РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015Справа №910/9543/15
За позовом Державного підприємства "Укрводсервіс"

До 1. Фізичної особи-підприємця Гаганенко Юрій Олександрович

2. Регіональне відділення Фонду Державного майна України по м. Києву

Про визнання договору недійсним

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Каращенко Т.В. - представник (дов. № б/н від 23.05.2015 р.)

від відповідача 1 Бенескул А.В. - представник (дов. № 201 від 08.06.2015 р.)

від відповідача 2 Гнатюк О.В. - представник (дов. № 03 від 15.01.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Укрводсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Гаганенко Юрій Олександрович та Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву згідно якого просить суд визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 11.02.2015 р. № 7055 недійсним з підстав ненадання згоди позивачем на укладення спірного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 р. порушено провадження у справі №910/9543/15, розгляд справи призначено на 19.05.2015 р.

19.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача 1 відзив на позов із викладеними запереченнями проти позову.

При цьому, представник відповідача 2 у судовому засіданні 19.05.2015 р. усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою подання відзиву на позов. Дане клопотання судом задоволено.

У судовому засіданні 19.05.2015р. оголошено перерву до 28.05.2015р.

28.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача 2 відзив на позов із викладеними запереченнями проти позову.

У судовому засіданні 28.05.2015 р. представники позивача та відповідача 1 подали суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У судовому засіданні 28.05.2015 р. оголошено перерву до 30.06.2015 р. о 10 год. 00 хв.

В судовому засіданні 30.06.2014 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2015 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Гаганенком Юрієм Олександровичем (орендар) укладено договір оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2015 р. (далі - Договір).

Відповідно до умов даного Договору, зокрема, п. 1.1. орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення площею 136, 00 кв.м., розміщене за адресою м. Київ, вул. Солом'янська, 1, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі державного підприємства «Укрводсервіс», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2014 р. і становить 1 102 635, 00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Згідно з п. 2.1. Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

За змістом п. 3.1. Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - грудень 2014 р. 5 678, 57 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2015 р. встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень, лютий місяці 2015 р.

Відповідно до п. 3.6. Договору, орендна плата перераховується до Держаного бюджету України та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропозицій розподілу, встановлений Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 10.1. Договору сторони погодили, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 11 лютого 2015 р. до 11 січня 2018 р. включно.

Згідно з п. 12 Договору, акт приймання-передавання майна є його невід'ємною частиною.

Актом приймання-передавання орендованого майна за адресою м. Київ, вул. Солом'янська 1 від 11.02.2015 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву відповідно до умов Договору передає, а Фізична особа-підприємець Гаганенко Юрій Олександрович приймає в строкове платне користування майно - нежилі приміщення площею 136 кв.м., розміщене за адресою м. Київ, вул. Солом'янська 1, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі державного підприємства «Укрводсервіс».

Вказаний акт підписаний позивачем, відповідачем 1 та відповідачем 2, а також скріплений печатками позивача та відповідача 2.

Разом з тим позивач вважає, що Договір є недійсним з огляду на відсутність згоди на його укладення. Так, листом від 05.12.2014 р. № 6282/5/11-14 Держводагентство, враховуючи позицію позивача щодо використання спірного майна у своїй господарській діяльності, надало відповідачеві 2 висновок про відмову в межах 15-денного строку, передбаченого ч. 3 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Разом з тим, 11.02.2015 р. між відповідачами укладено спірний Договір, який, на думку позивача, укладений без врахування висновку про відмову Держводагентства, а тому повинен бути визнаний недійсним.

Відповідачі заперечують проти позову з тих підстав, що Держводагентством не було надіслано жодного листа із висновком про відмову, а отже підстав для визнання Договору недійсним немає.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Ч. 2 даної статті передбачає, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є зокрема об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

За змістом ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11 за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

Як зазначено у п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11, у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

При цьому не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо.

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Проаналізувавши умови Договору, суд приходить до висновку про погодження його сторонами усіх істотних для даного договору умов, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про його укладеність.

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей).

Обґрунтовуючи підстави для визнання спірного Договору недійсним, позивач вказує на його укладення без врахування висновку про відмову Держводагентства.

За змістом ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

При цьому, якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим (ч. 3 ст. 9 Закону).

У відповідності до чинного законодавства України, а саме ч.1 ст.5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» - орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіонального відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук.

