РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015Справа №910/4388/14

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Проксіма"
до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

про визнання дій неправомірними
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Мостова Л.В. (дов. б/н від 08.04.2015 року)
від відповідача Крупко Н.М. (дов. № 3302 від 03.11.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 02 липня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Проксіма" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (надалі по тексту - відповідач) про визнання дій відповідача щодо виставлення позивачу рахунку-акту № 0636 від 30.11.2013 року на оплату послуг ІР-телефонії за період з 23 год. 16.11.2013 року по 11 год. 45 хв. 18.11.2013 на суму 286 607,81 грн. незаконними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2014 року порушено провадження у справі № 910/4388/14 та призначено до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 року у справі № 910/4388/14 призначено судову комп'ютерно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському експертно-дослідному центру.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.05.2014 зупинено провадження у даній справі до надання висновків судової комп'ютерно-технічної експертизи, проведення якої доручено Київському експертно-дослідному центру.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/618 від 25.07.2014 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/4388/14 призначено на повторний автоматичний розподіл у зв'язку з припиненням повноважень судді Курдельчука І.Д., справу № 910/4388/14 передано для розгляду судді Васильченко Т.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2014 року справу № 910/4388/14 прийнято до провадження суддею Васильченко Т.В., поновлено провадження по справі та призначено до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2014 року задоволено клопотання експерта, зобов'язано сторін надати додаткові матеріали для проведення експертизи та зупинено провадження у справі №910/4388/14 до отримання висновку судової експертизи, проведення якої доручено Київському експертно-дослідному центру.

До відділу діловодства Господарського суду міста Києва 26.02.2015 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр" надійшов висновок № 14225 судової комп'ютерно-технічної експертизи від 30.03.2015 року, разом з матеріалами справи № 910/4388/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 року поновлено провадження по справі, розгляд справи призначено на 20.04.2015 року.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року справу № 910/4388/14 призначено на повторний автоматичний розподіл у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Васильченко Т.В.

17.04.2015 року в результаті повторного автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва справу передано судді Стасюку С.В. для розгляду спору по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року суддя Стасюк С.В. прийняв справу № 910/4388/14 до свого провадження, розгляд справи призначено на 19.05.2015 року.

14.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судове засідання 19.05.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 20.04.2015 року не виконав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд, розглянувши подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 року розгляд справи було відкладено на 11.06.2015 року, у зв'язку з неявкою позивача, поданим клопотанням про відкладення розгляду справи та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

09.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 11.06.2015 року представники сторін подали клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане сторонами 11.06.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11.06.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на 02.07.2015 року.

02.07.2015 року представник відповідача через відділ діловодства суду надав письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 02.07.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.07.2015 року заперечував проти заявлених позовних вимог, надав пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2013 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Проксіма" (Бізнес-абонент) та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (Оператор) укладено Договір про надання послуг бізнес-мережі № K.U.-0636 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, Оператор надає Бізнес-абоненту телекомунікаційні послуги Бізнес-мережі(послуги), а бізнес-абонент отримує зазначені послуги та сплачує їх вартість. У разі зміни законодавства у сфері телекомунікації щодо порядку та надання телекомунікаційних послуг Оператор та Бізнес-абонент зобов'язуються з моменту набрання чинності новим актом законодавства дотримуватись його положень. У такому випадку договір застосовується лише в тій частині, яка не суперечить чинному законодавству.

Згідно з пунктом 2.1. Договору Оператор організовує Бізнес-абоненту лінію(ї) зв'язку для надання послуг або у разі відсутності технічної можливості пропонує бізнес-абоненту інші варіанти підключення .

Пунктом 2.2. Договору зазначається, що перелік та опис послуг, спеціальну умови організації, технічні характеристики та порядок надання послуг Бізнес-абоненту визначаються в окремих додаткових угодах до цього Договору, що підписуються сторонами за кожним з видів замовлених послуг.

Згідно з пунктом 4.3. Договору порядок оплати наданих телекомунікаційних послуг попередньою оплатою (внесення авансу) та/або в кредит).

Згідно з пунктом 4.4. Договору Не пізніше 10 (десятого) числа місяця, що настає за розрахунковим, Оператор виставляє Бізнес-абоненту рахунок для оплати вартості наданих послуг. Розрахунковим місяцем вважається кожний календарний місяць року, в межах якого надавалися послуги.

Згідно з пунктом 8.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним на думку позивача виставленням відповідачем рахунку-акту № 0636 від 30.11.2013 року на оплату послуг ІР - телефонії за період з 23 год. 16.11.2013 року по 11 год. 45 хв. 18.11.2013 року на суму 286 607,81 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами для звернення до суду позивач вважає незаконне виставлення рахунку-акту № 0636 від 30.11.2013 року на оплату послуг ІР - телефонії за період з 23 год. 16.11.2013 року по 11 год. 45 хв. 18.11.2013 року на суму 286 607,81 грн.

Стаття 16 Цивільного кодексу України та стаття 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 13 Конституції України закріплено обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Згідно з статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також у статті 20 Господарського кодексу України, згідно з якою держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві, крім: спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України, міждержавних договорів та угод віднесено до відання інших органів; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, шляхом звернення до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті.

Слід зазначити, що, захист немайнового чи майнового права або законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від вчинення певних дій. При цьому предмет позову кореспондує зі способами захисту права, що визначені в статті 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, в даній справі, визначений позивачами спосіб захисту в повній мірі має забезпечувати захист його порушеного права та відповідати змісту порушеного права, а також характеру правовідносин, що існують між сторонами спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права і охоронюваних законом інтересів. Між тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з вимогою про вирішення спору, обравши спосіб, що відповідатиме змісту порушеного права та характеру правовідносин, що склались між сторонами спору.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Витрати з судового збору покладаються на позивача, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Проксіма" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.07.2015

Суддя С.В. Стасюк