ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"07" липня 2015 р. Справа № 911/1776/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», м. Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Прядко», м. Ірпінь,

про стягнення 34 226 864,11 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Оберемко Р.А., уповноважений, довіреність від 19.01.2015р.;;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 25.03.2015р. №585-5.1-20 до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Прядко», м. Ірпінь, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором від 18.12.2012р. №633-181212 із змінами та доповненнями до нього в розмірі 34 226 864,11 грн., з яких: 26 988 206,32 грн. борг по кредиту, 6122256,12 грн. борг по процентам, 1 116 401 грн. неустойка (409 299,25 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту з 18.06.2014р. по 01.02.2015р. та 707 102,42 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів з 26.06.2014р. по 01.02.2015р.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Прядко» - позичальник за кредитним договором не виконав свої зобов'язання перед банком щодо вчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача існуючу заборгованість з врахуванням передбаченої кредитним договором неустойки за прострочення грошових зобов'язань в розмірі 0,1% в день від дня виникнення прострочення і до повного погашення заборгованості.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.04.2015р. позовну заяву публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/1776/15 та призначено справу до розгляду в засіданні господарського суду на 19.05.2015р.

В судове засідання 19.05.2015р. з'явився повноважний представник позивача, який подав суду усні пояснення по суті позову та додаткові документи для долучення до матеріалів справи, зокрема витребувані ухвалою від 24.04.2015р. виписки по рахункам відповідача. Ухвалою господарського суду Київської області від 19.05.2015р. розгляд справи відкладено на 02.06.2015р. у зв'язку із неявкою представника відповідача, неподанням ним витребуваних документів та доказів.

02.06.2015р. від позивача надійшла заява від 29.05.2015р. №1355-7-21 про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 40 172 142,15 грн., в тому числі 26 988 206,32 грн. заборгованість по кредиту, 10 248 124,37 грн. борг по процентам та 2 935 811,46 грн. пені (1 964 913,91 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 18.06.2014р. по 28.05.2015р. та 970897,55 грн.) пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 26.06.2014р. по 30.04.2015р.). Відповідач в судове засідання 02.06.2015р. повторно не з'явився, відзив на позов та витребувані судом документи не подав.

Ухвалою від 02.06.2015р. суд в порядку ст. 22 ГПК України прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог та відклав розгляд справи на 16.06.2015р. для забезпечення права відповідача взяти участь в судовому засіданні та подати суду свої доводи, заперечення та докази на їх підтвердження.

В судовому засіданні 16.06.2015р. представником відповідача подано заперечення на позов, в яких відповідач твердить, що позивачем невірно розраховано пеню без врахування рівня облікової ставки НБУ, у зв'язку з чим вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. Також відповідач твердить, що за відсутністю в матеріалах справи виписок по рахункам відповідача, вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, а розрахунок складений на підставі невідомих документів, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Також відповідачем подано контррозрахунок суми боргу за кредитним договором, на підставі якого він твердить, що реальна заборгованість є значно меншою і становить 32 319 105, 05 грн.

Також представником відповідача заявлено клопотання про призначення у справі бухгалтерської експертизи, з метою визначення реальної заборгованості відповідача за кредитним договором. Відповідач твердить, що не згоден із способом нарахування та результатом розрахунку через його безпідставність та необґрунтованість. Крім того, відповідачем подано копії ухвал про призначення судової експертизи з інших справ про стягнення кредитної заборгованості на користь публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», що на думку відповідача, підтверджує необхідність призначення такої експертизи також і в даній справі.

В судовому засіданні суд за клопотанням відповідача продовжив строк розгляду спору у справі на 15 днів в порядку ст. 69 ГПК України, оголосив перерву в засіданні до 07.07.2015р. до 11 год. 15 хв., про що представники сторін були повідомлені особисто під розпис.

