ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2015 р. Справа № 911/2302/15

За позовом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Солід»

про стягнення 60 942 грн

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 05.1-7/1941 від 03.03.2015);

від відповідача не зявилися.

Обставини справи:

Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Солід» (далі відповідач) про стягнення 60 942 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставною оплатою позивачем виконаних відповідачем будівельних робіт на підставі договору генпідряду на виконання будівельних робіт № 462 від 11.01.2012 на суму 60 942 грн, у звязку з чим позивач вважає, що йому завдано матеріальну шкоду у сумі 60 942 грн, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2015 порушено провадження у справі № 911/2302/15, розгляд справи призначено на 19.06.2015.

16.06.2015 до канцелярії господарського суду Київської області повернулася копія ухвали господарського суду Київської області від 02.06.2015, яка була направлена судом на юридичну адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Солід» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Бузова, вул. Леніна, буд. 215 А). Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернутий органом поштового звязку з позначкою «за зазначеною адресою не проживає».

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.06.2015 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення Державної фінансової інспекції України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, розгляд справи відкладено на 03.07.2015.

01.07.2015 до канцелярії господарського суду Київської області повернулася копія ухвали господарського суду Київської області від 19.06.2015, яка була направлена судом на юридичну адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Солід» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Бузова, вул. Леніна, буд. 215 А). Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернутий органом поштового звязку з позначкою «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році № 01-8/1228 від 02.06.2006 до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками „адресат вибув, „адресат відсутній і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 03.07.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Представник відповідача у судове засідання 03.07.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.01.2012 між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Солід» (Генпідрядник) укладено договір генпідряду на виконання будівельних робіт № 462, згідно якого генпідрядник зобовязався виконати будівельні, монтажні, пусконалагоджувальні та інші роботи з нового будівництва обєкта (адміністративно-технічний корпус з підземним паркінгом), що розташований за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 15 км, територія Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», а замовник здійснити оплату за виконані роботи.

Згідно п. 11 договору договірна ціна робіт (Додаток 3) визначається на основі кошторису, що є невідємною частиною договору. Договірна ціна є приблизною (динамічною) і складає 91 442 197 грн.

Розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватися із урахуванням положень загальних умов на підставі оформлених актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-3. Розрахунки за обладнання можуть здійснюватись на підставі актів приймання-передачі обладнання (п. 49 договору).

Відповідно до п. 59 договору закінченням робіт та передачею замовнику обєкту будівництва є дата підписання останнього акту за формою КБ-2в у порядку, передбаченому договором.

Згідно п.п. 84, 85 договору строком договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої обовязки відповідно до договору.

На виконання договору генпідряду на виконання будівельних робіт № 462 від 11.01.2012 відповідачем виконані, а позивачем прийняті, будівельні роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт (а.с. 41-147), підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору.

Про належне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку позивача претензій та повідомлень про порушення відповідачем умов договору.

Суд встановив, що за період з 01.09.2013 по 01.08.2014 Державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», за результатами якої складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності № 06-21/124 від 22.09.2014 (а.с. 148-151).

У вказаному акті ревізії зазначено, що загальна вартість виконаних товариством робіт відповідно до актів ф. № КБ-2в за вересень, жовтень, грудень 2013 року та травень 2014 року становить 13 378 912 грн, у вказаному періоді ДП «УДЦР» перераховано товариству кошти в сумі 18 433 784,03 грн, станом на 01.08.2014 по бухгалтерському обліку ДП «УДЦР» рахується дебіторська заборгованість по контрагенту ТОВ «Будівельна компанія «Солід» в сумі 22 383 149,23 грн, виконавцем робіт ТОВ «Будівельна компанія «Солід» в актах ф. № КБ-2в за період вересень грудень 2013 року не було застосовано до норм витрат праці робітників-будівельників коефіцієнти к=0,93, к=0,96, чим порушено п. 3.1.4. ДСТУ Б Д.2.2-1:2008, п. 3.1.3 ДСТУ Б Д.2.2-2:2008 та ДСТУ Б Д.2.2-3:2008 та п. 1.3.5 ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості виконаних робіт», затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000 зі змінами та доповненнями, що призвело до завищення вартості виконаних будівельно-монтажних робіт на суму 60 942 грн, позивачу завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 60 942 грн.

Предметом позову є вимога про стягнення 60 942 грн збитків.

Суд встановив, що між сторонами виникли підрядні правовідносини з виконання будівельних робіт.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч. 1 ст. 875 ЦК України).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

За ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За положеннями ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб'єктів тощо.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Судом встановлено, що сторонами належним чином виконано взяті на себе зобов'язання з виконання будівельних робіт та оплати одержаних робіт за договором генпідряду на виконання будівельних робіт № 462 від 11.01.2012 протягом періоду, який був предметом перевірки органів Державної фінансової інспекції України, вартість робіт не перевищила погоджену сторонами договірну ціну, а тому в діях відповідача відсутні ознаки порушення господарського зобов'язання.

При цьому, за умови існування між сторонами договірних відносин, посилання на висновки перевірки органів Державної фінансової інспекції України як на підставу задоволення позовних вимог є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 11.06.2015 у справі № 914/4230/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем, належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не доведено суду cкладу вчиненого відповідачем правопорушення, зокрема: факту протиправної поведінки, оскільки відповідач на виконання генпідряду на виконання будівельних робіт № 462 від 11.01.2012 виконав, а позивач прийняв підрядні роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт (а.с. 41-147), підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 60 942 грн збитків є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 07.07.2015

Суддя П.В.Горбасенко