КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа№ 910/4475/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко А.І.

Тарасенко К.В.

секретар Бутакова О.Ю.

за участю представників:

від позивача: Растєгаєва Ю.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: Шегера І.П. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення господарського суду м. Києва

від 18.05.2015р.

у справі № 910/4475/15-г (суддя Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 9837,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" про стягнення 9837,51 грн., з яких: 7544,46 грн. основного боргу, 292,53 грн. пені, 680,24 грн. 3% річних, інфляційних втрат 729,17 грн., 528,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати вартості отриманого товару за договором поставки №Д-1111-65/88-Д від 01.06.2010р.

Рішенням господарського суду м. Києва від 18.05.2015р. у справі №910/4475/15-г у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 18.05.2015 р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" щодо стягнення суми у розмірі 9837,51 грн. задовольнити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що станом на 25.02.2015 р. - дату подання позову, строк позовної давності щодо вимог про стягнення суми заборгованості за договором № Д-1111-65/88-Д від 01.06.2010 р. не сплив та не був пропущений позивачем, оскільки відповідачем були вчинені дії, які підтверджують визнання ним заборгованості в період перебігу строку позовної давності, і такими діями є підписані сторонами двосторонні акти звірки взаємних розрахунків наявності заборгованості, в тому числі за договором в розмірі 7544,46 грн. Отже, на думку скаржника, висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з закінченням строку позовної давності є необґрунтованим та безпідставним, та таким, що не відповідає нормам ст.ст.261, 264 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2015 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Зубець Л.П.) прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.07.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 р. змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.07.2015 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015 р. у справі №910/4475/15-г та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" щодо стягнення суми у розмірі 9837,51 грн. задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015 р. у справі №910/4475/15-г залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.06.2010 року між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (правонаступником якого є ПАТ "Укртрансгаз"), як постачальником, та ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України", як покупцем, було укладено договір №Д-1111-65/88-Д (далі за текстом - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався, на умовах визначених договором, передати у власність покупця певну продукцію, згідно специфікацій, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити продукцію.

Згідно з п. 2.2. договору, оплата товару здійснюється протягом 30 робочих днів з дня надходження товару, що постачається за даним договором у розмірі 100% вартості обладнання, відповідно до умов п.6.3. даного Договору на підставі накладної на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе договірні зобов'язання належним чином та в повному обсязі, здійснивши поставку товару, визначеного в специфікації Договору, на загальну суму 7544,46 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною №13 від 01.06.2010 р.

Проте відповідач не здійснив оплату за поставлений позивачем товар протягом строку визначеного п. 2.2. договору.

Відповідно до п.7.2. договору, за невиконання покупцем своїх зобов'язань по оплаті товару, згідно п.6.3. даного договору, покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Відповідно до п.7.4. Договору сплата пені не звільняє сторін від виконання зобов'язань за Договором.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням, на думку позивача, відповідачем зобов'язання щодо внесення оплати за отриманий товар, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача 7544,46 грн. - суму основного боргу, 292,53 грн. пені за період з 14.07.2010 р. по 09.01.2011 р., 680,24 грн. 3% річних за період з 14.07.2010 р. по 14.07.2013 р., інфляційних втрат 729,17 грн. за період з 17.04.2010 р. по 14.07.2013 р., 528,00 грн. штрафу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив зобов'язання щодо строків та порядку розрахунку за отриманий згідно з договором поставки №Д-1111-65/88-Д від 01.06.2010р. товар на суму 7544,46 грн., в зв'язку з чим у нього з 15.07.2010 р. утворилась заборгованість у розмірі 7544,46 грн.

Разом з тим, представником відповідача 03.04.2015р. у судовому засіданні в суді першої інстанції подано клопотання про застосування строку позовної давності, в якій відповідач вказував на те, що строк позовної давності сплив 14.07.2013 р., тоді як позивач звернувся з позовною заявою 24.02.2015 р.

Виходячи зі змісту ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, положення договору, позивач мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого права та стягнення вартості поставленої продукції до 15.07.2013 р., оскільки в п.2.2 договору вказано термін коли саме має бути здійснено оплату вартості товару, а саме: протягом 30 робочих днів з дня надходження товару, тобто прострочення відбулося з 15.07.2010 р., тому колегія суддів відраховує строк позовної давності з моменту закінчення строку, який надано для розрахунку за поставлену продукцію.

Позивач в суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції заперечував проти застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що між сторонами було укладено та підписано акти звірки від 31.03.2013 р. та від 30.09.2013 р., внаслідок чого сталось переривання строку позовної давності.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані заперечення та вказав, що вказаний акт є лише документом, який відображає певні дані у веденні бухгалтерського обліку і складається також за правилами бухгалтерського обліку, і ніяким чином не є дією, яка перериває строк позовної давності.

Як зазначено в п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Як вбачається зі змісту актів звірки від 31.03.2013 р. та від 30.09.2013 р., останні складені між РВУ «Донецькавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтобаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», підписані сторонами (головний бухгалтер РВУ «Донецькавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтобаз України» Шакарішвілі Л.В. та головний бухгалтер ПАТ «Укртрансгаз»), скріплені печатками сторін, стан взаємних розрахунків по даним обліку наступний: станом на 31.03.2013 р. та 30.09.2013 р. відповідно, заборгованість на користь ПАТ «Укртрансгаз» (за договорами, перелік яких викладено в даних актах) становить 1106612,92 грн.

Проте вказані акти не можуть свідчити про визнання відповідачем боргу за договором поставки №Д-1111-65/88-Д від 01.06.2010р., оскільки в актах не міститься посилання на договір поставки №Д-1111-65/88-Д від 01.06.2010р., за яким виник борг.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дані акти не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження визнання боргу відповідачем за вказаними в них договорами, оскільки відсутні посилання на розмір заборгованості за кожним окремим договором.

Як встановлено колегією суддів позивач звернувся з позовною заявою у даній справі 25.02.2015 р., тобто поза межами строку позовної давності.

З огляду на викладене, з урахуванням клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до даного спору, з урахуванням відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження переривання строку позовної давності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано до вимог позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 9837,51 грн. строк позовної давності, що стало підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015 р. у справі №910/4475/15-г залишити без змін.

2. Матеріали справи №910/4475/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді А.І. Тищенко

К.В. Тарасенко