В судове засідання 07.07.2015р. представник відповідача не з'явився. Від відповідача надійшло клопотання від 06.07.2015р. про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю забезпечити явку в судове засідання представника відповідача, який в той самий час прийматиме участь в іншому судовому засіданні в Київському апеляційному господарському суді. В клопотання відповідач наполягає на розгляді справи та заявленого клопотання про призначення експертизи виключно за участю представника відповідача.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, суд залишив його без задоволення. Так, в розумінні ст. 77 ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, підставою для якого є неможливість розгляду справи, зокрема, в разі недостатності її матеріалів для прийняття рішення, а не неявка представника сторони, який був належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання. Крім того, відкладення розгляду справи може відбутися виключно в межах строку її розгляду, який в порядку ст. 69 ГПК України (з врахуванням клопотання відповідача про продовження строку розгляду, задоволеного судом) спливає 07.07.2015р.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. За таких обставин, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про призначення у справі судової експертизи, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 ГПК України господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Відповідно до пункту 1 Інформаційного листа ВГСУ від 27.11.2006р. №01-8/2651 «Про деякі питання призначення судових експертиз» судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто в разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Так, аналіз долученого до матеріалів справи кредитного договору та додаткових угод надає змогу встановити хронологію виникнення та розмір грошових зобов'язань відповідача. Аналіз долучених до матеріалів справи виписок по рахункам надає змогу встановити хронологію, розмір та порядок надання кредитних коштів, а також хронологію та розмір погашення відповідачем своїх зобов'язань за кредитними договорами.

Розглянувши письмові документи, додані учасниками провадження до справи, та поданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, суд встановив, що залучених до матеріалів справи первинних документів достатньо для достовірної перевірки судом поданого позивачем розрахунку, а також для самостійного розрахунку заборгованості, в разі виявлення помилок (пункт 1.12 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Суд звертає увагу на те, що згідно пункту 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013р N 3 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» господарському суду слід мати на увазі, що чинне законодавство не надає йому права відмовити у призначенні судової експертизи, про яку клопочуться учасники судового процесу, за тим мотивом, що у складі суду є особи, які мають достатні для з'ясування відповідних питань спеціальні знання. Разом із тим, суд відмовляє у клопотання відповідача з іншої підстави, а саме, що для перевірки розрахунку позовних вимог спеціальні знання не потрібні, і відповідачем не доведено зворотного.

Розглянувши позов публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», м. Київ (далі - ПАТ «Єврогазбанк») до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Прядко», м. Ірпінь (далі - ТОВ «Прядко»), вислухавши пояснення представникив сторін, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 18.12.2012р. між ПАТ «Єврогазбанк» (банк) та ТОВ «Прядко» (позичальник) Кредитний договір №633-181212 (далі - Кредитний договір), згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 27 000 000,00 грн. на поповнення обігових коштів на строк до 17.12.2013р. на наступних умовах:

- за користування кредитними коштами в межах встановленого строку встановлюється кредитна ставка 30% річних, понад встановлений строк - 60% річних (пункти 1.4.1, 1.4.2 Кредитного договору);

- Строк сплати процентів - з 1-го по 5-е число наступного місяця (пункт 1.4.4 Кредитного договору);

- Банк має право відмовитися від надання кредиту, а також достроково вимагати погашення заборгованості та сплати процентів у випадках, зокрема, невиконання позичальником умов договору, значного погіршення фінансового стану, реорганізації, ліквідації позичальника тощо (пункт 3.2.6 Кредитного договору);

- Позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі, сплатити комісії та проценти, а також усі штрафні санкції та відшкодувати банкові збитки у разі їх виникнення (пункт 3.3.9 Кредитного договору);

- За порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів та комісій позичальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення від дня виникнення такого прострочення и до повного погашення заборгованості. У відповідності до частини 6 ст. 232 ГК України сторони домовились, що нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (пункт 5.2 Кредитного договору);

Договором про внесення змін від 30.04.2013р. сторони домовились про сплату процентів за квітень 2013р. по 05.06.2013р. включно.

