Господарський суд Чернігівської області
===================================================================================================================================================================
УХВАЛА

"06" липня 2015 р. Справа № 927/742/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсільгоспмаш»,

Бульвар 1-го Травня,13, м. Біла Церква, Київська область, 09107

До відповідача: Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту

сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних

наук України,

вул. Перемоги, 5, с.Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська обл., 16433

про стягнення 132 077грн.20коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: 16.06.2015р., 30.06.2015р. - Нагапетян Н.О. представник довіреність від 30.05.2015р., 06.07.2015р. - Нагапетян Н.О. представник довіреність від 02.07.2015р

Від відповідача: 16.06.2015р., 30.06.2015р., 06.07.2015р. - Гнатченко П.М. представник довіреність №63 від 28.05.2015р., Серик М.М. представник довіреність №64 від 28.05.2015р.

Ухвала виноситься після оголошеної в судовому засіданні з 16.06.2015р. по 30.06.2015р. та з 30.06.2015р. по 06.07.2015р. перерви на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. у сумі 51942,72грн. за період з 02.11.2014р. по 05.03.2015р.; 31855,32грн. пені за період з 02.11.2014р. по 05.05.2015р., нарахованої згідно п.7.1 договору; 156,10грн. штрафу згідно п.7.3 договору; 22114,16грн. неустойки за період з 05.02.2015р. по 05.03.2015р., нарахованої згідно п.8.5 договору; 14213,00грн. відшкодування витрат за повернення предмета лізингу згідно п.3.4.6 договору; 11214,27грн. індекс інфляції за період з 02.11.2014р. по 31.03.2015р.; 581,63грн. 3% річних за період з 02.11.2014р. по 05.05.2015р.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що договір лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 було укладено між сторонами 29.07.2014р., а 29.01.2015р. позивач направив відповідачу повідомлення №39 про відмову від договору та повернення предмета лізингу, яке було отримане 05.02.2015р., що підтверджується копією поштового повідомлення, що з 05.02.2015р. припинилися правовідносини за договором згідно ч.2 п.8.3 договору №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. Відповідач вважає, що оскільки позивач відмовився від договору в односторонньому порядку і лізингові платежі повинні сплачуватися до дати припинення зобов'язань за договором, згідно з графіком лізингових платежів підприємство відповідача повинно сплатити 46421,32грн. лізингових платежів, натомість позивач вважає, що сума основного боргу становить 51942,72грн. Також відповідач заперечував стосовно суми нарахування пені за договором, зазначивши, що позивач нарахував пеню в розмірі 31855,32грн. всупереч приписам ч.6 ст.232 ГК України та неправомірно нарахував пеню за період з 05.02.2015р. по 05.05.2015р., оскільки договір припинив свою дію 05.02.2015р. Крім того, відповідач не погодився з визначенням позивачем розміру пені не від суми заборгованості, а від вартості лізингу, оскільки це суперечить приписам ч.3 ст.549 ЦК України. Відповідач просив суд при визначенні розміру зменшення пені взяти до уваги, що підприємство належить до державного сектору економіки, що під час збору врожаю вийшла зі строю кукурудзозбиральна машина КМС-6-03 (предмет лізингу), а підприємство виробник ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» у листі 01-970 від 25.12.2014р. фактично відмовило у гарантійному ремонті предмету лізингу, що відповідач наймав іншу зернозбиральну техніку у зв'язку з чим поніс збитки, що купував за свої кошти нові запчастини, замінив їх і це відображено в акті приймання передачі від 05.03.2015р. Крім того, відповідач заперечував проти стягнення неустойки у сумі 22114,16грн., фактично нарахованої з 05.02.2015р. по 05.03.2015р., вважаючи, що нарахування неустойки за договором (зобов'язанням), якого не існує, не є правомірним. Відповідач просив суд врахувати, що позивач мав можливість самостійно забрати предмет лізингу вже 15.02.2015р., але не зробив цього, тим самим затягнув перебування предмету лізингу у відповідача до 05.03.2015р. на 20 календарних днів. У поданому відзиві відповідач також заперечує стосовно нарахування та стягнення витрат на транспортування предмета лізингу, зазначивши, що договір припинив свою дію 05.02.2015р., отже позивач повинен вимагати відшкодування збитків, а не стягнення витрат за договором, який припинив свою дію. Окрім того, відповідач зазначив, що підприємство опинилося у скрутному матеріальному становищі, кредиторська заборгованість складає 19441тис.грн., негайне стягнення боргу в повному обсязі поставить підприємство в скрутне фінансове становище та може призвести до скорочення кількості працівників та їх звільнення, та просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, які заявив до стягнення позивач, враховуючи той факт, що останній вже отримав назад предмет лізингу, та просив відстрочити виконання рішення суду до 01.09.2015р.

