РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2015 р. Справа № 903/212/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Маціщук А.В.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу позивача Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на рішення господарського суду Волинської області від 13.05.15 р.

у справі № 903/212/15 (суддя Вороняк Андрій Сергійович )

позивач Дочірнє підприємство "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам"

відповідач Фізична особа - підприємець Ковальський Степан Лукич

про визнання недійсним договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р.

за участю представників сторін:

позивача - Колєсов М.Г. ,представник, довіреність в справі

відповідача - Хохлов В.О., представник, довіреність в справі

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 01 липня 2015 року у справі №903/212/15 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Сініциної Л.М. та відповідно до затверджених складів колегій, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Маціщук А.В. .

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 13 травня 2015 року у справі №903/212/15(головуючий суддя Вороняк А.С., судді Костюк С.В., Якушева І.О.) у задоволені позову дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" до фізичної особи - підприємця Ковальського Степана Лукича про визнання недійсним договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. відмовлено.

Відмовляючи в позові з огляду на положення ст.ст. 16, 92, 203, 207, 208, 215, 237, 239, 241, 244, 526, 627, 629, 901 Цивільного кодексу України, ст. ст. 65, 72 Господарського кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" , п.п.2.1., 2.6., 2.7., 3.4.,3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", Статуту ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам", беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, виходячи з схвалення договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. сторонами та вчинення на його виконання дій, реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, з урахуванням приписів законодавства, якими такі правовідносини регулюються, господарський суд дійшов до висновку про безпідставність пред'явленого позивачем до відповідача позову.

Не погодившись із винесеним рішенням Дочірнє Підприємство "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" звернулось із апеляційною скаргою, якою вважає, що рішення суду підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків, викладених у ньому , обставинам справи, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

З посиланням на п.п. 1 , 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення", вказує, що господарський суд першої інстанції під час вирішення спору надав оцінку та прийняв до уваги лише докази відповідача, чим порушив вимоги ст. 42 ГПК України. На думку апелянта,господарський суд не взяв до уваги жодного доводу позивача , відхилив всі без виключення клопотання позивача , в тому числі клопотання про призначення експертизи.

Зокрема, стосовно встановленого судом факту погодження спірного договору вищим органом засновника підприємства-позивача зазначає ,що договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. підписаний директором ДП "Агрофірма Луга-Нова "ПП "Універсам" з перевищенням повноважень. Вищим органом засновника підприємства спірний договір не був погоджений, як того вимагає Статут підприємства, отже директор "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" Остапчук В.А. не мав повноважень на його підписання .

Крім того, на підтвердження виконання спірного договору відповідачем надано Акт прийняття виконаних робіт №13, підписаний з боку позивача представником відповідача Остапчуком В.А., проте апелянт заперечив укладення даного Акту у дату , зазначену у ньому, також заперечив виконання будь-яких робіт (послуг) відповідачем на виконання спірного Договору.

Також, судом не було задоволено клопотання позивача про витребовування в відповідача документів про наявність техніки та персоналу, необхідних для виконання робіт, первинних документів та даних бухгалтерського та податкового обліку, інші документи, підтверджуючи реальність господарської операції.

Скаржник вважає, що суд порушив ст. 43 ГПК України, а саме неповно дослідив та з'ясував обставини , що стосуються фактичного виконання спірного договору, а також обставин підписання спірного договору та встановлення особи , яка фактично підписала з боку ФОП Ковальського С.Л. спірного договору , Акту № 13 та інших документів.

Просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 13 травня 2015 року у справі №903/212/15 та прийняти нове рішення , яким визнати недійсним Договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10. 2013 року , укладений між ФОП Ковальським Степаном Лукичем та ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам".

У запереченнях на апеляційну скаргу ФОП Ковальський С.Л. наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого вказує, що рішенням господарського суду Волинської області від 23.12.2014р. у справі № 903/1112/14, яке залишене без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 17.02.2015р. та Вищого господарського суду України від 22.04.2015р., ДП "Агрофірми Луга-Нова" ПП "Універсам" з абсолютно аналогічних підстав було відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним укладеного між тими самими сторонами Договору № 11 від 02.09.2013р. про надання послуг по збиранню врожаю 2013р. А тому обставини, встановлені у вказаному рішенні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України, мають приюдиційне значення і не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Також зазначає, що доводи апелянта про те, що договір № 13 від 20.10.2013р. є неукладеним, оскільки не підписаний особисто підприємцем Ковальським С.Л., а його довіреність не засвідчена нотаріально і не завірена печаткою підприємця спростовуються приписами ст. 207 ЦК України, яка покладала обов'язок скріплювати печаткою довіреності та правочини лише на юридичну особу, в той час, коли жодна норма закону не зобов'язувала фізичну особу - підприємця нотаріально засвідчувати та скріплювати печаткою довіреність на представництво, підписання договорів та вчинення інших правочинів.