Крім того, ч. 1 ст.5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» кореспондується зі ст. 287 Господарського кодексу України, якою встановлено, що Фонд державного майна України, його регіональні відділення є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Законом України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: надають орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі; виконують інші передбачені законодавством функції з управління об'єктами державної власності (ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності»).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 20.10.2014р. на адресу РВ ФДМУ по м. Києву надійшов лист від ФОП Гаганенко Ю.О. №б/н від 20.10.2014р. з метою укладання договору оренди державного нерухомого майна площею 136,0 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 1 та перебуває на балансі Державного підприємства «Укрводсервіс».

До листа ФОП Гаганенко Ю.О. було надано в тому числі лист- погодження ДП «Укрводсервіс».

Листом №30-04/12019 від 24.10.2014р. регіональне відділення звернулось до Державного агентства водних ресурсів України - як органу, уповноваженого управляти нерухомим майном, з проханням надати свої висновки щодо можливості оренди держаного нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 1.

19.11.2014р. на адресу РВ ФДМУ по м. Києву надійшов лист від Державного агентства водних ресурсів України №5924/5/11-14 від 17.11.2014р. - органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди, в якому регіональне відділення було повідомлено про те, що Державне агентство водних ресурсів України повернеться до питання про передачу нерухомого майна в оренду після надання регіональним відділенням повного пакету документів.

Усунувши зауваження викладені у вказаному листі, регіональне відділення листом №30-04/13130 від 21.11.2014р. вдруге звернулось до Державного агентства водних ресурсів України - як органу, уповноваженого управляти нерухомим майном, з проханням надати свої висновки щодо можливості оренди державного нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 1. Даний факт, власне, не заперечується сторонами (повідомлення про вручення поштового відправлення наявне в матеріалах справи, дата отримання - 26.11.2014 р.).

Судом встановлено, що в подальшому Регіональне відділення провело процедуру укладання договору оренди та 11 лютого 2015р. уклало з ФОП Гаганенко Ю.О. договір оренди державного нерухомого майна №7055 (Договір).

При цьому, будь-яких належних доказів на підтвердження того, що листом №6282/5/11-14 від 05.12.2015р. Державне агентство водних ресурсів України повідомило РВ ФДМУ по м. Києву про неможливість передачі вказаного майна по вул. Солом'янській, 1 в оренду, як-от опис вкладення у цінний лист на адресу відповідача 2 з відміткою про поштове відправлення, повідомлення про вручення тощо, позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим.

З огляду на відсутність доказів зворотного, а саме належних та допустимих доказів на підтвердження надіслання Держводагентством висновків стосовно укладення Договору, зокрема про відмову в його укладенні, в 15-дений строк з дня отримання листа про погодження, суд вважає, що укладення спірного Договору в порядку ч. 3 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є погодженим органом, уповноваженим управляти державним майном.

Більше того, матеріалами справи підтверджується, що позивачем як балансоутримувачем майна - об'єкту оренди за Договором було підписано та скріплено печаткою акт приймання-передавання орендованого майна за адресою м. Київ, вул. Солом'янська 1 від 11.02.2015 р., а отже факт передання майна за спірним договором було погоджено і позивачем.

Щодо тверджень позивача, про те, що акт приймання-передачі державного нерухомого майна не був датований на момент підпису, то такі доводи не відповідають фактичним обставинами справи та спростовуються листом ДП «Укрводсервіс» №2/1-29 від 25.02.2015р. В абзаці першому даного листа самим ж позивачем ставиться акцент на тому, що 25.02.2015р. ФОП Гаганенко Ю.О. нарочно приніс адресований позивачу лист №30-04/1418 від 11.02.2015р., додатком якого і був Акт приймання-передачі, вже датований 11.02.2015р.

Стосовно наявності підстав для визнання Договору недійсним саме згідно зі ст. 215 ЦК України, то суд зазначає, що сторонами не наведено доводів та не надано суду доказів на підтвердження існування обставин, що можуть вважатись такими підставами (ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України).

Отже за відсутності доказів зворотного, спірний договір оренди вважається судом таким, що відповідає вимогам закону, а тому у суду відсутні підстави для визнання його недійсним.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання недійсним Договору, а тому в задоволенні позовних вимог судом відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 06.07.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева