ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р.Справа № 922/2489/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Вільхівка
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: Меньшикова В.Ю. (дов. № б/н від 13.03.2015 року);

від відповідача: ОСОБА_3 (договір про надання правової допомоги від 08.06.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 10 060,32 грн., з яких 8 735,09 грн. основна заборгованість, 46,83 грн. 3% річних та 1278,40 інфляційних втрат. А також просить покласти на відповідача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар згідно видаткових накладних №1709005 від 17.09.2014 року, №710003 від 07.10.2014 року, № 710006 від 07.10.2014 року, №1710002 від 07.10.2014 року, №1710010 від 17.10.2014 року та №512013 від 05.12.2014 року.

Ухвалою від 20.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.05.2015 року.

08.06.2015 року відповідач надав відзив на позовну заяву (вх.№23355, а.с. 53) у якому проти позову заперечує та вважає, що строк виконання зобов'язань відповідачем у розумінні ст. 530 ЦК України не настав, оскільки позивачем не було направлено вимогу відповідачу про стягнення боргу, а тому право позивача не порушено, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню

16.06.2015 року позивач через канцелярію суду надав заяву про уточнення позовних вимог у якій просить суд стягнути із відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 8 735,09 грн., три відсотки річних від простроченої суму боргу у розмірі 46,83 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 943,38 грн., та судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 1827,00 грн. та документи для долучення до матеріалів справи.

Пунктом 3.11. Господарського процесуального кодексу України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Судом ухвалою від 17.06.2015 року прийнято заяву позивача, як заяву про зменшення позовних вимог та подальший розгляд справи продовжено з її урахуванням.

У межах строків визначених ст. 69 ГПК України розгляд справи відкладався з 19.05.2015 року до 09.06.2015 року, з 09.06.2015 року до 17.06.2015 року та 17.06.2015 року до 02.07.2015 року.

У судовому засіданні 02.07.2015 року представник позивача надав заяву (вх.№26685) про зменшення розміру позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 8735,09 грн. та інфляційні втрати у розмірі 943,38 грн.

Враховуючи положення ст. 22 ГПК України, якими визначено право позивача до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, суд приймає заяву позивача до розгляду та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Судом у судовому засіданні 02.07.2015 року прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог та подальший розгляд справи ведеться із її урахуванням.

Представник відповідача у судовому засіданні надав заяву (вх.№26689) про припинення провадження у справі №922/2489/15 у зв'язку з відсутністю предмету спору, посилаючись на те, що ним сплачено суму основного боргу у розмірі 8735,09 грн. згідно платіжного доручення №745 від 01.07.2015 року (яке долучено до матеріалів справи).

Надані учасниками судового процесу документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Позивач проти заяви відповідача про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у сумі 8735,09 грн. заперечує частково та просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 8735,09 грн., у зв'язку із відсутністю предмету спору, а у частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 943,38 грн. просить позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази їх підтвердження, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, судом встановлено наступне.

З 17.09.2014 року на підставі видаткових накладних та домовленостей позивача та відповідача відбувалася поставка товару.

Згідно видаткових накладних №1709005 від 17.09.2014 року, № 710003 від 07.10.2014 року, № 710006 від 07.10.2014 року, №1710002 від 17.10.2014 року, №1710010 від 17.10.2014 року, №512013 від 05.12.2014 року (а.с. 21-26) відповідачеві був поставлений товар на загальну суму 11821,10 грн.

Як зазначає позивач, оплата за поставлений товар була проведена відповідачем частково на загальну суму 3086,01 грн., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 8735,09 грн.

20.02.2015 року сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2014 року по 20.02.2015 року, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 8735,09 грн.

За змістом ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлені спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договори поставок між сторонами було укладено у спрощений спосіб у вигляді видаткових накладних, доданих до позовної заяви. Наслідком чого стало виникненням у сторін господарських зобов'язань.

Поставка товару здійснювалася за погодженим з Відповідачем асортиментом, партіями за видатковими накладними. Факт отримання товару підтверджується підписами Відповідача в видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст.626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на момент подачі останнім позову складає 8735,09 грн.

Позивачем було направлено на адресу Відповідача лист вих. № 2301010 від 22 січня 2015 р. щодо надання графіку погашення заборгованості та сплати такої заборгованості.

02 лютого 2015 р. відповідач надав графік погашення заборгованості (а.с. 35), тим самим підтвердивши наявну заборгованість перед позивачем.

Проте, станом на день звернення до суду, заборгованість так і не була сплачена відповідачем, що і стало підставою для звернення з позовною заявою до суду за захистом свого порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, після порушення провадження у справі відповідачем було сплачено суму основної заборгованості в розмірі 8735,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням №745 від 01.07.2015 року.

З наведених підстав відповідач надав заяву про припинення провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмету спору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяву відповідача про припинення провадження у справі, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до ч.1 п.1.1. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідачем під час розгляду справи №922/2489/15 було сплачено суму основної заборгованості у розмірі 8735,09 грн., всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази оплат, суд прийшов до висновку, що клопотання відповідача про припинення провадження у справі підлягає частковому задоволенню, а саме, провадження у справі підлягає припиненню у частині стягнення суми основного боргу у сумі 8735,09 грн. на підставі ч.1 п. 1.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивачем було нараховано відповідачу у відповідності до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року в сумі 943,38 грн.

А оскільки позивачем окрім суми основного боргу заявлено до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 943,38 грн. та як вбачається з матеріалів справи, наведена сума інфляційних втрат відповідачем не була сплачена, господарський спір у цій частині не було врегулювано сторонами, а тому підлягає вирішенню судом.

Надаючи правову кваліфікацію позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 943,38 грн. за квітень 2015 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Вказану правову позицію викладено у підпункті 1.3. пункту 1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Відтак, для застосування статті 625 Цивільного кодексу України суду необхідно правильно визначити характер спірних правовідносин сторін та встановити існування між сторонами саме грошового зобов'язання.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все, виходити з правил частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі видаткових накладних №1709005 від 17.09.2014 року, № 710003 від 07.10.2014 року, № 710006 від 07.10.2014 року, №1710002 від 17.10.2014 року, №1710010 від 17.10.2014 року, №512013 від 05.12.2014 року (а.с. 21-26) відповідачеві був поставлений товар на загальну суму 11821,10 грн., а відповідачем було прийнято наведений товар, про що свідчить підпис відповідача на видаткових накладних, скріплений печаткою останнього.

Сума поставленого товару була оплачена частково, що не спростовується відповідачем, а тому відповідач порушив грошове зобов'язання, у зв'язку із чим у позивача виникло право стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та період за який їх було нараховано (березень 2015 року), суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок не суперечить нормам чинного законодавства, а заявлена до стягнення сума інфляційних втрат розрахована вірно, а тому підлягає до стягнення з відповідача у повному обсязі у розмірі 943,38 грн.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно положень процесуального закону, повернення судових витрат у випадку припинення провадження у справі (ст. 80 ГПК України), можливе саме у випадку коли спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки в такому випадку відсутній об'єкт справляння судового збору згідно вимог закону.

У всіх інших випадках застосування статті 80 ГПК України, суд має вирішити питання про розподіл між сторонами господарських витрат, тобто про покладення таких витрат або на позивача, або на відповідача у справі.

Враховуючи те, що даний спір виник з вини відповідача, а сума боргу була сплачена під час розгляду справи, суд покладає витрати зі сплати судового збору у розмірі 1827,00 грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 78, ч.1 п. 1.1 ст. 80, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (, 61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд.6, літ. "Д-1") - 943,38 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

Провадження у справі №922/2489/15 в частині стягнення 8735,09 грн. основного боргу припинити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 06.07.2015 р.

Суддя О.О. Ємельянова