У судовому засіданні 02.06.2015р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 02.06.2015р. представник відповідача Гнатченко П.М. усно визнав позовні вимоги в частині стягнення штрафу у сумі 156,10грн., в решті позову заперечував з підстав зазначених у відзиві.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні 16.06.2015р. надали клопотання про нездійснення технічної фіксації судового процесу, які задоволені судом та долучені до матеріалів справи.

До початку судового засідання від відповідача надійшли письмові пояснення з детальним контррозрахунком сум заявлених до стягнення позивачем та письмовим обґрунтуванням правової позиції №69 від 11.06.2015р., в яких зазначив, що відповідач перестав сплачувати лізингові платежі з 01.11.2014р., 29.01.2015р. позивач направив відповідачу повідомлення №39 про відмову від договору та повернення предмета лізингу, яке було отримане 05.02.2015р., тобто 05.02.2015р. припинилися правовідносини сторін за договором лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. Оскільки позивач відмовився від нього в односторонньому порядку, з 05.02.2015р. договір припинив свою дію, 05.03.2015р. позивач отримав предмет лізингу, про що свідчить акт приймання-передача предмета лізингу з лізингу, відтак, наслідком розірвання договору є відсутність у ТОВ «Укрсільгоспмаш» обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність ДП «ДГ Іванівка», а отже і відсутність права вимагати неоплачену вартість предмету лізингу, такої правової позиції дотримується ВСУ (постанова від 01.10.2013 у справі №11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013 у справі №7/5005/2240/2012), рішення якого в силу положень ст.111-28 ГПК України є обов'язковими для всіх судів України. Відповідач вважає, що позивач має право на стягнення лише річної комісії за супроводження договору лізингу у розмірі 7% згідно п.4.1 договору, як на оплату яку отримує лізингодавець за укладання та супроводження цього договору. Згідно графіку сплати лізингових платежів річна комісії 7% становить: 01.11.2014р. відповідач повинен був сплатити 645,00грн., 01.12.2014р. - 580,50грн., 01.01.2015р. - 516,50грн., 01.02.2015р. - 451,50грн., всього за період з 01.11.2014р. по 01.02.2015р. відповідач повинен був сплатити комісію у розмірі 2193,50грн. Відповідач зазначив, що оскільки він визнає позовні вимоги за основним боргом в сумі 2193,50грн., то пеня згідно п.7.1 договору повинна нараховуватися на суму несплачених лізингових платежів по періодам починаючи з 01.11.2014р. по 05.02.2015р. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період та навів контррозрахунок пені в сумі 1750,84грн. Відповідач зазначив, що нарахування неустойки за договором (п.8.5), якого не існує не є правомірним, факт отримання лізингодавцем назад предмета лізингу та неповернення ним вже сплачених лізингових платежів дають суду правові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки лізингодавець в результаті відмові від договору отримав набагато більше ніж у разі його повного виконання. Крім того, відповідач навів свої заперечення стовно нарахування витрат на транспортування предмета лізингу за договором, стосовно нарахування інфляційних та 3% річних. Відповідач визнав позовні вимоги про нарахування штрафу у розмірі 156,10грн. за порушення умов договору стосовно страхування предмета лізингу та просив врахувати фінансовий стан підприємства при винесені рішення.

Одночасно від відповідача надійшло клопотання №71 від 16.06.2015р. про залучення документів до матеріалів справи, яке задоволено судом, документи долучені до матеріалів справи.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про залучення матеріалів до справи №522 від 15.06.2015р., в т.ч. додаткових пояснень №520 від 12.06.2015р., яке задоволено судом, документи долучені до матеріалів справи. У додаткових поясненнях №520 від 12.06.2015р. позивач виклав свою позицію стосовно заперечень відповідача проти позову, а саме стосовно суми основного боргу, суми нарахування пені, суми нарахування неустойки за договором, нарахування витрат на транспортування предмету лізингу, зменшення розміру штрафних санкцій, відстрочення виконання рішення суду.