За таких обставин, на підставі довіреності від 15.08.2013р. Базярук В.П., як уповноважений представник ФОП Ковальського С.Л., мав всі відповідні законні повноваження діяти від імені свого довірителя у відносинах з третіми особами, зокрема, підписувати договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. та акт № 13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р.

Окрім того, неукладеність правочину не може бути предметом вимог про визнання договору недійсним, про що чітко зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові №214/203 від 15.01.2003р.

Просить залишити рішення господарського суду Волинської області від 13.05.2015р. у справі № 903/212/15 без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" - без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у ній. Просив скасувати рішення господарського суду Волинської області від 13 травня 2015 року у справі № 903/212/15 та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним Договір № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10. 2013 року, укладений між ФОП Ковальським Степаном Лукичем та ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам".

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях. Просив залишити рішення господарського суду Волинської області від 13.05.2015р. у справі № 903/212/15 без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20 жовтня 2013р. між фізичною особою - підприємцем Ковальським Степаном Лукичем (далі - виконавець) та Дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" в особі директора Остапчука В.А. (далі - замовник), був укладений договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року (далі - Договір).

Згідно п.1.1 Договору предметом договору є надання виконавцем послуг по збиранню врожаю зернових та технічних культур на площах замовника у відповідності з агротехнічними вимогами в слідуючих обсягах: культура - кукурудза, площа - 664 га, розцінка - 330 грн./га, сума - 219 120 грн.

Згідно пунктів 1.2.-1.3 Договору орієнтовна сума договору складає 219120грн. На момент виконання договору ціна може підлягати корегуванню, про що складається додаткова угода.

Згідно п. 1.4. Договору сільськогосподарські роботи проводяться на пальному замовника. Списання пального здійснюється згідно типових норм списання пального, розроблених НДІ "Украгропромпродуктивність", з урахуванням коригуючи коефіцієнтів. Перегони техніки між господарствами за вказівкою замовника здійснюється на пальному Замовника.

Згідно п.2.1 (п.п.2.1.1-2.1.5) Договору замовник зобов'язується забезпечити щоденний контроль за якістю виконання робіт, належні умови для проведення робіт по ремонту та технічному обслуговуванню техніки виконавця під час виконання сільськогосподарських робіт, передбачених даним Договором, проводити зачистку площ, що надаються для збирання технікою виконавця від каміння, металобрухту і інших сторонніх предметів, забезпечити за свій рахунок своєчасну заправку комбайнів виконавця якісними паливно-мастильними матеріалами, безперебійним транспортування зерна від збиральної техніки, житлом та щоденним триразовим харчуванням працівників виконавця та залучених виконавцем осіб, охорону та належне зберігання техніки виконавця протягом терміну перебування в господарстві, погрузку, вигрузку і транспортування навісного обладнання в "польових умовах" по замовленню виконавця, забезпечити облік намолоченого зерна і зібраної площі по полях, культурах і щоденно видавати комбайнеру, або представнику виконавця реєстр відправки зерна з поля, вказуючи в ньому обсяги виконаних робіт (намолоченого зерна в кг., зібрана площа в га).

Згідно пункту 2.1.5 Договору в день закінчення виконавцем робіт сторони оформляють Акт здачі-приймання виконаних робіт в двох примірниках з зазначенням обсягів та вартості наданих послуг за підписом керівника, або осіб за дорученням, скріпити його печатками.

Згідно пункту 2.1.6 Договору, замовник зобов'язаний оплатити повну вартість виконаних робіт по збиранню сільськогосподарських культур.

Згідно п.п.3.1.1 Договору виконавець зобов'язаний здійснити сільськогосподарською технікою обсяг робіт, передбачений в п. 1.1. даного Договору, власними силами та засобами та ін.

Згідно п.п.3.1.3 Договору виконавець (його працівники) зобов'язуються виконувати роботу на свій ризик, самостійно організовувати виконання робіт, проводити інструктажі з питань охорони праці своїм механізаторам, не підлягає під дію правил внутрішньо-трудового розпорядку Замовника; регулює трудові відносини самостійно; не має права на одержання допомоги, виплат соціального характеру від Замовника, самостійно сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне, соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та проводить відповідні виплати своїм працівникам.

Згідно п. 4.1 Договору після виконання робіт складається акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому зазначаються обсяги виконаних робіт, якість та їх вартість згідно п. 1.1. даного Договору.

Згідно п. 8.1. цього договору, термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунку-до повного виконання договірних зобов'язань.

Даний договір підписано Остапчуком В.А. - директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплено печаткою підприємства (а.с. 9-10), з боку ФОП Ковальського С.Л. - фактично Базяруком Володимиром Павловичем, що діяв на підставі довіреності б/н від 15.08.2013р.

Позивач, вважаючи договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.13р. таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки директор Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" Остапчук В.А. не мав повноважень на підписання зазначеного договору, отже діяв з перевищенням повноважень , звернувся до суду з позовом до ФОП Ковальського С.Л. про визнання його недійсним.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати наступні положення чинного законодавства .

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом про те, що спірний договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої - третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вбачається з заявлених вимог, предметом позову у вказаній справі є вимога позивача про визнання недійсним договору від 20.10.2013р. № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, а підставами позову - обставини, пов'язані із укладанням вказаного договору директором позивача з перевищенням повноважень, встановлених Статутом підприємства та не підписання договору з боку відповідача, а тому вважає його неукладеним, відсутності правових підстав, повноважень для підписання договору представником відповідача (довіреність не завірена нотаріально, не завірена печаткою підприємця).

Щодо заявленої позивачем підстави , що договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. суперечить чинному законодавству, оскільки підписаний директором Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" Остапчуком В.А. з перевищенням повноважень встановлених статутом підприємства (без дозволу вищого органу засновника), суд зазначає наступне.

Частинами 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до частини другої стаття 207 Цивільного кодексу України (у редакції станом на дату укладання спірного договору) правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як встановлено судом першої інстанції, оспорюваний договір від імені Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" був підписаний директором позивача Остапчуком Володимиром Адамовичем, який діяв на підставі Статуту підприємства.

Пунктами 7.1, 7.2, 7.5 Статуту визначено, що вищим органом Дочірнього підприємства є вищий орган засновника, а оперативне управління діяльністю Дочірнього підприємства здійснюється директором; директор Дочірнього підприємства організовує всю роботу в Дочірньому підприємстві, діє без довіреності за погодженням з вищим органом засновника укладає угоди, контракти від імені Дочірнього підприємства, приймає рішення про використання майна Дочірнього підприємства та його фінансових засобів, представляє його у всіх установах, організаціях, підприємствах, видає довіреності, накази, розпорядження та вказівки, відкриває рахунки в банках, за погодженням з вищим органом засновника затверджує посадовий розклад.

Згідно із ч.ч 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, які він представляє (ст. 239 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює наявне в матеріалах справи повідомлення від директора ПП "Універсам" про відсутність погодження вищим органом засновника ДП "Агрофірма Луга - Нова" ПП "Універсам" на укладення договору про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року № 13 від 20.10.13р. із ФОП Ковальським С.Л. (а.с. 90).

Так, статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Доказом наступного схвалення договору № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. є те, що ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" прийняло виконання договору шляхом підписання директором ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" Остапчуком В.А. Акту № 13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. та зазначило, що роботи виконувались зерноуборочними комбайнами МАССЕЙ ФЕРГЮСОН. Підприємець Ковальський Степан Лукич був допущений позивачем до збирання кукурудзи на площі 664 га, як це і передбачено пунктом 1.1. договору, виконав його умови, передав зібране зерно позивачу, будь-яких зауважень щодо якості виконаних робіт позивач не мав, що стверджується вищезазначеним актом, та додатково підтверджується дорожніми листами тракториста: № № 1728, 1729, 1749, 1750, 2215, 2218, 2020 наданими представником відповідача.

Облік та отримання зібраного зерна та, в результаті, прийняття без будь-яких зауважень, за Актом прийняття виконаних робіт №13 від 05 грудня 2013 року, проведених відповідачем робіт по збиранню врожаю кукурудзи на 664 га, з ціною 330 грн. за 1 га, на загальну суму 219 120,00 грн. свідчать про виконання даного договору.

Крім того, відповідно до п.2.6. п.2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року, визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами, тобто можливість припинення господарського зобов'язання передбачена лише на майбутнє, оскільки, неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, зокрема, спожиті послуги).

Врахувавши приписи вищенаведених норм законодавства, та з'ясувавши, що договір був фактично виконаний відповідачем і виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем без зауважень за Актом прийняття виконаних робіт № 13 від 05.12.2013р., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про схвалення спірного договору позивачем, у зв'язку із чим було правомірно відмовлено у задоволенні позову з цієї підстави.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Вищого господарського суду України від 22.04.15р. у справі №903/1112/14.

Щодо підстав позивача, що договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. суперечить чинному законодавству, оскільки він не підписаний з боку відповідача, тому є неукладеним, відсутні правові підстави та повноваження для підписання договору представником відповідача (довіреність не посвідчена нотаріально, не завірена печаткою підприємця), суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. не суперечить чинному законодавству, оскільки підписаний з боку позивача - директором дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплений печаткою, а зі сторони відповідача - уповноваженим його представником Базяруком В.П. згідно довіреності б/н від 15.08.2013р.На його виконання були вчинені сторонами дії, які свідчать про його схвалення. Представник ФОП Ковальського С.Л. - Базярук В.П. мав відповідні повноваження, проте у правочині помилково відсутні вказівки на те, що його укладено від імені підприємця, що не може бути підставою для визнання його недійсним. В даному випадку договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р., слід вважати вчиненим від імені ФОП Ковальського С.Л .

Разом з тим, Рівненський апеляційний господарський суд погоджується із судом першої інстанції, що обов'язку фізичної особи - підприємця видавати нотаріально завірену довіреність на підписання спірного договору немає, як і немає обов'язку скріплювати його печаткою, що підтверджується нижченаведеним.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Це означає, що люди, громадяни України, фізичні і юридичні особи здійснюють свої права за принципом "дозволено все, що не заборонено законом".

Таким чином, людям, громадянам України, фізичним і юридичним особам дозволено все, що не заборонено законами України і Конституцією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Статтею 1 ГК України визначено,що господарський кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання

Відповідно до ст. ст. 2, 55 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є, зокрема, суб'єкти господарювання - учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є, зокрема, господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України , державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

В силу положень ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності, є господарсько-виробничими відносинами.

Стаття 4 ГК України розмежовує відносини у сфері господарювання з іншими видами відносин, зазначаючи, що не є предметом регулювання цього кодексу майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України , одночасно вказуючи при цьому, що особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються саме Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Стаття 50 Цивільного кодексу України передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Iнформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Згідно ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

У господарських відносинах фізичні особи-підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до єдиного державного реєстру.

Набуття Ковальським С.Л. статусу суб'єкта підприємницької діяльності (фізичної особи-підприємця) підтверджується копіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серія АВ №810673 (а.с.28) .

Частиною 2 ст. 128 ГК України передбачено, що громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Під час здійснення господарської діяльності фізичні особи-підприємці, реалізують свою господарську компетенцію, тобто сукупність господарських прав та обов'язків. При цьому решта прав та обов'язків фізичної особи, що становлять її правоздатність як людини, набуваються та виконуються нею поза межами здійснення нею господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України та регулюються ним. Останнє випливає зі змісту ч. 3 ст. 45 ГК України, відповідно до якої щодо громадян положення цього кодексу поширюються на ту частину їх діяльності, яка за своїм характером є підприємницькою.

Стаття 51 ЦК України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Також відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України про статус фізичної особи - підприємця: проблеми застосування законодавства від 14.01.2011 р. зазначено, що саме у господарських відносинах фізичні особи - підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців.

Крім того, на офіційному порталі Державної фіскальної служби України на запитання чи зобов'язані ФОП використовувати печатку при здійсненні підприємницької діяльності? надано відповідь,у якій зазначено, що стаття 128 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV зі змінами та доповненнями, яка визначає особливості статусу громадянина як суб'єкта господарювання, не містить вимог щодо обов'язкової наявності печатки у суб'єкта господарювання. Питання використання печатки при здійсненні господарської діяльності фізичні особи - підприємці, у тому числі платники єдиного податку, вирішують особисто, в залежності від специфіки діяльності.

Згідно ст.207 ЦК України (в редакції 11.10.2013р. - на момент укладення Договору та Акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р.) правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Тобто обов'язок скріплювати правочин печаткою покладений лише на юридичну особу.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами; довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За змістом цієї норми довіреністю є письмовий документ, що підтверджує повноваження представника діяти від імені довірителя у відносинах з третіми особами. Тому довіреність є чинною незалежно від того, чи ґрунтується вона на договорі, акті органу юридичної особи, чи не ґрунтується, а випадки, наведені у частині першій та другій статті 244 ЦК України, не складають виключного переліку випадків, у яких може видаватися довіреність.

Судом встановлено, що письмова довіреність б/н від 15.08.2013р., яка видана ФОП Ковальським С.Л. на підписання договорів та актів про їх виконання, підтверджує повноваження представника Базярука В.П. діяти від імені довірителя у відносинах з третіми особами.

Посилання позивача, що Акт №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. не відповідає вимогам до оформлення первинних документів не приймається судом, як необґрунтоване, оскільки позивачем не зазначено, які саме реквізити відсутні в даному акті. Проте, Акт №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. містить обов'язкові реквізити первинних та зведених облікових документів, що зазначені в ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Посилання позивача, що Акт №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. не укладений до спірного договору, не приймається судом, оскільки даний акт містить конкретне посилання на Договір № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. Даний акт підписано представником ФОП Ковальського С.Л. (фактично Базяруком В.П.), що зазначено в самому акті.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

А тому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення господарського суду Волинської області від 13 травня 2015 року у справі № 903/212/15.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 13 травня 2015 року у справі №903/212/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.