ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р.Справа № 916/1153/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Карпенко К.М., за довіреністю від 20.04.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Оілс Україна"

на рішення господарського суду Одеської області від 20 травня 2015 року

у справі №916/1153/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Оілс Україна"

про стягнення 391875,39 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Транс-Сервіс-1" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Іст Оілс Україна" про стягнення заборгованості за договором транспортного перевезення № 020414-ЄШ від 02.04.2014 р. в сумі 276479,93 грн., інфляційних втрат в сумі 54030,90 грн., пені - 46355,33 грн., 10% річних в сумі 15009,23 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20 травня 2015 року у справі №916/1153/15-г (суддя Петров В.С.) позовні вимоги ТОВ "Транс-Сервіс-1" задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто основний борг у сумі 276479,93 грн., інфляційних втрат в сумі 54030,90 грн., пені - 46355,33 грн., 10% річних в сумі 15009,23 грн. та 7837,50 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт надання позивачем вказаних послуг перевезення відповідачем не заперечується, проте останній не визнає спірну суму боргу з огляду на відсутність додатків з фіксацією вартості послуг згідно п. 3.1 договору. Між тим вказані заперечення відповідача судом до уваги прийнято не було, оскільки вони не узгоджуються з іншими умовами договору, зокрема п. 2.1.4., п. 3.2 і п. 3.3 договору, за якими відповідач зобов'язався сплачувати надані послуги перевезення, що підтверджені актом наданих послуг. Наразі несплатою позивачу суми заборгованості за надані згідно договору № 020414-ЄШ послуги з перевезення вантажів відповідач порушив умови вказаних договорів, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. Окрім того місцевий господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, відсотків річних та втрат від інфляції, з огляду на обґрунтованість, доведеність та правомірність таких вимог.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач (ТОВ "Іст Оілс Україна") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Транс-Сервіс-1" відмовити у повному обсязі, з посиланням при цьому на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі і наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача (ТОВ "Транс-Сервіс-1") у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення від 08.06.2015р.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ "Іст Оілс Україна" за відсутністю представника позивача у судовому засіданні.

У судовому засіданні 08.07.2015р. скаржником було заявлене клопотання про зупинення провадження до вирішення пов'язаної справи, у задоволенні якого колегією суддів було відмовлено у зв'язку з тим, що відповідачем не було належним чином обґрунтовано неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи.

Також у судовому засіданні 08.07.2015р. відповідачем було заявлене усне клопотання про перенесення розгляду справи для надання позивачу можливості ознайомитись з матеріалами справи, у задоволенні вказаного клопотання відповідачу також було відмовлено, оскільки відповідне клопотання мав би заявляти саме позивач, при цьому, ознайомлення з матеріалами справи є правом, а не обов'язком сторін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представника відповідача, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать про те, що 02 квітня 2014 року між ТОВ „Транс-Сервіс-1" (позивач, перевізник) та ТОВ „Іст Оілс Україна" (відповідач, замовник) було укладено договір транспортного перевезення №020414-ЄШ (надалі - договір), за умовами якого перевізник зобов'язується надати замовнику послуги по перевезенню вантажу на умовах, визначених у даному договорі, автомобільним транспортом, а замовник - прийняти й оплатити належним чином виконані перевізником послуги по перевезенню. Пункт завантаження, кінцевий пункт призначення, строк доставки та оголошена вартість вантажу визначається згідно додатків до цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору кількість вантажу визначається у товаротранспортних накладних.

За умовами п.п. 2.1.1. - 2.1.3 договору замовник зобов'язаний надати письмову заявку перевізнику не пізніше ніж за 2 (дві) доби до початку запланованого перевезення, яка підписується сторонами та скріплюється печатками, забезпечити належне оформлення супровідної документації на вантаж, що перевозиться; забезпечити своєчасне завантаження та розвантаження вантажу. Факт завантаження транспортного засобу вантажем вважається погодженням замовника про те, що транспортний засіб перевізника є комерційно та технічно придатним у всіх відношення для належного здійснення перевезення вантажу та доставки його у пункти розвантаження, визначені замовником.

Пунктом 2.1.4. договору замовник зобов'язався своєчасно та повністю оплачувати перевезення по маршруту перевезення у погодженому сторонами розмірі.

Відповідно до п. 2.1.7. договору замовник зобов'язаний підписати і відправити зворотно перевізнику акт наданих послуг протягом 1 (одного) робочого дня з моменту його отримання замовником засобами факсимільного зв'язку або по електронній пошті, з послідуючим підписання оригіналу та відправкою поштою протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання замовником оригіналу. У разі коли акт наданих послуг не підписаний зі сторони замовника та немає обґрунтованих на це зауважень, то вважається, що цей акт є погоджений замовником та послуги вважаються наданими на дату, вказану в акті.

