ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 липня 2015 р. Справа № 903/624/15

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного підприємства "Мілекс", с. Маяки Луцького р-ну Волинської обл.

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Ковельські ковбаси", м. Ковель

про стягнення 74 052,74 грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

В судовому засіданні 08.07.2015 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Приватне підприємство "Мілекс"-звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Приватного акціонерного товариства "Ковельські ковбаси"- про стягнення 75 370,33 грн., в тому числі 48 188,64грн.-основного боргу згідно договорів купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. та №488-М від 01.01.2015р., 9 052,29грн.-пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно пунктів 7.5. договорів купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. та №488-М від 01.01.2015р. за період з 15.12.2014р. по 03.06.2015р. (по кожній накладній окремо), 518,24грн.-3% річних за період з 15.12.2014р. по 03.06.2015р. (по кожній накладній окремо) та 17 611,16грн.-суми індексу інфляції за період з грудня 2014р. по квітень 2015р. (включно) (по кожній накладній окремо) згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем, взятих на себе зобов'язань по оплаті товарів, у встановлені договорами купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. та №488-М від 01.01.2015р., строки.

Ухвалою суду від 08.06.2015р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 24.06.2015р. на 10:00год.

Представник позивача в судовому засіданні 24.06.2015р. позовні вимоги підтримав

Відповідач в судове засідання 24.06.2015р. не з'явився, вимог суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №009 від 15.06.2015р.

Ухвалою суду від 24.06.2015р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на неявку відповідача в судове засідання, неподання ним витребуваних судом доказів та необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-оригінали, долучених до позову доказів, статут, уточнити періоди нарахувань суми індексу інфляції; відповідача-пояснення (обгрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, докази часткової оплати, статут.

30.06.2015р. через відділ документального забезпечення та контролю - канцелярію суду від позивача надійшла до суду заява б/н (вх.№01-65/200/15 від 30.06.2015р.) про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач у зв'язку з перерахунком суми індексу інфляції просив стягнути з відповідача 74 052,74 грн., в тому числі 48 188,64грн.-основного боргу згідно договорів купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. та №488-М від 01.01.2015р., 9 052,29грн.-пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно пунктів 7.5. договорів купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. та №488-М від 01.01.2015р. за період з 15.12.2014р. по 03.06.2015р. (по кожній накладній окремо), 518,24грн.-3% річних за період з 15.12.2014р. по 03.06.2015р. (по кожній накладній окремо) та 16 293,57грн.-суми індексу інфляції за період з грудня 2014р. по квітень 2015р. (включно) (по кожній накладній окремо) згідно ст. 625 ЦК України.

Представник позивача в судове засідання 08.07.2015р. не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується його підписом в повідомленні про відкладення розгляду справи від 24.06.2015р., про що зазначено в протоколі судового засідання від 24.06.2015р.

Вищий господарський суду України у п. 3.9.1 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Відповідач в судове засідання 08.07.2015р. не з'явився вдруге, вимог суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча ухвала суду від 24.06.2015р., направлена на адресу Приватного акціонерного товариства "Ковельські ковбаси", зазначену в позовній заяві та у Витязі з ЄДР, а саме: Волинська обл., м. Ковель, вул. Володимирська, 156, повернулась до суду органами поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Заява про зменшення позовних вимог підписана представником Приватного підприємства "Мілекс" в межах повноважень, наданих довіреністю від 04.01.2014р., не порушує законні права та інтереси сторін та приймається судом.

Відповідно до п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Відтак, нова ціна позову згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог становить 74 052,74 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернутий органами зв'язку з позначкою "за закінченням терміну зберігання" з урахуванням конкретних обставин даної справи є належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, а тому, визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України, господарський суд, -

встановив:

01 січня 2013р. між Приватним акціонерним товариством "Ковельські ковбаси" (покупець) та Приватним підприємством "Мілекс" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №354-М, згідно з п.п. 1.1.-1.3. якого, продавець зобов'язується передавати у власність покупця товар партіями згідно накладних у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов'язується проводити оплату та приймати його на умовах даного договору. Купівля-продаж кожної партії товару здійснюється на підставі накладної згідно замовлення покупця. Загальна вартість даного договору становить суму усіх накладних на відпуск товару за весь період дії даного договору.

Розділом 2 договору сторони погодили, що зобов'язання сторін по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами замовлення покупця. Погоджене сторонами остаточне замовлення в односторонньому порядку зміні не підлягає. Після підписання представниками обох сторін накладної про здачу-приймання товару замовлення втрачає чинність.

Згідно п. 3.1. договору асортимент, кількість товару погоджуються сторонами в замовленні і зазначаються в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

У відповідності до п.п. 4.2.-4.3. договору купівлі-продажу перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару покупцю та підписання сторонами відповідних накладних, а також до повного розрахунку за товар. Передача товару продавцем і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

В розділі 5 даного договору сторони обумовили ціну та порядок розрахунків, згідно якого ціна товару погоджується сторонами та зазначається в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Розрахунки за даним договором здійснюються в українській національній валюті-гривня. Вид розрахунків-безготівковий. Розрахунки здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця в наступному порядку: суму в розмірі 100% від вартості кожної товарної партії покупець перераховує на банківський рахунок продавця протягом 30 календарних днів з моменту підписання накладної покупцем і отримання товару.

Згідно п.п. 8.1.-8.2. цього договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р., але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на 1 рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені відтиском їх печаток. (а.с. 22-23).

01 січня 2015р. між Приватним акціонерним товариством "Ковельські ковбаси" (покупець) та Приватним підприємством "Мілекс" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №488-М, згідно з п.п. 1.1.-1.3. якого продавець зобов'язується передавати у власність покупця товар партіями згідно накладних у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов'язується проводити оплату та приймати його на умовах даного договору. Купівля-продаж кожної партії товару здійснюється на підставі накладної згідно замовлення покупця. Загальна вартість даного договору становить суму усіх накладних на відпуск товару за весь період дії даного договору.

Розділом 2 договору сторони погодили, що зобов'язання сторін по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами замовлення покупця. Погоджене сторонами остаточне замовлення в односторонньому порядку зміні не підлягає. Після підписання представниками обох сторін накладної про здачу-приймання товару замовлення втрачає чинність.

Згідно п. 3.1. договору асортимент, кількість товару погоджуються сторонами в замовленні і зазначаються в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

У відповідності до п.п. 4.2.-4.3. договору купівлі-продажу перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару покупцю та підписання сторонами відповідних накладних, а також до повного розрахунку за товар. Передача товару продавцем і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

В розділі 5 даного договору сторони обумовили ціну та порядок розрахунків, згідно якого ціна товару погоджується сторонами та зазначається в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Розрахунки за даним договором здійснюються в українській національній валюті-гривня. Вид розрахунків-безготівковий. Розрахунки здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця в наступному порядку: суму в розмірі 100% від вартості кожної товарної партії покупець перераховує на банківський рахунок продавця протягом 14 календарних днів з моменту підписання накладної покупцем і отримання товару.

Згідно п.п. 8.1.-8.2. цього договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015р., але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на 1 рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені відтиском їх печаток. (а.с. 24-25).

На виконання умов договору №354-М від 01.01.2013р., позивачем було реалізовано відповідачу товар по видатковим накладним №Б000000113 від 14.11.2014р. на суму 6 883,63грн., №Б000000176 від 27.11.2014р. на суму 6 529,62грн., № Б000000158 від 15.12.2014р. на суму 2 427,36грн., № Б000000231 від 26.12.2014р. на суму 4 227,23грн., № Б000000265 від 30.12.2014р. на суму 2 804,96грн., № Б000000048 від 15.01.2015р. на суму 5 393,70грн. (а.с. 26-31).

На виконання умов договору №488-М від 01.01.2015р., позивачем було реалізовано відповідачу товар по видатковим накладним №Б000000104 від 23.01.2015р. на суму 3 124,61грн., №Б000000105 від 23.01.2015р. на суму 2 804,96грн., № Б000000113 від 28.01.2015р. на суму 2 804,95грн., № Б000000124 від 30.01.2015р. на суму 3 185,88грн., № Б000000031 від 05.02.2015р. на суму 4 570,78грн., № Б000000035 від 06.02.2015р. на суму 3 430,96грн. (а.с. 32-37).

Всього по вищезазначеним видатковим накладним позивачем було реалізовано відповідачу товар на загальну суму 48 188,64грн.

Отримання товару відповідачем стверджується підписами представників відповідача про отримання товару на цих видаткових накладних.

Відповідач свої зобов'язання за цими договорами щодо оплати отриманого товару не виконав, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами були укладені договора, що за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу.

Договара купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. та №488-М від 01.01.2015р. предметом судових розглядів не виступали, недійсними судом не визнавалися, сторонами розірваними не були (доказів суду не надано).

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем зобов'язання по передачі товару згідно договорів купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. та №488-М від 01.01.2015р. виконані в повному обсязі, що стверджується цими договорами та видатковими накладними №Б000000113 від 14.11.2014р. на суму 6 883,63грн., №Б000000176 від 27.11.2014р. на суму 6 529,62грн., № Б000000158 від 15.12.2014р. на суму 2 427,36грн., № Б000000231 від 26.12.2014р. на суму 4 227,23грн., № Б000000265 від 30.12.2014р. на суму 2 804,96грн., № Б000000048 від 15.01.2015р. на суму 5 393,70грн., №Б000000104 від 23.01.2015р. на суму 3 124,61грн., №Б000000105 від 23.01.2015р. на суму 2 804,96грн., № Б000000113 від 28.01.2015р. на суму 2 804,95грн., № Б000000124 від 30.01.2015р. на суму 3 185,88грн., № Б000000031 від 05.02.2015р. на суму 4 570,78грн., № Б000000035 від 06.02.2015р. на суму 3 430,96грн., а всього на суму 48 188,64грн., які підписані сторонами.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" №01-06/928/2012 від 17.07.2012р., п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.6. договору купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. сторони визначили, що розрахунки здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця в наступному порядку: суму в розмірі 100% від вартості кожної товарної партії покупець перераховує на банківський рахунок продавця протягом 30 календарних днів з моменту підписання накладної покупцем і отримання товару.

Згідгно п. 5.6. договору купівлі-продажу №488-М від 01.01.2015р. розрахунки здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця в наступному порядку: суму в розмірі 100% від вартості кожної товарної партії покупець перераховує на банківський рахунок продавця протягом 14 календарних днів з моменту підписання накладної покупцем і отримання товару.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманого по видатковим накладним товару, не виконав.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем на день розгляду спору становить 48 188,64грн., відповідачем не сплачена (доказів сплати суду не надано), належними та допустимими доказами не спростована, стверджується договорами купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. та №488-М від 01.01.2015р., видатковими накладними №Б000000113 від 14.11.2014р. на суму 6 883,63грн., №Б000000176 від 27.11.2014р. на суму 6 529,62грн., № Б000000158 від 15.12.2014р. на суму 2 427,36грн., № Б000000231 від 26.12.2014р. на суму 4 227,23грн., № Б000000265 від 30.12.2014р. на суму 2 804,96грн., № Б000000048 від 15.01.2015р. на суму 5 393,70грн., №Б000000104 від 23.01.2015р. на суму 3 124,61грн., №Б000000105 від 23.01.2015р. на суму 2 804,96грн., № Б000000113 від 28.01.2015р. на суму 2 804,95грн., № Б000000124 від 30.01.2015р. на суму 3 185,88грн., № Б000000031 від 05.02.2015р. на суму 4 570,78грн., № Б000000035 від 06.02.2015р. на суму 3 430,96грн., а всього на суму 48 188,64грн., які підписані сторонами, відповідачем не оспорена та підлягає до стягнення з нього в силу ст.ст. 193, 265 ГК України, якими встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно пунктів 7.5. договорів купівлі-продажу №354-М від 01.01.2013р. та №488-М від 01.01.2015р. (по кожній накладній окремо) у розмірі 9 052,29грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за період з 15.12.2014р. по 03.06.2015р.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пункту 7.5. вищезазначених договорів за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору.

Розрахунок нарахування пені перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3. і, оскільки розмір нарахувань здійснений в межах сум, зазначених позивачем, суд задовольняє вимоги позивача в межах суми вимог, а саме: 9 052,29грн. пені за період з 15.12.2014р. по 03.06.2015р. згідно ст.ст. 230-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог), не оспореними відповідачем, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 518,24грн.- 3% річних за період з 15.12.2014р. по 03.06.2015р. (по кожній накладній окремо) та 16 293,57грн.-суми індексу інфляції за період з грудня 2014р. по квітень 2015р. (включно) (по кожній накладній окремо).

Розрахунок нарахування річних та суми індексу інфляції перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення річних та суми індексу інфляції, суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України та підлягають до задоволення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193, 265 ГК України, ст.ст. 11, 202, 205, 526, 530, 625, 626, 655, 692 ЦК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Ковельські ковбаси" (Волинська обл., м. Ковель, вул. Володимирська, 156, код 30381257)

на користь Приватного підприємства "Мілекс" (Волинська обл., Луцький район, с. Маяки, вул. Фальківська, 1, код 20135363)

74 052,74грн., в т.ч. 48 188,64грн.-основного боргу, 9 052,29грн.-пені, 518,24грн.-3% річних, 16 293,57грн.-суми індексу інфляції та 1 827,00грн.-витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

09.07.2015

Суддя С. В. Бондарєв