Від позивача надійшло клопотання про залучення матеріалів до справи №546 від 26.06.2015р., в т.ч. додаткових пояснень №541 від 26.06.2015р., яке задоволено судом, документи долучені до матеріалів справи. У додаткових поясненнях №541 від 26.06.2015р. позивач виклав свою позицію щодо заперечень відповідача проти позову та розрахунку суми основного боргу, заявленого до стягнення, вважаючи, що після припинення договору фінансового лізингу від 29.07.2014р. №ФЛ УСМ/2.07-2014 припиняються всі зобов'язання лише в частині наступних періодів, а що стосується порушень за період дії такого договору, то відповідач має у повній мірі нести відповідальність за свої винні дії. Розірвання договору фінансового лізингу за твердженням позивача не тягне за собою автоматичного припинення всіх зобов'язань сторін за договором.

Від відповідача надійшли письмові пояснення №103 від 30.06.2015р., в яких зазначив, що з метою врегулювання спору по даній справі підприємством було направлено офіційний лист-пропозицію №77 від 25.06.2015р. про укладення мирової угоди, та просив залучити документи до матеріалів справи. Клопотання відповідача про залучення документів задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Одночасно від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення стосовно курсової різниці лізингових платежів, в яких зазначив, що відповідач вважає, що позивач має право на стягнення лише річної комісії за супроводження договору лізингу у розмірі 7% згідно з п.4.1 договору лізингу, як на плату, яку отримує лізингодавець за укладання та супроводження цього договору до дати припинення договору. Згідно графіку сплати лізингових платежів річна комісія 7% становить: 01.11.2014 відповідач повинен був сплатити 645,00грн., 01.12.2014р. - 580,50грн., 01.01.2015р. - 516,50грн., 01.02.2015р. - 451,50грн., всього за період з 01.11.2014р. по 01.02.2015р. відповідач повинен був сплатити річну комісію у розмірі 2193,50грн., за таких обставин позивач може претендувати на стягнення курсової різниці лише з вищезазначених сум, за умови доведеності ним своєчасного виставлення рахунків-фактур на дані платежі. Відповідач також вважає, що позивач може претендувати лише на стягнення таких сум з урахуванням курсової різниці: дата сплати лізингового платежу 01.11.2014р. - сума боргу з урахуванням зміни курсу Євро 653,50грн., 01.12.2014р. - 677,54грн., 01.01.2015р. - 616,89грн., 01.02.2015р. - 512,61грн., всього 2460,54грн.

У відповідності до приписів ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.06.2015р. було оголошено перерву до 06.07.2015р. на 11:30 год., про що представники сторін були повідомлені під розписку.

Після оголошеної перерви у судове засідання з'явилися уповноважені представники сторін.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання від 03.07.2015р. про залучення документів до матеріалів справи, яке задоволено судом, документи долучені до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання від позивача 30.06.2015р. надійшло клопотання про залучення матеріалів до справи, яке задоволено судом, документи долучені до матеріалів справи.

Одночасно від позивача 30.06.2015р. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому зазначив, що з огляду на важливість та необхідність отримання доказів направлення листів на електронну адресу відповідача ТОВ «Укрсільгоспмаш» звернулося до провайдера ТОВ «УКРНЕТ» з запитом про надання даної інформації. У відповідь позивач отримав відмову з посиланням провайдера на неможливість надання даної інформації користувачу (текст відповіді позивач додав до клопотання). Враховуючи, що дані відомості мають бути надані лише за зверненням суду, позивач просить на підставі ст.38 ГПК України витребувати від ТОВ «УКРНЕТ» наступні докази: 1. Підтвердження провайдера (ТОВ «УКРНЕТ») про направлення листів (рахунків-фактур) з електронної пошти «» на e-meill «». 2. Підтвердження провайдера (ТОВ «УКРНЕТ») про отримання листів з електронної пошти «» на e-meill «».

Вирішення вказаного клопотання представники відповідача залишили на розсуд суду.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Дослідивши матеріали справи та умови договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р., зокрема, п.4.4. договору, в якому сторони передбачили направлення лізингодавцем рахунку-фактури засобами електронного зв'язку, розглянувши подане позивачем клопотання про витребування доказів та заслухавши пояснення повноважних представників сторін, суд приходить до висновку про необхідність витребування від провайдера ТОВ «УКРНЕТ» відомостей щодо направлення листів (рахунків-фактур) з електронної пошти позивача «» на e-meil відповідача «» та щодо отримання листів з електронної пошти «» на e-meill «», що стосуються предмету спору.

Представник позивача в судовому засіданні 06.07.2015р. надав клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів у зв'язку з задоволенням клопотання про витребування доказів від провайдера ТОВ «УКРНЕТ».

