ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.07.15р. Справа № 904/5021/15

За позовом департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради, м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

до комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "КОМСЕРВІС", м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором оренди

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № 1 від 14.01.15р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради, м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Комсервіс", м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 10103,22грн. основної заборгованості; 3002,21грн. пені; 15011,08грн. за невиконання грошового зобов'язання; 303,09грн. за невиконання грошового зобов'язання.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № 10-10/135-15вих від 09.06.2015р. ухвалою суду від 12.06.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 06.07.2015р.

30.06.2015р. через канцелярію суду отримано заяву позивача в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про зменшення позовних вимог в якій просить суд стягнути з відповідача 10103,22грн. основної заборгованості; 2815,37грн. пені; 4907,86грн. інфляційних втрат та 226,70грн. три відсотки річних.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами огляду заяви позивача про зменшення позовних вимог, господарський суд прийняв її до розгляду.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 22.06.2015р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 18.06.2015р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 24.06.2015р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 20.06.2015р.

06.07.2015р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі, крім того, подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, також надав заяву про зменшення позовних вимог.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відзив на позов не надав, витребуванні судом документи не представив, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке знаходиться в матеріалах справи.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 06.07.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2014р. між департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради (далі по тексту - позивач, орендодавець) та комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Комсервіс" (далі по тексту - відповідач, орендар) укладено договір №85-14 оренди окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпродзержинська (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування комунальне окремо індивідуально визначене майно (далі по тексту - майно) за наступним переліком:

№ п/пМарка, модель ТСРік випускуДержавний номер№ технічного паспорту
1.Підмітальна щітка з бункером ВОВСАТ 75і/183см, серійний №013--
2.Подрібнювач пнів ВОВСАТ SGX60, серійний номер А13--
3.Бур шнековий ВОВСАТ 30 С в комплекті з монтажною рамою та свердлом, серійний №013--
4.Двущелепний ківш ВОВСАТ 68 см/173 см, серійний №AEMZ 021952013--
5.Тример Бокет2013--
6.Снігоочисник роторний ВОВСАТ SB249/72, серійний 13--
що перебуває на балансі позивача, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку і становить за незалежною оцінкою:

№ п/пМарка, модель ТСРік випускуДержавний номерРинкова вартість з ПДВ, грн.
1.Підмітальна щітка з бункером ВОВСАТ 75і/183см, серійний №013-64306,00
2.Подрібнювач пнів ВОВСАТ SGX60, серійний номер А13-124246,00
3.Бур шнековий ВОВСАТ 30 С в комплекті з монтажною рамою та свердлом, серійний №013-55810,00
4.Двущелепний ківш ВОВСАТ 68 см/173 см, серійний №AEMZ 0494,00
5.Тример Бокет2013-192512,00
6.Снігоочисник роторний ВОВСАТ SB249/72, серійний 13-148134,00

Пунктом 1.2 договору визначено, що майно передається в оренду з метою виконання робіт по санітарному утриманню вуличного господарства міста та прибирання сміття.

Пунктом 1.3 договору визначено, що стан майна на момент укладання договору визначається в акті приймання-передавання.

Пунктом 2.1 договору визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання.

Пунктом 2.4 договору визначено, що обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця.

Пунктом 3.1 договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої рішенням міської ради (далі по тексту - розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди комунального майна.

У разі, якщо неможливо зробити розрахунок орендної плати за перший місяць оренди (при відсутності інформації про індекс інфляції), цей пункт викладається в такій редакції:

3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої рішенням міської ради (далі по тексту - розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди комунального майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку за червень місяць 2014 року з урахуванням індексу інфляції за 04 місяць 2014 року індекс - 1,033.

Орендна плата за перший місяць оренди - червень 2014 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції.

Пунктом 3.2 договору визначено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 3.3 договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.4 договору визначено, що у разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорції користування.

Пунктом 3.6 договору визначено, що орендна плата перераховується орендодавцеві у повному обсязі:

1) Не пізніше останнього дня місяця за який здійснюється нарахування. В разі відсутності індексу інфляції за розрахунковий місяць перерахування здійснюються в сумі орендної плати визначеної в попередньому місяці (перший місяць оренди - в сумі орендної плати визначеною за результатами конкурсу) та до 20 числа місяця наступного за розрахунковим перераховується скоригована частина суми орендної плати визначена з урахуванням офіційно опублікованого індексу інфляції за розрахунковий місяць.

2) Сума заборгованості по орендній платі, яка виникла на перше число місяця слідуючого за розрахунковим підлягає корегуванню на індекс інфляції.

Розділом 5 договору визначено обов'язки орендаря, серед яких своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату (пункт 5.3 договору).

Цей договір укладений строком на 1 (один) рік, що діє з 10.06.2014р. до 09.06.2015р. включно (пункт 10.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав, а відповідач отримав в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, що є предметом укладеного між сторонами договору, що підтверджується актом приймання-передачі за договором оренди окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпродзержинська (а.с.14).

Незважаючи на прийняті на себе договірні зобов'язання, відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору та не здійснив оплату по договору за користування орендованим майном за 21 день червня 2014 року та 24 дня липня 2014 року у загальному розмірі 10103,22грн.

25.07.2014р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 в пункті 1 якої сторони домовилися та керуючись статтею 652 Цивільного кодексу України договір №85-14 від 10.06.2014 року оренди окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпродзержинська вважається розірваним за згодою сторін.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 10103,22грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, що є предметом укладеного між сторонами договору, підтверджується актом приймання-передачі за договором оренди окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпродзержинська, що міститься в матеріалах справи та який підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств позивача та відповідача.

Зобов'язання відповідача, щодо сплати орендної плати передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 3.6 договору, строк сплати орендної плати за спірний період є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися підписання представниками сторін акту взаємних розрахунків на суму 10103,22грн.

Доказів сплати оренди в сумі 10103,22грн. за 21 день червня 2014 року та 24 дня липня 2014 року відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 Цивільного кодексу України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Статтею 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 782 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Статтею 795 Цивільного кодексу України визначено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3.7 договору встановлено, що орендна плата, яка перераховується пізніше 20 числа місяця слідуючого за розрахунковим, стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за період з 21.08.2014р. по 20.05.2015р. на суму 2815,37грн.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його невірним з огляду на наступне.

Господарський суд констатує, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено більший, ніж шість місяців період часу, за який нараховується пеня.

Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (пункт 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

При здійсненні перерахунку господарський суд врахував положення пункту 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013року за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на викладене, господарський суд констатує, що умовами договору і зокрема пунктом 3.7 не передбачено більший строк нарахування пені, ніж шість місяців.

Здійснивши власний перерахунок господарський суд визнав, що вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 1266,50грн.

За оренду майна в червні 2014 року пеня розрахована з урахуванням початку здійснення розрахунку визначеного позивачем, а саме з 21.08.2014р., а не з можливої дати 21.07.2014р. по 20.01.2015р.

За оренду майна в липні 2014 року пеня розрахована з 21.08.2014р. по 20.02.2015р.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 303,09грн. за загальний період прострочення з 21.08.2014р. по 20.05.2015р. та інфляційні втрати у розмірі 15011,08грн., які розраховані за загальний період з серпня 2014 року по квітень 2015 року.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірними, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1670,24грн., з урахуванням того, що 91,42% позовних вимог позивача судом задоволено.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 549, 610, 612, 625, 629, 759, 761, 762, 763, 782, 795 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 231, 232, Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Комсервіс" (51931, Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Гагаріна, 3; ідентифікаційний код 20255564) на користь департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради (51931, Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.Москворецька, 14; ідентифікаційний код 34827358) 10103,22грн. (десять тисяч сто три грн. 22 коп.) основної заборгованості; 1266,50грн. (одна тисяча двісті шістдесят шість грн. 50 коп.) пені; 4907,86грн. (чотири тисячі дев'ятсот сім грн. 86 коп.) інфляційних втрат та 226,70грн. (двісті двадцять шість грн. 70 коп.) три відсотки річних; 1670,24грн. (одна тисяча шістсот сімдесят грн. 24 коп.) судового збору, видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

07.07.2015 року

Суддя ОСОБА_2