донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

08.07.2015 справа №908/1354/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М. Колядко Т.М.., Скакун О.А.

за участю представників сторін:
від позивача:Єфременко О.О. - за довіреністю
від відповідача: Іванов В.І. - за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від22.04.2015р.
по справі№ 908/1354/15-г (суддя: Науменко А.О.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Інкор і Ко», м. Донецьк
простягнення 16`288,77грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі - «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Інкор і Ко», м. Донецьк (далі - «Відповідач») 16`288,77 грн., яка складається з суми інфляційних нарахувань у розмірі 927,15 грн., 3% річних у розмірі 2`639,27 грн. та пені у розмірі 12`722,35 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 13/2398-ТЕ/1071-6 від 28.12.2012р..

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.04.2015 року у справі № 908/1354/15-г позов був задоволений частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Інкор і Ко», м. Донецьк пеню в розмірі 6`245,69 грн., 3% річних в розмірі 2`589,62 грн., інфляційні витрати в розмірі 924,90 грн. та судовий збір у сумі 1`795,27 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині відмови у стягненні усієї суми пені скасувати, прийняти нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача пеню у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, не в повній мірі дослідженні матеріали та докази по справі та невірно зроблені висновки стосовно зменшення пені.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні Позивач підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просить суд, рішення господарського суду Запорізької області від 22.04.2015 року у справі № 908/1354/15-г в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення пені скасувати.

Відповідач просить рішення господарського суду Запорізької області від 22.04.2015 року у справі № 908/1354/15-г залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 28.12.2012р. між позивачем та відповідачем був укладений договір № 13/2398-ТЕ/1071-6 про купівлю-продаж природного газу (далі - «Договір»).

Предмет якого передбачає, що Продавець (позивач) зобов'язується передати у власність Покупцеві (відповідач) у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 , а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1 договору) Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності). ( п.1.2. договору).

Згідно з п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Відповідно до п. 5.2 договору, ціна за 1' 000 м3. газу становить 1' 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1' 000 м3. природного газу - 1' 091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн.

За п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі 461,191 м3 на загальну суму 603'791,28 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

o від 31.01.2013р. за січень на суму 116' 212,45 грн.;

o від 28.02.2013р. за лютий на суму 108' 399,14 грн.;

o від 31.03.2013р. за березень на суму 106' 134,23 грн.;

o від 30.04.2013р. за квітень на суму 27' 990,70 грн.;

o від 31.10.2013р. за жовтень на суму 58' 563,14 грн.;

o від 30.11.2013р. за листопад на суму 67' 900,36 грн.;

o від 31.12.2013р. за грудень на суму 118' 591,26 грн.;

Відповідач свої обов'язки за договором виконав не належним чином, за поставлений природний газ не вчасно розрахувався, з порушенням строків встановлених договором.

В обґрунтування вимог позову Позивач посилається на факт неналежного виконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості та нарахування додаткових сум, як наслідок порушення зобов'язання у вигляді: інфляційних нарахувань у розмірі 927,15 грн., 3% річних у розмірі 2' 639,27 грн., пені у розмірі 12' 722,35 грн.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язанням - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Донецький апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що між сторонами був укладений договір, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, тому спірні відносини, регулюються главою 54 розділом 3 Цивільного кодексу («ЦК») України та главою 30 розділом 1 Господарського кодексу («ГК») України (ч.6 ст. 265 ГК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 ГК України, яка кореспондується зі ст.. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог та задоволення клопотання Відповідача щодо зменшення розміру пені.

Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчать надані до суду документи, у Відповідача перед Позивачем виникли саме грошові зобов'язання, відповідальність за невиконання яких регулюються, у ому числі, нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 924,90 грн., 3% річних у розмірі 2' 589 грн., пені у розмірі 6' 245,69 грн.

За п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 ГПК надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач перебуваючи у взаємовідносинах із суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі, не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, що тягне за собою неналежне виконання зобов'язання за договором.

Скрутне фінансове становище відповідача та наявність заборгованості перед відповідачем є тим винятковим випадком, за яким суд мав право застосувати п.3, ч.1, ст.. 83 ГПК України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з Відповідача на 50%.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.04.2015 року у справі № 908/1354/15-г - залишити без змін.

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: Т.М. Колядко

О.А. Скакун

Надруковано примірників:

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

1 - у справу;

1 - ДАГС