ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. Справа № 914/4594/13

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу Львівської міської ради, м. Львів № 1104/вих.-867 від 23.04.2015 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р.

у справі № 914/4594/13

за позовом: Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Комунального підприємства "Крокус - послуги", м. Львів,

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів,

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімпобутсервіс", м. Львів,

про визнання незаконним та скасування наказу

За участю представників :

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився.

Сторонами та третіми особами явку представників в судове засідання не забезпечено, хоча належним чином сторони та треті особи були повідомлені про час і місце розгляду справи, розгляд справи відкладався за клопотаннями скаржника та третьої особи 1.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась судом обов"язковою, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р. у справі №914/4594/13 (суддя Яворський Б.І.) відмовлено у задоволенні позовних вимог Львівській міській раді до КП "Крокус - послуги", за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ "Хімпобутсервіс" про визнання незаконним та скасування наказу.

Львівською міською радою подано апеляційну скаргу № 1104/вих.-867 від 23.04.2015 р., в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задоволити, посилаючись на те, що рішення суду є необгрунтоване та незаконне. Зокрема, скаржник зазначає, що судом помилково застосовано п.10 ч.2 ст.16 та ст.393 ЦК України, оскільки Львівська міська рада звернулась до суду не з метою оскарження рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, а оскаржила наказ підприємства.

Скаржник вважає, що оспорюваний наказ породжує права та обов»язкт для ТОВ «Хімпобутсервіс» та Львівської міської ради, припиняє цивільні правовідносини, які існують між КП «Крокус-послуги» та Львівською міською радою.

Також, скаржник зазначає, що виданий відповідачем наказ №18 виданий без згоди на це територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, обмежує права територіальної громади м.Львова, повноваження Львівської міської ради. Наказ КП про передачу права оренди приміщень комунальної власності не був погоджений Львівською міською радою (уповноваженим орагном власника), Управлінням комунальної власності (виконавчим органом Львівської міської ради, уповноваженим на здійснення управління майном, що належить до комунальної власності міста, надання в оренду комунального майна). Статутом комунального підприємства не передбачено права комунального підприємства передавати третім особам без згоди на це власника комунального майна - Львівської міської ради своє право оренди цього майна.

ТОВ "Хімпобутсервіс" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників третьої особи 1 та третьої особи 2 в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п.4.1 Статуту КП "Крокус-послуги" майно підприємства становлять основні фонди та обігові кошти, а також цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Майно підприємства, передане йому власником згідно акту прийому-передачі, закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та Статуту (п.4.2 статуту). Підприємство має право, за погодженням з уповноваженим власником здавати в оренду відповідно до чинного законодавства підприємствам, організаціям та установам, а також громадянам нежитлові приміщення, окремо стоячі будівлі, устаткування, транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності, які йому належать, а також списувати їх з балансу (п.4.4 статуту) (том ІІІ а.с.21-25).

11.12.2006 р. між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, та комунальним підприємством "Крокус-послуги" укладено договір оренди № Ш-4907-5 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень). Відповідно до п. 1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 26, загальною площею 27,30 кв.м, які знаходяться на балансі ЛКП "Янів-40". Цільовим призначенням об'єкта оренди є приймальний пункт (п.2 договору).Термін договору оренди визначений з 11.12.2006 р. до 10.12.2007 р.(п. 4.1 договору) (том І а.с.30-31).

11.12.2006 р. між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, та комунальним підприємством "Крокус-послуги", укладено договір оренди № Ф-4906-5 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень). Відповідно до п. 1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 13, загальною площею 44,40 кв.м, які знаходяться на балансі ЛКП "Навколо базару". Цільовим призначенням об'єкта оренди є хімчистка (приймальний пункт) (п.2 договору). Термін договору оренди визначений з 11.12.2006 р. до 10.12.2007 р.(п. 4.1 договору) (том І а.с.28-29).

Наказом Управління комунального майна Львівської міської ради № 174-с від 02.10.2006 р. дозволено орендарю КП "Крокус - послуги" передати в суборенду ТОВ "Хімпобутсервіс" нежитлові приміщення у м. Львові по вул. Шевченка, 26, загальною площею 27,30 кв.м (том І а.с.88).

01.02.2007р. між КП "Крокус-послуги" та ТОВ "Хімпобутсервіс" укладено договір суборенди №3 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), яким передано ТОВ "Хімпобутсервіс" в суборенду нежитлові приміщення у м. Львові по вул. Шевченка, 26, загальною площею 27,30 кв.м. для надання побутових послуг (том І а.с.89-90).

Наказом Управління комунального майна Львівської міської ради за №173-с від 02.10.2006 р. дозволено орендарю КП "Крокус - послуги" передати в суборенду ТОВ "Хімпобутсервіс" нежитлові приміщення у м. Львові по вул. Федьковича, 13, загальною площею 44,40 кв.м. (том І а.с.95).

Надалі, 15.12.2006 р. КП "Крокус-послуги" та ТОВ "Хімпобутсервіс" укладено договір суборенди № 2 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), яким передало ТОВ "Хімпобутсервіс" в суборенду нежитлові приміщення у м. Львові по вул. Федьковича, 13, загальною площею 44,40 кв.м. для надання побутових послу (том І а.с.96-97).

17.07.2007 р. директор КП "Крокус-послуги" видав наказ за № 18 про передачу ТОВ "Хімпобутсервіс" права оренди на приміщення по вул. Шевченка. 26 та по вул. Федьковича, 13 (том І а.с.104).

Між КП "Крокус послуги" і ТзОВ "Хімпобутсервіс" 20.07.2007р. складено акт приймання - передачі майнових прав володіння та користування нежитловими приміщеннями (том І а.с.111).

Львівська міська рада вважає, що у відповідача відсутні повноваження на передачу права оренди третій особі без згоди Львівської міської ради, а також враховуючи ту обставину, що скаржником не приймалось рішення про передачу ТОВ "Хімпобутсервіс" прав КП "Крокус-послуги" щодо володіння та користування спірними приміщеннями, просить визнати незаконним та скасувати наказ "КП "Крокус-послуги" № 18 від 17.07.2007р. про передачу ТОВ "Хімпобутсервіс" права оренди на приміщення по вул. Шевченка. 26 та по вул. Федьковича, 13.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч.2 ст.11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду з вимогою про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, з огляду на вищенаведену норму закону, позивачем за даним позовом може бути власник або титульний володілець, право власності (або інше титульне право) якого порушене виданням переліченими органами актів.

Умовою для подання такого позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеними органами, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності або іншого титульного права. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта.

Відповідно до п.1 роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26.01.2000 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Враховуючи наведене судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що наказ № 18 про передачу ТОВ "Хімпобутсервіс" права оренди на приміщення по вул. Шевченка. 26 та по вул. Федьковича, 13 виданий не державним чи іншим органом влади, а комунальним підприємством не є актом індивідуальної дії та не породжує жодних цивільних правовідносин для сторін спору, оскільки не передбачений ст.11 ЦК України, у якій міститься перелік підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. Отже, такий наказ не може порушувати прав територіальної громади чи Львівської міської ради.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що видача спірного наказу порушує її права як власника зазначеного вище майна не береться до уваги судовою колегією, оскільки вона вправі звернутися до суду за захистом свого порушеного права у спосіб, визначений законом.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм місцевим господарським судом першої інстанції належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно із ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Скаржником не надано суду достатній та обгрунтованих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, оскільки оспорюваний наказ не породжує, не змінює та не припиняє цивільних правовідносин для сторін у справі та не може порушувати права територіальної громади.

Щодо поданої третьою особою на стороні відповідача заяви про застосування строків позовної давності, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні зазначеної заяви, оскільки частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Оскільки заява про застосування строку позовної давності подана третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача, остання не підлягає задоволенню.

Також судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, оскільки останнім не надано доказів в підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування забезпечення позову.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за перегляд рішення суду у даній справі в апеляційному порядку покласти на позивача в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р. у справі №914/4594/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.07.2015р.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.