ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 р. Справа № 909/658/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., при секретарі судового засідання Полівода С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Хмельницького,6, м. Київ 1, 01001

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано - Франківськгаз" вул. Ленкавського 20, м. Івано-Франківськ, 76010

про стягнення 26 655 926,31грн.: у тому числі пені 10853030,21грн, 3% річних -1365930,81грн, інфляційні збитки - 14436965,29грн.

за участю представників сторін:

Від позивача: Данилевський О.М. - головний юрисконсульт Відділу претензійно-позовної роботи Управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту, (довіреність № 14-89 від 18.04.2014 року; посвідчення № 1561 від 12.04.2013 року)

Від відповідача: Олексин Л.П. - начальник відділу правового забезпечення, (довіреність № 08-19/725 від 30.03.2015 року; паспорт серія СЕ № 592374 від 24.11.2011 року)

встановив:

позивач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Украіни" подало позовну заяву до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано - Франківськгаз" про стягнення 26 655 926,31грн.: у тому числі пені 10853030,21грн, 3% річних -1365930,81грн, інфляційні збитки - 14436965,29грн. Ухвалою суду від 16.06.2015року порушено провадження по справі та призначено розгляд на 23.06.2015року. У зв'язку з відсутністю представників сторін в порядку ст. 77 ГПК України, суд відклад розгляд справи на 09.07.2015року.

Позивач, посилаючись на норми статей 526, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 22, 193, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами договором № 13-189-ВТВ купівлі - продажу природного газу від 04.01.2013року стосовно несвоєчасної оплати за спожитий природний газ, просить суд позов задоволити та стягнути з відповідача заборгованість.

Відповідач проти позову заперечує, свої доводи виклав у наданому у судовому засіданні відзиві на позовну заяву ( вх. 10611/15 від 13.07.2015року), просить суд в позові відмовити, мотивуючи тим, що відповідно до додаткової угоди № 11 від 22 грудня 2014року термін оплати не настав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, із врахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

04 січня 2013 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» - ( позивач та постачальник) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» (відповідач,покупець) був укладений договір №13-189-ВТВ купівлі-продажу природного газу. Відповідно до розділу 1 Договору постачальник зобов'язується передати покупцеві природний газ, для виробничо-технічних втрат та нормованих втрат покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору.

На виконання умов Договору позивач поставив з січня 2013 по листопад 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 250 875 065,42 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.13, від 28.02 13 від 31.03.13, від 30.04.13, від 31.05.13, від 30.06.13, від 31.07.13, від 31.08.13, і 30.09.13, від 31.10.13, від 30.11.13, від 31.12.13, від 31.01.14, від 28.02.14, від 30.04.14, від 31.05.14, від 30.06.14, від 31.07.14, від 31.08.14, від 30.09.14, 14, від 30.11.14року.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

На думку позивача, ПАТ "Івано-Франківськгаз» не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, а тому порушило умови договору, що підтверджується сальдо підприємства та випискою по операціях по підприємству.

Якщо зобов'язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Враховуючи вище зазначену правову норму, позивачем нараховано відповідачу 1365930,81грн.- 3% річних, 14436965,29грн..- інфляційних втрат. Крім того, позивач відповідно до п.9.2 Договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 10853030,21грн.

Разом з тим, встановлено, що природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат ПАТ "Івано-Франківськгаз" зобов'язано придбати відповідно до норм чинного законодавства, в тому числі Постанови КМУ № 1729 від 27.12.2001р., Договорів на розподіл природного газу, укладеним з Постачальником природного газу. Розрахунок нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат визначається відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики № 264 від 30.05.2003р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003року № 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 571/7892 та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 № 595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за № 1224/8545.

Відповідно до вищевказаної Методики виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. Виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Відповідно до п. 2.1.5 Постанови НКРЕКП від 03.04.2013р. № 369 «Про затвердження Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу» для встановлення тарифу на транспортування природного газу, суб'єкт господарювання подає до НКРЕ заяву, до якої додається розрахунок витрат, пов'язаний із закупівлею природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу. ПАТ «Івано-Франківськгаз» виконало вимоги Постанови НКРЕКП № 369 при здійсненні розрахунку ВТВ, втім, затверджені Міненерговугіллям для ПАТ «Івано-Франківськгаз» обсяги ВТВ значно менші від розрахованого відповідно до Вимог Методик. Витрати на придбання природного газу на ВТВ та нормовані втрати становлять матеріальні витрати підприємства та повинні бути враховані в тарифі на транспортування природного газу. Однак, в порушення вимог чинного законодавства, обсяги ВТВ для ПАТ «Івано-Франківсьькгаз» затверджено в нижчих розмірах ніж розрахований обсяг згідно Методики, що спричиняє значні збитки Товариству.

