20.11.2001 року № 1/105) та 2002 рік ( вимога від 13.02.2002 рік № 2/346), то враховуючи законодавство, що діяло на момент виникнення боргу, зокрема Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», суд приходить до висновку, що доводи позивача є хибними і не можуть братися судом до уваги, так як в силу статті 1 закону України «Про систему оподаткування»ставки, механізм справляння податків і зборів ( обов'язкових платежів) за винятком особливих видів мита, не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування. Платники податків і зборів (обов'язкових платежів»зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законом терміни згідно ст.9 наведеного Закону.

Приписами ст.95 Податкового кодексу України, встановлено що орган державної податкової служби здійснює з платника податків на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а вразі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків проводиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п.1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01.01.11, тобто положення п.87.9 ст.89 цього кодексу почали діяти з 01.01.11 і застосовуються до випадків наявності у платника податкі податкового боргу починаючи з 01.01.11, тобто положення Податкового кодексу України не мають зворотної сили і не можуть застосовуватись до правовідносин, які виникли до 01.01.11.

Крім того, згідно постанови Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №2а-0770/819/12 від 19.03.13 відмовлено у задоволенні позову Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області до Спільного українсько-угорського підприємства "Геліос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про надання дозволу на реалізацію заставленого майна, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/6201/13 від 10.04.14. Судом у вказаних справах констатовано, що Ужгородською МДПІ взагалі не доведено суму податкового боргу, на погашення якого просить надати дозвіл на реалізацію заставленого майна, оскільки дані Ужгородської МДПІ стосовно суми боргу є суперечливими (згідно довідки Ужгородської МДПІ від 09.03.2011 року за № 1163/10/24-018 станом на 09.03.2011 року борг становить 132791,18 грн., згідно довідки Ужгородської МДПІ від 21.01.2013 року за № 210/10/19-005 станом на 21.01.2013 року борг становить 251949,44 грн.), тобто, суми боргу визначено на підставі не підтверджених матеріалами справи доказами, зокрема, податковий боргу визначено без врахування переривання податкового боргу, до податкового боргу включено суми, що не підлягають стягненню (в зв'язку з пропуском строку позовної давності), включено суми неузгоджених зобов'язань (які в подальшому скасовані судовими рішеннями), в зв'язку з чим Ужгородською МДПІ не підтверджено та матеріалами справи не доведено наявної суми податкового боргу ТОВ "Геліос"; доказів виконання вимог ст. 95 ПК України позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки обставини встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №4788/13/876 від 20.04.15 та постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі №907/63/15 від 10.06.15, згідно до яких були скасовані прийняті позивачем податкові повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ від 13.06.2006 року № /0, від 16.10.2007 року № /0, від 03.12.2007 року № 16903//0, від 05.05.2008 року № 6054//0 та встановлено факт недоведення Ужгородською МДПІ безспірності податкового зобов'язання набули законної сили та повторно не підлягають доказуванню. Таким чином спростовано підстави, на яких ґрунтуються позовні вимоги прокурора та позивача, встановлено факт неправомірності визначення відповідачу податкового зобовязання згідно спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 86 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі вищевказаного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачем - суб'єктом владних повноважень не підтверджено належними та допустимими доказами, а відтак, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати по справі згідно ч. 4 ст. 94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2,7, 8, 9, 11, 49, 51, 71, 72, 86, ч.4. ст.. 94, ст.ст. 150, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні адміністративного позову Ужгородської міжрайонної прокуратури в інтересах держави, м.Ужгород в особі Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, м.Ужгород відмовити повністю.

Постанова набирає чинності протягом 10-ти днів з дня складання в повному обсязі відповідно до ст. ст. 160, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Васьковський