Представники відповідача у судовому засіданні проти вказаного клопотання представника позивача не заперечували.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

В силу ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів.

При цьому, в силу ст.69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Однак відповідно до ч.3 зазначеної статті, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи необхідність витребування додаткових документів, приймаючи до уваги обставини справи і те, що строк розгляду справи закінчується 20.07.2015р., з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання позивача та продовжити строк вирішення спору на 15 днів до 04.08.2015р. включно.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є неподання витребуваних доказів, необхідність витребування нових доказів.

Вислухавши пояснення та доводи представників позивача та відповідача, враховуючи необхідність витребування додаткових доказів, суд з метою повного та об'єктивного дослідження всіх обставин по даній справі, вважає за необхідне відкласти розгляд справи. За таких обставин розгляд справи підлягає відкладенню.

Керуючись ст. 22, 38, 69, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України суд,

У Х В А Л И В :

1. Продовжити строк розгляду спору на 15 днів до 04.08.2015р. включно.

2. Розгляд справи відкласти на 16.07.2015р. о 11год. 30хв. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду за адресою: 14000 м. Чернігів, проспект Миру 20, к. № 23.

3. Зобов'язати позивача: надати належним чином засвідчені копії відповідей відповідача вих.№22 від 30.01.2015р. та вих..№б/н від 11.02.2015р.; мотивоване письмове пояснення з нормативно-правовим обґрунтуванням щодо встановлення офіційного курсу гривні до Євро, часу його дії та застосування позивачем, відповідачем при визначенні різниці перерахунку попереднього лізингового платежу згідно п.4.4. договору за спірний період; всі документи на підтвердження своєї позиції щодо вимог позивача до відповідача та щодо заперечень відповідача проти позову; представнику в судовому засіданні мати документи, що підтверджують повноваження та посвідчують особу.

4. Зобов'язати відповідача надати: мотивоване письмове пояснення з нормативно-правовим обґрунтуванням щодо встановлення офіційного курсу гривні до Євро, часу його дії та застосування позивачем, відповідачем при визначенні різниці перерахунку попереднього лізингового платежу згідно п.4.4. договору за спірний період; всі документи на підтвердження своєї позиції щодо вимог позивача до відповідача та щодо заперечень відповідача проти позову; представнику в судовому засіданні мати документи, що підтверджують повноваження та посвідчують особу.

5. Відповідно до ст.38 Господарського процесуального кодексу України витребувати від товариство з обмеженою відповідальністю «УКРНЕТ» (03039 м. Київ, проспект 40 річчя Жовтня,26) докази, а саме: відомості з документальним підтвердженням щодо направлення листів (файлів), а саме рахунків-фактур: №800 від 01.11.2014р. на суму 11702,08грн. та від №805 від 01.11.2014р. на суму 847,68грн. (за даними позивача направлення відбулося 03.11.2014р.); №896 від 01.12.2014р. на суму 11637,58грн. та №801 від 01.12.2014р. на суму 277,25грн. (за даними позивача направлення відбулося 01.12.2014р.); №1 від 05.01.2015р. на суму 11573,08грн. та №2 від 05.01.2015р. на суму 2003,64грн. (за даними позивача направлення відбулося 08.01.2015р.); №77 від 02.02.2015р. на суму 11508,58грн. та №79 від 02.02.2015р. на суму 2392,83грн. (за даними позивача направлення відбулося 02.02.2015р.) з електронної пошти позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсільгоспмаш» «» на e-meill відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України «», та щодо отримання таких листів (файлів) користувачем (відповідачем) з електронної пошти «» на e-meill «».

Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРНЕТ» направити відповідь та витребувані судом відомості з документальним підтвердженням (відповідні роздруківки файлів) на електронну адресу господарського суду Чернігівської області у строк до 15.07.2015 року.

6. Уповноважити позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсільгоспмаш» (м. Біла Церква, Бульвар 1-го Травня, 13) на одержання відповіді та витребуваних судом відомостей з документальним підтвердженням (відповідні роздруківки файлів) від товариства з обмеженою відповідальністю «УКРНЕТ» (проспект 40 річчя Жовтня, 26, м. Київ), та надати їх у судове засідання.

7. Попередити сторони, що нез'явлення в судове засідання повноважних представників не є перешкодою для розгляду спору по суті.

8. Попередити сторони, що відповідно до п.5 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право стягнути до Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до 1700 грн. за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язковість виконання судових рішень, зокрема, ухвали господарського суду є обов'язковими для виконання на всій території України .

Суддя Н.Ю.Книш