ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 р. Справа№ 914/1867/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів)

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» (м. Львів)

про: стягнення 86016,34 грн. суми основного боргу, 5022,77 грн. пені, 492,98 грн. 3% річних, 10028,14 грн. інфляційних втрат

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність від 02.10.2013 року.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 02.02.2015 року.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів) до Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» (м. Львів) про стягнення 86016,34 грн. суми основного боргу, 5022,77 грн. пені, 492,98 грн. 3% річних, 10028,14 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.06.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 18.06.2015 року. Ухвалою суду від 18.06.2015 року розгляд справи відкладено до 02.07.2015 року, в звязку з клопотанням позивача та відсутністю представників сторін.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.06.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

30.06.2015 року за вх. № 26822/15 позивач подав додаткові пояснення по справі.

30.06.2015 року за вх. № 2744/15 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 4288,80 грн. пені, 492,98 грн. 3% річних, 10028,14 грн. інфляційних втрат, у звязку із повною оплатою відповідачем суми основного боргу.

02.07.2015 року за вх. № 27446/15 позивач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.06.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

17.06.2015 року за вх. № 24923/15 відповідач подав клопотання про припинення провадження по справі, у звязку із оплатою суми основного боргу.

02.07.2015 року за вх. № 27583/15 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому уточнені (зменшені) позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 02.07.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 08.07.2014 року між Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" (надалі позивач) та Львівським комунальним підприємством «Львівсвітло» (надалі відповідач) було укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1652/III (надалі Договір). Відповідно до п. 10.1 Договору, Сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 20 лютого 2014 р., оскільки декілька місяців між ними існувало бездоговірне споживання теплової енергії.

Позивач зазначає, що, відповідно до умов Договору, ЛМКП "Львівтеплоенерго" зобов'язувалось постачати теплову енергію в гарячій воді, а відповідач зобов'язувався її отримувати і оплачувати за встановленими тарифами на умовах і в терміни, що передбачені договором, своєчасно і в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1. ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач наголошує, що, згідно п. 6.3. Договору, укладеного між Сторонами, Споживач зобов'язаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачувати Енергопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді.

За твердженням позивача, відповідач свої договірні зобов'язання по оплаті теплової енергії не виконує. Відтак, станом на день подання позовної заяви до суду, заборгованість відповідача за спожиті послуги за період з 01.02.2015 р. по 31.03.2015 р. складає 86 016,34 грн., згідно розрахунку боргу, який додається до позовної заяви.

Позивач зазначає, що підставами для стягнення заборгованості з відповідача є п. 6.3. Договору, укладеного між Сторонами, що передбачає обов'язок Споживача до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачувати Енергопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді.

На підставі ст. 232 ГК України, ст. 625 Цивільного кодексу України та Закону України «Про відповідальність за неснесвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ЛМКП «Львівтеплоенерго» нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 492,98 грн. на суму простроченого грошового зобов'язання, втрати, що заподіяні внаслідок інфляційних процесів в розмірі 10 028,14 грн. та 5 022,77 грн. - пені.

30.06.2015 року за вх. № 2744/15 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 4288,80 грн. пені, 492,98 грн. 3% річних, 10028,14 грн. інфляційних втрат, у звязку із повною оплатою відповідачем суми основного боргу.

02.07.2015 року за вх. № 27583/15 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому уточнені (зменшені) позовні вимоги визнав у повному обсязі.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 08.07.2014 року між Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" (надалі позивач) та Львівським комунальним підприємством «Львівсвітло» (надалі відповідач) було укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1652/III (надалі Договір). Відповідно до п. 10.1 Договору, Сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 20 лютого 2014 р., оскільки декілька місяців між ними існувало бездоговірне споживання теплової енергії.

Відповідно до умов Договору, ЛМКП "Львівтеплоенерго" зобов'язувалось постачати теплову енергію в гарячій воді, а відповідач зобов'язувався її отримувати і оплачувати за встановленими тарифами на умовах і в терміни, що передбачені договором, своєчасно і в повному обсязі.

Позивач наголошує, що, згідно п. 6.3. Договору, укладеного між Сторонами, Споживач зобов'язаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачувати Енергопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді.

Ст. 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

зміна умов зобов'язання;

сплата неустойки;

відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідач свої договірні зобов'язання по оплаті теплової енергії не виконує. Відтак, станом на день подання позовної заяви до суду, заборгованість відповідача за спожиті послуги за період з 01.02.2015 р. по 31.03.2015 р. складає 86 016,34 грн., згідно розрахунку боргу, який додається до позовної заяви.

Підставами для стягнення заборгованості з відповідача є п. 6.3. Договору, укладеного між Сторонами, що передбачає обов'язок Споживача до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачувати Енергопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді.

На підставі ст. 232 ГК України, ст. 625 Цивільного кодексу України та Закону України «Про відповідальність за неснесвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ЛМКП «Львівтеплоенерго» нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 492,98 грн. на суму простроченого грошового зобов'язання, втрати, що заподіяні внаслідок інфляційних процесів, в розмірі 10028,14 грн. та 5022,77 грн. - пені.

30.06.2015 року за вх. № 2744/15 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 4288,80 грн. пені, 492,98 грн. 3% річних, 10028,14 грн. інфляційних втрат, у звязку із повною оплатою відповідачем суми основного боргу.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України;

1-1) відсутній предмет спору;

2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом;

5) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду;

6) підприємство чи організацію, які є сторонами, ліквідовано;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

Враховуючи обставини сплати боргу відповідачем, що викладені у заяві позивача від 30.06.2015 року за вх. № 2744/15, а також поясненнях відповідача від 17.06.2015 року за вх. № 24923/15, а також те, що такі дії не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 86016,34 грн. на підставі ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Однак, 86016,34 грн. боргу відповідач сплатив лише після подачі позовної заяви (після 09.06.2015 року), а саме 11.06.2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи.

Отже, як вбачається з представлених суду доказів, оплата боргу, стягнення якого є предметом спору, відбулась тільки після звернення позивача з позовом до суду.

Враховуючи вищенаведене, тобто те, що оплату заборгованості було вчинено відповідачем після звернення позивача до суду з позовом, під час його розгляду по суті, господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

02.07.2015 року за вх. № 27583/15 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому уточнені (зменшені) позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги не спростував, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх уточнених (зменшених) позовних вимог, а відповідач уточнені (зменшені) позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» про стягнення 4288,80 грн. пені, 492,98 грн. 3% річних, 10028,14 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 4.551 від 28.04.2015 року на суму 2031,20 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» (79068, м. Львів, вул. Лінкольна, 8, , р/р 5407 у Львівській філії ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 325321) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, , р/р 2 у Львівському ЦРВ ПАТ «Мегабанк», МФО 351629) 4288 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) грн. 80 коп. пені, 492 (чотириста девяносто дві) грн. 98 коп. 3% річних, 10028 (десять тисяч двадцять вісім) грн. 14 коп. інфляційних втрат та 2031 (дві тисячі тридцять одну) грн. 20 коп. судового збору.

3. В решті частині позовних вимог провадження припинити.

4. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.07.2015 року