РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015Справа №910/9561/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС"
про стягнення 393 672,70 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Саранюк В.М. (дов. № 14-72 від 05.06.2015 року)
від відповідача Цегульська М.О. (дов. б/н від 08.05.2015 року)
Синяк О.Б. (директор)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 25 червня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 393 672,70 грн., в тому числі 226 715,34 грн. пені, 49 671,21 грн. 3 % річних, 117 286,15 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 13/3590-ТЕ-41 від 28.12.2012 року в частині своєчасної оплати природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року порушено провадження у справі № 910/9561/15 та призначено справу до розгляду на 21.05.2015 року.

18.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 21.05.2015 року представник відповідача подав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане відповідачем 21.05.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 21.05.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на 16.06.2015 року.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16.06.2015 року оголошено перерву до 25.06.2015 року.

22.06.2015 року представник відповідача через відділ діловодства суду надав додаткові документи по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 25.06.2015 року підтримав заявлені позовні вимоги, через відділ діловодства суду надав додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 25.06.2015 року представники відповідача проти позову заперечували надали усні пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС" (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу № 13/3590-ТЕ-41, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п. 1.1. Договору купівлі-продажу).

За умовами п. 1.2. Договору купівлі-продажу газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п. 2.1. вказаного Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 7750 тис. куб.м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.п. 3.3., 3.4. Договору купівлі-продажу).

Пунктами 5.2, 5.3. Договору купівлі-продажу сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 1309,20 грн. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 10 146 300,00 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 6.1. Договору купівлі-продажу оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором, а у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.п. 7.1., 7.2. Договору купівлі-продажу).

Договір набуває чинності за умовами пункту 11.1. Договору, з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов даного договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 8 503 125,68 грн., що підтверджується наявними матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками.

За одержаний природний газ відповідачем було сплачено на користь позивача 8 503 125,68 грн., що підтверджується наданими сторонами банківськими виписками.

Таким чином, зазначеними платежами відповідач повністю погасив заборгованість за отриманий у січні-грудні 2013 року природний газ. Разом з тим, вказані платежі були здійснені з простроченням оплати, що не заперечується відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 13/3590-ТЕ-41 від 28.12.2012 року в частині своєчасної оплати природного газу.

Відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що вина відповідача у затримці сплати грошових коштів позивачу за поставлений природний газ відсутня.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки продукції від відповідача не надходило, що підтверджується актами прийому-передачі газу, які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем природний газ згідно Договору.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві (сторона перша), Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (сторона друга), Департаментом житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (сторона третя), Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС" (сторона четверта) та НАК "Нафтогаз України" (сторона остання) був укладений Договір про організацію взаєморозрахунків № 270/30 (далі - Договір №270/30).

Предметом даного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30.

За зазначеними Договором сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором у розмірі 873 799,97 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевому бюджету м. Києва для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Відповідно до абзацу 6 пункту 4 Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 (в редакції на час підписання Договору № 270/30 про організацію взаєморозрахунків від 11.03.2014 р.), із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками або газодобувними підприємствами проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

У даному випадку умовами укладеного Договору № 270/30 від 11.03.2014 року. було передбачено погашення тільки основної заборгованості за поставлений газ, не включаючи при цьому суми нарахованої позивачем пені.

Слід також підкреслити, що укладений договір про організацію взаєморозрахунків не звільняє відповідача від зобов'язання щодо сплати пені за невиконання умов Договору купівлі-продажу газу, оскільки субвенції з державного бюджету є лише способом компенсації відповідачу недоотриманих коштів внаслідок різниці у тарифах та не дають йому права не виконувати зобов'язання за укладеними господарськими договорами та уникати відповідальності за порушення їх умов.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїй постанові від 19.05.2015 року по справі № 917/2520/14.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.2. Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, атому вимоги про стягнення з відповідача 226 715,34 грн. пені підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних та інфляційних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат до моменту укладення договору про організацію взаєморозрахунків (до 10.03.2014 року), зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 43 997,50 грн. 3 % річних, 9 085,84 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС" (03191, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, 9, корпус 1, літера А/№ 124, ідентифікаційний код 35138553) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 226 715 (двісті двадцять шість тисяч сімсот п'ятнадцять) грн. 34 коп. пені, 43 997 (сорок три тисячі дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 50 коп. 3 % річних, 9 085 (дев'ять тисяч вісімдесят п'ять) грн. 84 коп. інфляційних втрат, 5 595 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 97 коп. судового збору.

3.В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.06.2015

Суддя С.В. Стасюк