Договором про внесення змін від 17.12.2013р. сторони встановили новий строк повернення кредиту до 16.12.2014р., а також про сплату позичальником комісії за пролонгацію, резервування та обслуговування кредитної лінії в сумі 800 000,00 грн.

Договором про внесення змін від 17.03.2014р. сторони погодили строк повернення кредиту до 26.03.2015р. та встановили графік погашення кредиту (Додаток №1 до кредитного договору). Крім того, сторони змінили порядок сплати процентів за кредитом - з останнього банківського робочого дня звітного місяця по 05 число наступного місяця. Всі інші умови кредитного договору залишаються без змін.

Договором про внесення змін від 05.06.2014р. сторони встановили строк для сплати процентів за травень 2014р. до 25.06.2014р.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач - ПАТ «Єврогазбанк» належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором та надав позичальнику кредит в обумовленому договором розмірі, що підтверджується поданими до матеріалів справи виписками по рахунку відповідача, загалом на суму 26 988 206,32 грн.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, графік погашення кредиту визначений Додатком №1 до Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін від 17.03.2014р.

Як вбачається з поданих банківських виписок, відповідач погашення тіла кредиту не здійснював взагалі.

Статтею 10561 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Пунктами 4.1-4.3 Кредитного договору сторонами погоджено процентну ставку в розмірі 30% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений строк процентна ставка встановлюється в розмірі 60% річних. Пунктом 3.3.2 Кредитного договору в редакції договору про внесення змін від 17.03.2014р. сторони погодили, що позичальник зобов'язаний щомісячно, з останнього банківського робочого дня звітного місяця по 05 число наступного місяця, а також в день дострокового погашення заборгованості, або в день дострокового розірвання договору, сплачувати плату за кредитом (проценти та/або комісії). Договором про внесення змін від 05.06.2014р. сторони домовились про відтермінування сплати процентів за травень 2014р. до 25.06.2014р.

Як твердить позивач, та вбачається з поданих банківських виписок, відповідач сплатив проценти по кредиту за квітень 2014р. та припинив сплату процентів.

Суд звертає увагу на те, що до заперечень на позов від 15.06.2015р. відповідачем додано контррозрахунок суми заборгованості, в якому відповідач наполягає на тому, що сплатив проценти по кредиту по липень 2014р. включно, чим, власне і пояснюється розходження суми заборгованості, яку заявив до стягнення позивач та яку зазначає в контррозрахунку відповідач. Дослідивши подані позивачем докази, суд зазначає, що належних та допустимих доказів оплати процентів за період травень-липень 2014р. відповідачем не подано. Так, відповідач в якості доказів подав суду копії банківських виписок за 2013р., платежі за якими враховані позивачем в розрахунку позовних вимог та жодним чином не доводять виконання відповідачем своїх зобов'язань в 2014р.

Відповідно до положень частини 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.2.6 Кредитного договору сторони домовились, що банк має право достроково вимагати погашення заборгованості, включаючи нараховані проценти, комісії та штрафні санкції у випадку зокрема невиконання позичальником умов договору.

У відповідності до вказаних норм закону та договору Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації) направляв позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту від 02.02.2015р. № 150-3-1-20, якою вимагав протягом 30 календарних днів з моменту направлення банком вимоги сплатити в повному обсязі суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 34226864,11 грн., в тому числі заборгованість по кредиту, заборгованість по відсоткам та пеню (копія вимоги з доказами направлення - копіями фіскальних чеків «Укрпошти» від 03.02.2015р. залучені до матеріалів справи).

Суду не подано доказів того, що позичальник надав відповідь на зазначену вимогу, або задовольнив законні вимоги банку. Суд звертає увагу на те, що станом на день розгляду справи сплив і встановлений договором кінцевий строк повернення кредиту 26.03.2015р.

