ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" липня 2015 р.Справа № 916/1792/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський Торговий дім "Сонячна долина";

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Іллічівський олійножировий комбінат";

про стягнення 4 010 278,33 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: Боярський В.О. - довіреність від 01.07.2015 р.

від відповідача: Васюта І.В. - довіреність № 16 від 05.06.2015р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський Торговий дім "Сонячна долина" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Іллічівський олійножировий комбінат", в якій просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати за непоставлені товари у розмірі 4 010 278,33 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 73 080,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов'язань, взятих по договору поставки № 08-5234 від 04.04.2008 року (т.1 а.с.10-12).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.04.2015р. було порушено провадження у справі №916/1792/15 із призначенням її до розгляду в засіданні суду 08.06.2015 року.

У судовому засіданні 08.06.2015 року представником відповідача було надано заяву (т.1 а.с.51), згідно якої ПАТ "Іллічівський олійножировий комбінат" визнає існування заборгованості у розмірі, що заявлений до стягнення.

У засіданні суду 08.06.2015 року, з огляду на невиконання сторонами вимог ухвали суду, було оголошено перерву до 17.06.2015 року.

17.06.2015 року до канцелярії суду від відповідача надійшов лист (а.с.55), згідно якого останній зазначає про те, що сума заборгованості, що заявлена до стягнення, неодноразово узгоджувалася сторонами, про що було складено відповідні акти звірок.

У вказаному листі відповідач вказує на відсутність спору щодо узгодженої суми позовних вимог, зазначаючи про те, що він позбавлений можливості здійснити погашення суми заборгованості з огляду на тяжке фінансове становище товариства.

Ухвалою суду від 17.06.2015 року строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на п'ятнадцять днів та оголошено перерву у засіданні суду до 06.07.2015 року.

У засіданні суду 06.07.2015 року судом було оголошено перерву до 07.07.2015 року.

У судовому засіданні 07.07.2015 року під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача не заперечував проти наявності заборгованості, але просив відмовити у позові у зв'язку з відсутністю у підприємства необхідних для погашення заборгованості грошових коштів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством "Іллічівський олійножировий комбінат" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеський Торговий дім "Сонячна долина" (Покупець) було укладено договір поставки № 08-5234 (т.1 а.с.10-12), відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов'язується на умовах, передбаченими договором, передати у власність Покупця за його попередніми замовленнями, а Покупець зобов'язується приймати і сплачувати олійножирову продукцію ПАТ "Іллічівський олійножировий комбінат".

Повне найменування, кількість, асортимент, ціна одиниці, загальна вартість, умови, строк і адреса поставки товару вказуються у специфікаціях, які оформляються сторонами на кожну партію товару і являються невід ємною частиною договору.

Загальна сума договору складається з вартості поставлених товарів, вказаних в специфікаціях і орієнтовно складає 20 000 000 грн. і 20% ПДВ - 4 000 000грн., всього 24 000 000грн. (п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.2 договору, оплата вартості партії товару здійснюється Покупцем на умові 100 % передплати шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця.

Згідно п. 3.1.2 та п. 3.1.3 договору Постачальник зобов'язується фактично передати товар Покупцю у власність на підставі накладних у відповідності до умов договору; оформити належним чином передачу товару Покупцю, передати Покупцеві у сі необхідні документи на товар в тому числі документи, що підтверджують якість і кількість відвантаженого чи поставленого товару.

Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2008 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.

Відповідно до додаткового погодження №1 від 30.12.2008 року (т.1 а.с.14) сторони виклали п. 8.1 договору поставки № 08-5234/437 від 04.04.2008 року у наступній редакції: "договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2010 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання".

Таким чином, проаналізувавши зміст вказаного договору, суд доходить висновку про можливість застосування до нього норм, що регулюють правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищевказаного договору поставки Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський Торговий дім "Сонячна долина" здійснив перерахування попередньої оплати за продукцію по договору поставки №08-5234/437 від 04.04.2008 року на суму 15253158,57 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (т.1 а.с.111-118) та виписками з банку (т.1 а.с.104-110).

Разом з тим, відповідач поставив позивачу товар за договором тільки на суму 3150730,7 грн., що підтверджується видатковими накладними (т.1 а.с.123, 128-180), при цьому продукція на суму 173087,4 грн. була повернута постачальнику за відповідними накладними (т.1 а.с.124-127).

Крім того, відповідач здійснив часткове повернення отриманої попередньої оплати у розмірі 8265236,94 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення (т.1а.с.58-103), виписки по рахунку (т.2а.с.9-12) та звіти про використання коштів (т.2а.с.13,15,17,19,21).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно; або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову, що і було зроблено Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеський Торговий дім "Сонячна долина".

При цьому, правова позиція щодо того, що обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного суду України в рішенні від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту, відображена у постанові Верховного суду України від 28.11.2011 року у справі № 43/308-10, яка в силу ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для застосування.

Таким чином, оскільки відповідач в порушення вимог ч.2 ст.693 ЦК України, станом на день розгляду справи, не здійснив повне повернення попередньої оплати товару, суд вважає вимоги позивача про її стягнення з відповідача у розмірі 4010278,33 грн. цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат» (68000, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, буд. 45, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський Торговий дім "Сонячна долина" (65023, Одеська обл., м. Одеса, Приморський район, вул. Середньофонтанська, буд. 16, ) суму попередньої оплати товару у розмірі 4010278 /чотири мільйони десять тисяч двісті сімдесят вісім/грн. 33 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 73 080 /сімдесят три тисячі вісімдесят/ грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10 липня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська