ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 р. Справа № 917/1121/15

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарство "Полтаватеплоенерго", 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а

до Полтавської обласної спілки споживчих товариств, вул.Червоноармійська, 3, м. Полтава, 36003

про стягнення грошових коштів у сумі 173 245,81 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Шпількін С.О.

від відповідача: Даніленко О.В.

У судовому засіданні, після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення згідно ст. 85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 63651,21 грн. заборгованості по договору №885 "С" від 01.04.2014 р., з яких: 57863,32 грн. пені, 474,48 грн 3% річних та 5313,41 грн. інфляційних втрат (позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.06.2015 р).

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає з мотивів, зазначених у позовній заяві, зокрема, посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 885 "С" від 01.04.2014 р. в частині своєчасної оплати в зв'язку з чим позивачем були нараховані штрафні санкції, 3% та інфляційні втрати.

Представник відповідача в судовому посилався на скрутний матеріальний стан та надав письмові заяви про зменшення пені до 15000,00 грн. та про розстрочку виконання рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01.04.2014 року між сторонами було укладено договір № 885 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (надалі Договір, а. с. - 7-8), згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень відповідача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Жовтнева , 29/15- нежитлове приміщення.

При цьому сторони узгодили наступне:

- розрахунки за відпущену теплову енергію провадяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії (п. 31 договору)

- всі розрахунки по цьому договору проводяться на підставі рахунку, виписаного позивачем відповідачу з обов'язковим застосуванням діючих тарифів;

- факт отримання відповідачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору. У разі неповернення відповідачем Акту приймання-передачі теплової енергії в п'ятиденний термін, як це передбачено пунктом 12 Договору, він, підписаний позивачем в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання відповідачу теплової енергії (п. 33 договору);

- відповідач зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до кінця поточного місяця (п. 34 Договору);

- у випадку несплати у вказані в договорі строки нараховується пеня у розмірі 1 % за кожен день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" №686-ХІ від 20.05.99 р. з 01.07.99 р., а також стягуються 3% річних та інфляційні втрати з простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України (п. 35 договору);

- Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.04.2014 р. і діє в частині постачання теплової енергії (опалення до 31/12/2018 р.), а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п.40 Договору).

Дії, спрямовані на розірвання договору чи припинення його дії, сторонами не вчинялися.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо відпуску теплової енергії та надав відповідачу послуги в період з 01 січня 2015 р. по 31 березня 2015 р. на загальну суму 109594,60 грн., яка була сплачена відповідачем з порушенням строку визначеного у договорі № 885 "С" від 01.04.2014 р.

В зв'язку з тим, що оплата відповідачем була здійснена з порушенням строку, позивач на підставі договору, ст. 230 ГК України та 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 57863,32 грн. пені, 474,48 грн 3% річних та 5313,41 грн. інфляційних втрат (позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.06.2015 р).

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 63651,21 грн.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" від 20.05.1999 №686-XIV (зі змінами), суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Судом перевірено правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора ІПС "Ліга", за результатами розрахунку суд дійшов до висновку, що позивачем правомірно нараховано 57863,32 грн. пені, 474,48 грн 3% річних та 5313,41 грн. інфляційних втрат за вказані у позові періоди.

Від відповідача надійшло письмове клопотання про зменшення розміру нарахованої пені до 15000,00 грн. У обґрунтування клопотання зазначає, що Полтавська обласна спілка споживчих товариств є організацією споживчої кооперації, яка не має на меті отримання прибутку. Полтавська облспоживспілка на даний час перебуває в тяжкому фінансовому стані, який викликаний зокрема:

значним, незапланованим та необґрунтованим підвищенням тарифів на теплову енергію. Так, з 01.04.2014 року діяв тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) - 880,72 грн./Гкал (без ПДВ), з 01.06.2014 року - 1013,65 грн./Гкал (без ПДВ). З 01.12.2014 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.11.2014 року № 653 вказаний тариф було збільшено та встановлено на рівні - 1202,90 грн./Гкал (без ПДВ), а з 01.03.2015 року- 1691,29 грн./Гкал (без ПДВ).

введенням з 01.01.2015 року для юридичних осіб податку на нежитлову нерухомість та встановлення рішенням Полтавської міської ради ставки вказаного податку в розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування;

заборгованістю орендарів нежитлових приміщень; Полтавська облспоживспілка надає приміщення в оренду, в т.ч. бюджетним установам - Управлінню Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві, Полтавській обласній ДЮРСШІ, які через нестабільну ситуацію несвоєчасно сплачують орендну плату та відшкодовують витрати за надані комунальні послуги.

Відповідно до фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва станом на 31.03.2015 року Полтавська облспоживспілка є збитковою організацією.

Вказані обставини, як зазначає відповідач, призвели до виникнення заборгованості перед ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго".

Стаття 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони.

Приписами п. 1 ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Користуючись даним правом, з урахуванням усіх обставин справи у сукупності, врахувавши, що відповідачем погашена заборгованість по основному боргу, суд вважає за можливе зменшити заявлену до стягнення пеню на 15000 грн.

Клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.83 ч.1 п.6 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення з підстав передбачених ст.121 ч.1 ГПК, а саме при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим і у виняткових випадках, залежно від обставин справи.

Роз"яснюючи питання розстрочки судового рішення Вищий господарський суд України у постанові пленуму від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" акцентував увагу на наступному. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом (п.7.2.).

Враховуючи зазначену норму, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, а також враховуючи інфляційні процеси у державі, інтереси сторін, зважаючи на відсутність графіка погашення заборгованості, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення по даній справі.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст.49 ГПК України покладається на відповідача.

Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VІ "Про судовий збір" повернення судового збору здійснюється за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету сплаченої суми судового збору в розмірі 1637,92 грн., в зв'язку з задоволенням заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.06.2015 р.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85, ст. 121 ГПК України, п. 1 ч. ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавської обласної спілки споживчих товариств (вул.Червоноармійська, 3, м. Полтава, 36003, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул.Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, код ЄДРПО 03338030) - 15000,00 грн. пені, 474,78 грн. 3% річних, 5313,41 грн. інфляційних втрат та 1827,00 судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити в задоволенні.

5. Відмовити відповідачу в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення по даній справі.

6. Повернути Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул.Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, код ЄДРПО 03338030) зі спеціального фонду Державного бюджету України 1637,92 грн. судового збору сплаченого платіжним дорученням №43864350 від 25.05.2015 р. на суму 3464,92 грн. (оригінал в матер. справи, а.с - 6).

Повне рішення складено 07.07.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя