ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.07.2015 Справа № 920/627/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне

науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе", м. Суми,

про стягнення 191 451 грн. 63 коп.

Суддя Джепа Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Демчук О.В. (довіреність № 14-94 від 18.04.2014);

від відповідача: Сафронов М.А. (довіреність № 18-49/1402 від 29.12.2014);

при секретарі судового засідання Лєпковій О.О.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 191 451 грн. 63 коп. заборгованості, з яких: 22 451 грн. 68 коп. 3% річних, 168 999 грн. 95 коп. інфляційних витрат, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача в судому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в минуле судове засідання надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову.

В дане судове засідання від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд вважає, що сторонам створені всі належні умови та є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК Ураїни.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем 30.09.2011 р. був укладений договір № 14/2335/11 на купівлю-продажу природного газу.

Судом встановлено, що предметом позову є стягнення 3% річних в сумі 22451,68 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 168999,95 грн. у зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати за договором на купівлю-продаж природного газу від 30.09.2011 № 14/2335/11.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на рішення господарського суду Сумської області по справі № 920/1471/14, що набрало законної сили 03.02.2015. Проте, суму основного боргу було погашено лише 28.10.2014. На грошові суми, несвоєчасно сплачені відповідачем після періоду, що розглядався судом, позивач нарахував до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, оскільки, на думку позивача, винесення рішення судом не припиняє зобов'язання з оплати поставленого товару. Період нарахування з 12.06.2014 по 28.10.2014.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства, суд не може погодитися з зазначеною позицією позивача, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до інших вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи свідчать, що 09.10.2014 року між сторонами по справі, а також Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області, Департаментом фінансів Сумської обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів, економіки та бюджетних відносин Сумської міської ради та Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради укладено договір № 689/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") (а.с. 97-100).

Крім того, відповідно до підпункт 2 п. 11 договору про організацію взаєморозрахунків сторони домовились не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Перерахування відповідачем позивачу 1 965 195,25 грн. було проведено 21.10.2014 у порядку та строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків.

Порушенням зобов'язання відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи свідчать про факт повного здійснення взаєморозрахунків з позивачем за поставлений природний газ. Наслідком виконання розрахунків є відсутність у сторін жодних претензій одна до одної стосовно предмета цих договорів.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстави для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, відсутні, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема у постанові від 30.09.2014 року № 3-114гс-14.

Слід зазначити, що для застосування санкцій, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

За своїм змістом предметом розгляду у справі № 920/627/15 є компенсаційні нарахування за порушення ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» зобов'язання з оплати спожитого у грудні 2012 року природного газу на суму 1965195,25 грн., які обраховані позивачем за період, початком якого є день, наступний після останнього дня періоду нарахування компенсаційних нарахувань, що були предметом розгляду у справі № 920/1471/14, а останнім днем періоду - день оплати вказаної суми заборгованості у відповідності до договору № 689/30 від 09.10.2014 року про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік), укладеного між Головним Управлінням ДКСУ в Сумській області, Департаментом фінансів Сумської ОДА, Департаментом фінансів, економіки та бюджетних відносин Сумської міської ради, Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради, ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Однак, як вбачається з судових рішень у справі № 920/1471/14, судами було встановлено, що заборгованість в сумі 1965195,25 грн. яку позивач вважає заборгованістю за спожитий у грудні 2012 природний газ, є сумою різниці в тарифах за 2014 рік, що компенсується ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» шляхом здійснення субвенцій з державного бюджету України. При цьому судовими рішеннями відмовлено позивачеві у стягненні штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на наведене та враховуючи ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язковості судових рішень Верховного Суду України у подібних відносинах, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 22451,68 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 168999,95 грн є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 509, 530, 549, 611, 625, 626 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193 та 230 Господарського кодексу україни, ст. ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено 13.07.2015

СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА