ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Справа № 910/13200/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Малетича М.М.

суддів Мамонтової О.М.

Круглікової К.С.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явилися

від відповідача не з'явилися

розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Бобровського Петра Костянтиновича на рішення господарського суду міста Києва від 27.11.14р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.15р.

у справі № 910/13200/14

за позовом фізичної особи-підприємця Бобровського Петра Костянтиновича,

м. Маріуполь

до ТОВ "Трансмарі", м. Київ

про стягнення 533590 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.11.14р. у справі № 910/13200/14 (суддя Головіна К.І.) позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 100531 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 33027 грн. 3 % річних та 193041 грн. інфляційних втрат, в решті позову - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.15р. (головуючий Мартюк А.І., судді Зубець Л.П., Новіков М.М.) вказане рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами в частині відмови у стягненні 206991 грн. пені, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 27.11.14р. та постанову від 23.03.15р. в цій частині скасувати, прийняти нове рішення, яким вимоги про стягнення пені задовольнити або направити справу до суду апеляційної інстанції на повторний розгляд. В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, ч. 2 ст. 258, ст. 266, ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на слідуюче.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.12р .у справі № 05-5-7/1716-48/391-2012, яке набрало законної сили, з ТОВ "Трансмарі" на користь фізичної особи-підприємця Бобровського Петра Костянтиновича стягнуто 28355 грн. боргу в зв'язку з невиконанням договору позики від 07.10.02р., укладеного між позивачем та відповідачем і додаткової угоди до нього від 19.11.03р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.02.14р. у справі № 05-5-49/6217, яке набрало законної сили, з ТОВ "Трансмарі" на користь фізичної особи-підприємця Бобровського Петра Костянтиновича стягнуто 85065 грн. боргу в зв'язку з невиконанням договорів позики від 09.07.02р. № 5276 (додаткова угода від 19.11.03р. № 2931), від 09.08.02р. № 5921(додаткова угода від 19.11.03р. № 2932), від 04.10.02р. №7352 ( додаткова угода від 19.11.03р. № 2933).

02.07.14р. фізична особа-підприємець Бобровський Петро Костянтинович звернувся з позовом до ТОВ "Трансмарі" про стягнення 206991 грн. пені за один рік, 100531 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 33027 грн. 3 % річних, розрахованих за період з 19.05.04р. по 19.06.14р., 193041 грн. інфляційних втрат (за червень 2004 - травень 2014 років) у зв'язку з невиконанням зобов'язань щодо повернення коштів за договорами позики.

Рішення господарського суду міста Києва від 27.11.14р.у справі № 910/13200/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.15р., позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 100531 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 33027 грн. 3 % річних та 193041 грн. інфляційних втрат; в решті позову - відмовлено.

Статтею 610 ЦК України встановлено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 і 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 65 ГПК України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, зобов'язує сторони виконати певні дії, витребує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору (ч.4 даної норми).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч. 2 ст. 99 ГПК України).

Судами встановлено, що відповідач зобов'язання за вищевказаними договорами позики порушив, рішення господарського суду м. Києва від 15.10.12р .у справі № 05-5-7/1716-48/391-2012 та від 10.02.14р. у справі № 05-5-49/6217 не виконав, грошові кошти не повернув, а тому суди обґрунтовано задовольнили вимоги про стягнення відсотків за користування чужими коштами, інфляційних втрат та 3% річних за перевіреним розрахунком.

Однак, на думку колегії, суди передчасно відмовили у стягненні 206991 грн. пені з наведених підстав, оскільки ні місцевий, ні апеляційний господарський суд не витребували у позивача уточнений розрахунок пені із зазначенням конкретного періоду її нарахування. У разі неподання без поважних причин витребуваних ухвалою суду матеріалів, необхідних для вирішення спору, господарський суд у відповідності до п. 5 ч.1 ст. 81 ГПК України залишає позов без розгляду.

Враховуючи, що за приписами ч. 2 ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення від 27.11.14р. та постанова від 23.03.15р. підлягають частковому скасуванню, в зв'язку з порушенням норм процесуального права, а справа в частині відмови у стягненні пені - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам необхідно взяти до уваги викладене, додатково встановити чи погоджено сторонами нарахування пені у вказаних договорах позики (додаткових угодах) і у якому розмірі, та вирішити спір згідно з вимогами чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Бобровського Петра Костянтиновича задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 27.11.14р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.15р. у справі № 910/13200/14 скасувати щодо відмови у стягненні 206991 грн. пені.

Справу № 910/13200/14 в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

В решті - рішення господарського суду міста Києва від 27.11.14р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.15р. у даній справі залишити без змін.

Головуючий суддя М.М. Малетич

Судді: О.М. Мамонтова

К.С. Круглікова