За таких обставин, станом на день розгляду справи заборгованість позичальника за кредитом, становить 37 236 330,69 грн., в тому числі: 26 988 206,32 грн. заборгованості за кредитом, 10 248 124,37 грн. заборгованості по процентам.

У зв'язку із наявністю простроченого грошового зобов'язання за кредитом, позивач твердить, що з відповідача належить до стягнення пеня в сумі 2 935 811,46 грн., в тому числі 1 964 913,91 грн. пені по кредиту (за період з 18.06.2014р. по 28.05.2015р.) та 970 897,55 грн. пені по процентам (за період з 26.06.2014р. по 30.04.2015р.).

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється в письмовій формі.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2 Кредитного договору сторони погодили, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів та комісій позичальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення від дня виникнення такого прострочення и до повного погашення заборгованості. У відповідності до частини 6 ст. 232 ГК України сторони домовились, що нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Преамбула Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Таким чином договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який є спеціальним з питань регулювання відносин щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, і має пріоритетне застосування щодо зазначених правовідносин сторін у справі.

В зазначеному законі прямо вказано про те, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, а відповідно до абзацу другого частини 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж позицію підтримує і Верховний суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187)

За таких обставин, при розрахунку розміру пені за період до 06.02.2015р. до відносин сторін має бути застосовано ставку пені на рівні подвійної облікової ставки НБУ, і лише з 06.02.2015р. в розрахунку має бути застосована договірна ставка 0,1% пені, яка є меншою від встановленого законом граничного розміру подвійної облікової ставки НБУ (з 06.02.2015р. Постановою правління НБУ від 04.02.2015р. № 81 розмір облікової ставки встановлений на рівні 19,5%), що і було вірно зроблено позивачем в розрахунку, доданому до заяви від 29.05.2015р. № 1355-7-21 про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. За таких обставин, суд здійснив перевірку поданого позивачем розрахунку пені та встановив, що його зроблено обґрунтовано, у відповідності до умов договору та вимог закону та арифметично вірно, у зв'язку з чим належна до стягнення з відповідача на користь позивача пеня за невиконання грошових зобов'язань становить 2 935 811,46 грн., в тому числі 1 964 913,91 грн. пені по кредиту та 970 897,55 грн. пені по процентам

Згідно з частиною другою ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів належного виконання своїх господарських зобов'язань за Кредитним договором суду не надав, відповідно доводи позивача не спростував.

Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» повністю та приймає рішення про стягнення з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Прядко» заборгованості в сумі 40172142,15 грн., в тому числі: 26 988 206,00 грн. заборгованості за кредитом, 10 248 124,37 грн. заборгованості по процентам та 2 935 811,46 грн. пені.

18.11.2014р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 121 «Про початок процедури ліквідації АТ «Єврогазбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Згідно до пункту 22 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору. За таких обставин згідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача сплату до державного бюджету України належного судового збору в сумі 73 080,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 33, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Прядко» задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Прядко» (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу, буд. 152, офіс 6, ідентифікаційний код 37818898)

на користь публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (04073, м. Київ, проспект Московський, буд. 16, ідентифікаційний код 34693790)

26 988 206,00 грн. (двадцять шість мільйонів дев'ятсот вісімдесят вісім тисяч двісті шість гривень нуль копійок) заборгованості за кредитом,

10 248 124,37 грн. (десять мільйонів двісті сорок вісім тисяч сто двадцять чотири гривні тридцять сім копійок) заборгованості по процентам;

2 935 811,46 грн. (два мільйони дев'ятсот тридцять п'ять тисяч вісімсот одинадцять гривень сорок шість копійок) пені.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Прядко» (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу, буд. 152, офіс 6, ідентифікаційний код 37818898)

на користь державного бюджету України (отримувач: ГУ ДКСУ у Київській області, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у Київській області, рахунок: 3001, МФО: 821018)

73 080,00 грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят гривень нуль копійок) судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 14.07.2015р.

Суддя О.В. Конюх