РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015Справа №910/15423/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша»

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-

Медсервіс»

Про стягнення 20 494,22 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Зеркевич А.В. - довіреність № б/н від 05.01.2015

від відповідача Євсев'єв Г.А. - довіреність № 668 від 12.01.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» про стягнення 19 494,22 грн. суми страхового відшкодування та 1 000 грн. витрат по оплаті послуг експерта.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 15.10.2014 у м. Калуш, Івано-Франківська область, на перехресті вулиць Чорновола, Помаранчевої Революції, Європейська, Борщ В.В., цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача, на підставі поліса № АІ/3411909 від 07.08.2014, керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy, реєстраційний номер АТ 0269 ВЕ допустив зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер АТ 1465 ВІ. У зв'язку з тим, що за звітом, проведеним на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу складових, що підлягають заміні пошкодженого транспортного засобу ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер АТ 1465 ВІ більша ніж та, яка розрахована відповідачем, позивач звернувся до суду та просив відшкодувати різницю вартості невиплаченого відшкодування та понесені витрати на оплату послуг експерта.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15423/15 та призначено справу до розгляду на 07.07.2015.

Позивач в судовому засіданні 07.07.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач в судовому засіданні 07.07.2015 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 07.07.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2014 року у м. Калуш, Івано-Франківська область, на перехресті вулиць Чорновола, Помаранчевої Революції, Європейська, Борщ В.В., керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy, реєстраційний номер АТ 0269 ВЕ, не надав перевагу в русі транспортному засобу ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер АТ 1465 ВІ, який рухався по головній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг, в результаті чого допустив з ним зіткнення, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.11.2014 у справі № 345/4327/14-п, ДТП сталось внаслідок порушення Борщ В.В. п.16.11 Правил дорожнього руху України, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Caddy, реєстраційний номер АТ 0269 ВЕ застрахована на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3411909 у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс».

Внаслідок вказаної вище ДТП, було пошкоджено, зокрема, транспортний засіб ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер АТ 1465 ВІ, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Даноша».

12.11.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою № 2168 про виплату страхового відшкодування, внаслідок пошкодження належному йому на праві власності рухомого майна, а саме автомобіля - ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер АТ 1465 ВІ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на підставі звіту № 152/14 про оцінку колісного транспортного засобу, проведеного суб'єктом оціночної діяльності підприємця Венгринюк Р.І. виплатив вартість матеріального збиту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, заподіяного власнику в сумі 23 723,97 грн.

Не погоджуючись з розміром отриманого страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що розмір страхового відшкодування має загалом становити 43 218,19 грн., адже саме таку суму було визначено експертом автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 59 від 07.03.2015. При цьому, позивач просить стягнути на свою користь 1 000,00 грн. витрат по оплаті послуг експерта.

Отже, обидві сторони визнають факт настання дорожньо-транспортної пригоди з вини водія автомобіля, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем і у зв'язку з чим відповідач повинен виплатити страхове відшкодування. Проте, спір між сторонами виник щодо розміру страхового відшкодування.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України закріплено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України визначено, що страховик зобов'язаний, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Закон України «Про страхування» передбачає, що страхова компанія, надаючи послуги зі страхування, у разі настання страхового випадку здійснює не відшкодування матеріальних збитків, які понесла застрахована особа, а страхові виплати, розмір яких визначається у встановленому порядку у розмірі матеріальних збитків, понесених застрахованою особою.

У ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України вказується, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши наданий позивачем Висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 59 від 07.03.2015 та звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 152/14 від 20.01.2015, на який посилається відповідач в своїх запереченнях, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи та керуючись статтями 34, 43 Господарського процесуального кодексу України вважає, що належним та допустимим доказом у справі на підтвердження розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, є саме Висновок від експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 59 від 07.03.2015. При цьому, суд виходить з наступного.

Згідно статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром, визначення яких містяться в пункту 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 8 від 05.01.1998 та Положенні щодо укладення угоди на проведення експертної оцінки майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 16 від 08.01.1998.

Розмір матеріального збитку визначається шляхом проведення відповідної експертизи згідно з наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за № 705/3145 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», з урахуванням наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» (далі - Методика).

Вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Відповідно до пункту 1.4. Методики вона, зокрема, застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження колісного транспортного засобу.

