ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. Справа № 914/2587/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Пластфарма" м.Київ

на рішення господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р.

у справі № 914/2587/14

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешинал вуд компані" с. Підгородне Золочівського району Львівської області

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Пластфарма" м.Київ

відповідач-2: товариства з обмеженою відповідальністю "Біопластфарма" м.Львів

третя особа без самостійних

вимог на предмет спору на

стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Українські біотехнологічні інвестиції" м.Львів

про стягнення 96 807,39 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Євфімішин П.В. - за довіреністю б/н від 08.09.2014 р.;

відповідача-1: Осовітня Л.В. - за довіреністю б/н від 20.05.2014р.;

відповідача-2: не з'явився;

третьої особи: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р. (С.М. Коссак) позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Пластфарма" та товариства з обмеженою відповідальністю "Біопластфарма" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешинал вуд компані" 96 807,39 грн. основного боргу та 1 936,16 грн. витрати по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем не виконано обов'язку щодо оплати боргу за поставлений товар.

Відповідачем 1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, посилається на те, що судом не взято до уваги те, що договір про відступлення права вимоги від 30.08.2012 р., укладений між ТОВ «Пластформа» та ТОВ «Українські біотехнологічні інвестиції» був укладений не раніше 2014 року між Власюком В.В. та Твердим О.Р., що підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів повідомлення про відступлення права вимоги та передачі оригіналів документів. Крім цього, стверджує апелянт, що у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі п.5 частини першої статті 80 ГПК.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін. Свої заперечення обґрунтовує тим, що у матеріалах справи є наявна повторна вимога щодо стягнення заборгованості та лист, в якому скаржник визнає борг та зобов'язується його оплатити, а від обов'язків за договором про відступлення права вимоги не відмовляється.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, між позивачем та третьою особою укладено договір про відступлення права вимоги №1-3008/12 від 30.08.2012 р., згідно якого, цедент (третя особа - ТзОВ "Українські біотехнологічні інвестиції"), що виступав продавцем за договором купівлі - продажу майна б/№ від 23.08.12 р. з ТзОВ "Пластфарма", передає, а цесіонарій (позивач - ТзОВ "Інтернешинал вуд компані") приймає на себе право вимоги від боржника виконання зобов'язання за основним договором, що належить цеденту.

Відповідно до п.1.2 договору передбачено право вимоги, що належить цесіонарію в сумі 96 807,39 грн.

На виконання умов цього договору сторонами укладено та підписано акт приймання - передачі від 30.08.2012 р.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, за договором купівлі - продажу майна від 23.08.2012 р. ТзОВ "Українські біотехнологічні інвестиції" (продавець) зобов'язувався передати у власність ТзОВ "Пластфарма" покупцю майно, кількість та ціна якого зазначені в додатку №1 до договору, а покупець зобов'язувався прийняти це майно та оплатити його вартість.

Факт передачі та приймання майна підтверджується актом приймання - передачі майна згідно договору купівлі - продажу на суму 96 807,39 грн., що підписаний сторонами та скріплений печатками, у якому зазначено, що майно передано продавцем покупцю в належному стані, претензій у покупця щодо стану майна немає.

В подальшому, 28.03.2013 р. позивач направив відповідачу - 1 вимогу про необхідність сплати ним заборгованості на суму 96 807,39 грн.

У відповідь на вимогу від 12.04.13 вих. 14/1 відповідач - 1ствердив факт існування зазначеної заборгованості, визнав заборгованість на суму 96 807, 39 грн. у повному обсязі, зобов'язався її сплатити до 01.01.2014 р.

Однак, станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції зазначена заборгованість не сплачена. Разом з тим, відповідач - 1 заперечує факт її існування в повному обсязі, посилаючись на додаткову угоду до договору купівлі - продажу майна б/н від 23.08.2012 р. Зокрема, на те, що у п.4.3. розділу 4 договору передбачили, що всі спори, розбіжності вимоги або претензії, що виникають з даного договору або у зв'язку з ним, в разі неможливості вирішення його шляхом переговорів, підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого третейського суду при Київській торгово-промисловій палаті у відповідності з його Регламентом, а тому провадження у справі слід припинити на підставі п.5 ч.1 ст.80 ГПК України.

Крім цього, представник відповідача-1 також стверджувала в суді першої інстанції, що ТзОВ "Українські біотехнологічні інвестиції" (третя особа у справі), що 29.08.2012 р. ТзОВ "Українські біотехнологічні інвестиції" та ТзОВ "Пластфарма" уклали додаткову угоду про розірвання договору купівлі - продажу майна б/н від 23.08.2012 р., у якій передбачили повернення майна та відсутність одна до одної претензій майнового та немайнового характеру, що підтверджується копіями вказаних договорів, долучених до матеріалів справи.

Враховуючи те, що договір купівлі - продажу майна б/н від 23.08.2012 р., договір про відступлення права вимоги №1-3008/12 від 30.08.2012 р., було підписано на той час зі сторони ТзОВ "Українські біотехнологічні інвестиції" її керівником Твердим О.Р., позивач подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи підписів вказаної особи на додатковій угоді б/н від 23.08.2012 р. та додатковій угоді б/н від 29.08.2012 р. про розірвання договору купівлі - продажу майна б/н від 23.08.2012 р. , оскільки вважає, що Твердий О.Р. не підписував вказаних додаткових угод до договору.

Відповідно до ч.3 ст..36 ГПК України, оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою господарського суду Львівського області від 23.12.2014 р. призначено експертизу за наявними у справі матеріалами.

Однак 25.12.2014 р. судовим експертом Львівського науково - дослідного інститут судових експертиз І.Б.Біб, у зв'язку з ненаданням оригіналів документів, на які посилався відповідач - 1 та третя особа, які необхідні були для проведення судової експертизи, матеріали справи були повернуті до суду без проведення експертизи. В подальшому, представники відповідачів у судове засідання не з'являлися, вимог ухвали суду щодо подання оригіналів спірних угод не виконували.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з такого.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692, 693 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ст.512 ЦК України, є чотири підстави заміни кредитора у зобов'язанні, а саме:

1) передання ним свої прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

При відступленні права вимоги переходить право вимоги в тому обсязі, в якому їх мав попередній кредитор.

Відтак, виходячи з того, що в матеріалах справи наявний договір про відступлення права вимоги, згідно якого, передбачено право вимоги, що належить цесіонарію, тобто позивачу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з боржника - ТОВ «Пластфарма» в сумі 96 807,39 грн.

Крім цього, судова зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували виконання обов'язку щодо оплати заборгованості на користь первісного кредитора, посилання скаржника на те, що його не було повідомлено про відступлення права вимоги,, є безпідставними.

Крім цього, суд апеляційної інстанції також зазначає, що згідно ст.204 ЦК України, презумпцію правомірності правочину, що правочин є правомірний, якщо недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів недійсності договору цесії сторонами не надано.

Твердження відповідача - 1 про припинення провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК України у зв'язку з укладенням, на його думку, 24.08.2012 р. додаткової угоди до договору купівлі - продажу майна б/№ від 23.08.2012 р. між ТзОВ "Українські біотехнологічні інвестиції" та ТзОВ "Пластфарма" , згідно якої, спори між сторонами вирішуються третейським судом, не можуть братися судом до уваги, з огляду на таке.

У зв'язку з тим, що позивачем в суді першої інстанції заперечувався факт підписання цієї додаткової угоди керівником ТзОВ "Українські біотехнологічні інвестиції" - Твердим О.Р., ухвалою господарського суду Львівського області від 23.12.2014 р. призначено експертизу за наявними у справі матеріалами.

Однак 25.12.2014 р. судовим експертом Львівського науково - дослідного інститут судових експертиз І.Б.Біб, у зв'язку з ненаданням оригіналів документів, на які посилався відповідач - 1 та третя особа, які необхідні були для проведення судової експертизи, матеріали справи були повернуті до суду.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що подання скаржником клопотання про долучення додаткових доказів, зокрема, оригіналу вищезазначеної додаткової угоди в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не вважає за можливе брати такі до уваги, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як вбачається з поданого клопотання, скаржник не зазначив причин неможливості подання суду першої інстанції зазначених документів в порядку ст. 101 ГПК України, незважаючи на неодноразові вимоги місцевого господарського суду, а тому, колегія апеляційного суду приходить до висновку про відсутність поважних причин неподання таких доказів.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р. у справі

№ 914/2587/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.07.2015 р.

Головуючий-суддя О.І. Матущак

Судді О.П. Дубник

О.С. Скрипчук