ПАТ «Івано-Франківськгаз», як газорозподільне підприємство, що має ліцензію на розподіл природного газу на території Івано-Франківської області, зобов'язано закупити природний газ для ВТВ та нормованих втрат, для того, щоб доставити поставлений постачальниками природний газ до споживачів, кошти за який відшкодовуються шляхом закладення даних витрат в тариф на транспортування для ПАТ «Івано-Франківськгаз». За надані послуги по транспортуванню природного газу розподільними газопроводами Товариству зобов'язані сплатити кошти Замовники послуг, тобто, постачальники природного газу - НАК «Нафтогаз України».

Так, між ПАТ «Івано-Франківськгаз» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 04 січня 2013 року було укладено Договір № 13-189-ВТВ купівлі - продажу природного газу. Відповідно до розділу 1 даного Договору продавець зобов'язується передати у власність покупця природний газ для виробничо- технологічних витрат та нормованих втрат (надалі -ВТВ) покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 2.1. цього Договору.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного Договору було укладено низку Додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ «Івано-Франківськгаз» у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Відповідно до Додаткової угоди № 11 від 22.12.2014року продавець зобов'язується

передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Цією ж Додатковою угодою узгоджено обсяги природного газу, так, відповідно до п. 2, Додаткової угоди № 11 від 22 грудня 20І4р продавець передає покупцеві у період з 01 січня 201Зр по 31 грудня 2015р. газ в обсязі до 120 689,248 тис, куб. м. , в тому числі: у 2013 році -28 061,650 (тис.куб.м.) - у 2014 році - до 34 958, 392 (тис. куб. м.)-у 2015 році - 57669,206(тис. куб. м.).

Однак, позивач свої зобов'язання виконано частково, поставивши у 2014р. відповідачу природний газ в обсязі 34 882, 216 тис.куб.м. згідно актів приймання-передачі, замість 34 958,392 тис.куб.м. , що вказує на неповне виконання умов договору .

Вказаною Додатковою угодою змінено порядок розрахунків, викладено п. 6.1 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків у редакції, відповідно до якої «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в відповідному місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

Отже, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Тільки у випадку проведення повної оплати НАК «Нафтогаз України» (як замовника послуг по договорах на розподіл природного газу виконавцю - ПАТ «Івано-Франківськгаз») за послуги з транспортування природного газу в попередньому місяці виключно до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач проводить розрахунок за використаний природний газ по договору на купівлю -продажу природного газу для ВТВ та нормованих втрат до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки.

Крім того, цією ж Додатковою угодою викладено статтю 11 «Строк дії Договору» у редакції, відповідно до якої Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р. а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З огляду вищенаведеного, встановлено що остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016року , оскільки договір поставки газу діє до 31.01.2015року.

Поняття договору визначене у Цивільному кодексі(ст.626), відповідно до якого договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Неможливо не згадати ст. 654 цього ж Кодексу, яка спеціалізовано стверджує, що зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.п. 10.3 п.10 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ПАТ «Івано-Франківськгаз» Договору купівлі - продажу природного газу № 13-189-ВТВ від 04 січня 2013 року, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього Договору.

З огляду на наведене вище, твердження позивача про те, що Додаток № 11 до договору № 13-189-ВТВ від 04 січня 2013 року укладеного між сторонами діє з моменту його підписання, а саме з 22.12.2014 року не має під собою законного підґрунтя, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Крім того, слід зауважити, що на момент звернення позивача до суду не може діяти один і той самий пункт договору у двох редакціях.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір №13-189 -ВТП від 04.01.2013 року та додаткові угоди в тому числі додаткова угода №11 від 22.02.14року за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим статтями 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

За приписами ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 629 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України. Договір в частині поставки газу діє до 31 грудня 2015р., відповідно, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ має бути проведений до 20 січня 2016р.

Враховуючи той факт що відповідач по справі не прострочив виконання грошового зобов'язання, а отже не може наступити відповідальність за неналежне виконання договору позивачем безпідставно заявлена вимога щодо стягнення 26 655 926,31грн.: у тому числі пені 10853030,21грн, 3% річних -1365930,81грн, інфляційні збитки - 14436965,29грн.

Факт неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 13-189- ВТВ від 04.01.2013року позивачем не доведений, отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Позивачем не доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Відповідачем спростовано доводи позивача щодо наявності боргу, внаслідок чого позивач заявив до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні збитки.

Враховуючи викладене вище та приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача

Керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 11, 520 Цивільного кодексу України , ст.ст.4-5, 32-34, 43, 49, 75, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Хмельницького,6, м. Київ 1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано - Франківськгаз" вул. Ленкавського 20, м. Івано-Франківськ про стягнення 26 655 926,31грн.: у тому числі пені 10853030,21грн, 3% річних -1365930,81грн, інфляційні збитки - 14436965,29грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.07.15

Суддя Шкіндер П.А.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

Бандурка В.Ю. ________________ 13.07.15