Так, наданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог Висновок складений експертом Романюком В.К., який мав повну вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 - «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку завданого власнику транспортного засобу» (свідоцтво № 587, видане ЦЕКК Міністерства юстиції України 04.12.2011 і продовжене до 29.11.2016), стаж роботи по вказаній спеціальності з 15.12.1995 та стаж роботи по профільній спеціальності з 1981 року.

Натомість, наданий відповідачем звіт складений оцінювачем автотранспортних засобів Венгринюком Р.І., який є суб'єктом оціночної діяльності, має вищу освіту «Київський міжнародний науково-технічний університет», освіту бакалавра «Івано-Франківський інституту права, економіки будівництва», освіту молодшого спеціаліста «Івано-Франківський автодорожній технікум» та освіту в «Українській комерційній школі» за спеціальністю «Оцінка колісних транспортних засобів», стаж роботи 8 років, кваліфікацію оцінювача колісних транспортних засобів та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, а також посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача.

Крім того, суд наголошує на тому, що при співставленні Висновку та Звіту вбачається, що при складанні останнього джерела формувань висновків є значно меншими, ніж при проведенні експертного дослідження, висновок за результатами проведення якого надав суду позивач. Таким чином, проаналізувавши висновки обох експертиз, можна побачити, що занижена вартість відновлювального ремонту згідно Звіту, наданого відповідачем, обумовлена тим, що оцінювачем Венгринюком Р.І. не у повному обсязі були враховані усі джерела для формування повного та об'єктивного висновку про вартість матеріального збитку.

З огляду на зазначене, суд приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу у справі саме Висновок експерта, наданий позивачем, оскільки наведені у ньому роботи, деталі та матеріали знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з тими пошкодженнями застрахованого автомобіля, що виникли у результаті ДТП, а також зафіксовані на фотознімках пошкоджень, що додані до вказаного Висновку.

Судом встановлено, що позивачем було залучено експерта у зв'язку з тим, що встановлена відповідачем вартість збитків виглядала з його точки зору необ'єктивною. Таким правом позивач наділений згідно пункту 34.4. статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Таким чином, з урахуванням наведених вище положень законодавства, позивач має право на отримання страхового відшкодування, виходячи з розміру матеріального збитку, завданого йому як власнику пошкодженого автомобіля ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер АТ 1465 ВІ, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідачем належними засобами доказування не спростовано, що оцінена вартість робіт, деталей та матеріалів для відновлення застрахованого автомобіля є необґрунтованою (завищеною або заниженою).

Крім того, судом враховано, що долучений до матеріалів справи звіт № 152/14 від 20.01.2015 не підписаний суб'єктом оціночної діяльності та не скріплений його печаткою.

Як зазначає позивач у позові, 25.03.2015 відповідач сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «Даноша» страхове відшкодування в розмірі 23 723,97 грн.

01.04.2015 відповідачу було направлено заяву № 692 про виплату страхового відшкодуванням з врахуванням нового висновку (одержана відповідачем 07.04.2015).

Однак, станом на дату розгляду справи в суді Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аско- Медсервіс» оплату страхового відшкодування у повному обсязі не здійснило.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 19 494,22 грн. (43 218,19 грн. вартість відновлювального ремонту на підставі висновку № 59 від 07.03.2015 - 23 723,97 грн. виплачене страхове відшкодування).

Також, позивач просить стягнути з відповідача 1 000,00 грн. за оплату вартості проведеного ним експертного дослідження.

Наявними у матеріалах справи платіжним дорученням № 4443 від 19.03.2015 підтверджується факт понесення позивачем витрат на проведення експертного дослідження в сумі 1 000,00 грн. Позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню як такі, що відповідають поняттю збитків, які в даному разі має відшкодувати відповідач, з огляду на порушення права позивача на отримання повної суми страхового відшкодування.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відтак, враховуючи все вище зазначене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» (03150, м. Київ, вул. Горького, 122, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» (77330, Івано-Франківська область, Калуський район, с. Копанки, вул. Лісова, 1, ) страхове відшкодування в сумі 19 494 (дев'ятнадцять тисяч чотириста дев'яносто чотири) грн. 22 коп., 1 000 (одна тисяча) грн. витрат по оплаті послуг експерта та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 10.07.2015.

Суддя В.В.Сівакова