Обов'язки перевізника передбачені п. 2.2 договору. Зокрема, перевізник зобов'язаний: забезпечити подачу транспортних засобів під завантаження в обумовлений строк згідно заявок замовника, та в технічно справному стані (п. 2.2.1); здійснювати контроль за правильністю завантаження (п. 2.2.2); перевіряти правильність заповнення супровідних документів на вантаж (п.2.2.3); своєчасно доставити вантаж у пункт призначення у повному обсязі без пошкоджень (п. 2.2.4); інформувати замовника про аварії та інші вимушені затримки в дорозі (п. 2.2.5).

За п. 3.1 договору вартість послуг по перевезенню вантажу визначається перевізником та вказується у додатках до договору, які є невід'ємною частиною.

Згідно п. 3.2 договору оплата наданих перевізником послуг здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок перевізника протягом 2 календарних днів після виконання перевезення. Датою виконання перевезення є дата, зазначена у акті наданих послуг.

Приписами п. 3.3. договору сторони погодили, що достатнім та належним доказом надання послуг з перевезення перевізником та відповідно до їх прийняття замовником є підписаний сторонами акт наданих послуг.

За умовами п. 7.1. договору останній набув чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2014 року, але не раніше повного виконання сторонами своїх зобов'язань, що виникли до вказаної дати.

Як стверджує позивач, на виконання умов спірного договору на підставі заявок відповідача позивачем протягом 2014 року були надані обумовлені послуги на загальну суму 814359,08 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 20-32, 101-113).

Відповідачем отримані послуги оплачено лише частково, що не спростовується сторонами та підтверджується відповідними банківськими виписками з рахунку (а.с. 55-74), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за розрахунками за надані перевізником послуги на суму 276479,93 грн.

Вищенаведене стало підставою для звернення ТОВ "Транс-Сервіс-1" до господарського суду Одеської області з відповідним позовом про стягнення заборгованості та нарахованої на неї пені.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд приходить до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1-3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Ч. 1 ст. 916 вказаного Кодексу передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

За змістом ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, укладений між сторонами по справі договір транспортного перевезення є підставою для виникнення у сторін договору зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України). В свою чергу згідно ст. 629 ЦК України вказаний договір є обов'язковим для виконання його сторонами.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За вимогами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Дослідивши матеріали та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до умов спірного договору транспортного перевезення № 020414-ЄШ позивачем належним чином були виконані взяті на себе зобов'язання, що підтверджується наступними актами виконання робіт (надання послуг): № 11384 від 18.04.2014 року на суму 8 400,00 грн., № 21677 від 15.06.2014 року на суму 4 809,98 грн., № 28571 від 31.08.2014 року на суму 189 841,60 грн., №31684 від 30.09.2014 року на суму 3 270,00 грн., № 31691 від 30.09.2014 року на суму 50 083,00 грн., № 31696 від 30.09.2014 року на суму 199 911,86 грн., № 31698 від 30.09.2014 року на суму 57 599,40 грн., № 31701 від 30.09.2014 року на суму 172 908,00 грн., № 31702 від 30.09.2014 року на суму 23 955,84 грн., № 31708 від 30.09.2014 року на суму 15 892,80 грн., № 31728 від 30.09.2014 року на суму 53 445,34 грн., № 31729 від 30.09.2014 року на суму 7187,70 грн., № 34236 від 17.10.2014 року на суму 27 053,56 грн. Загальна сума наданих позивачем послуг перевезення за вказаним актами склала 814359,08 грн.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що прийняття відповідачем наданих позивачем послуг з перевезення вантажів є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити вказані послуги відповідно до умов договору № 020414-ЄШ та чинного законодавства на підставі складених вище зазначених актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які з боку відповідача підписані належним представником та скріплені печаткою підприємства.

Колегія суддів зауважує, що факт надання позивачем спірних послуг перевезення відповідачем не заперечується.

Водночас, апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника стосовно того, що сторонами не укладались додатки до договору з фіксацією вартості послуг згідно п. 3.1 договору, оскільки вказані твердження не узгоджуються з іншими умовами договору, зокрема п. 2.1.4., п. 3.2 і п. 3.3 договору, за якими відповідач зобов'язався сплачувати надані послуги перевезення, що підтверджені актом наданих послуг. Ті обставини, що сторонами не складались відповідно до п. 3.1. договору додатки до нього, в яких визначена вартість послуг по перевезенню вантажів, не свідчать про відсутність у відповідача обов'язку сплачувати за отримані послуги по перевезенню вантажів. Окрім того, той факт, що відповідач без заперечень підписав акти наданих послуг перевезення, в яких вказана вартість перевезення, що сплачувалась частково відповідачем, свідчить про погодження останнім факту надання з боку позивача послуг у вказаному в акті розмірі і прийняття цих послуг у встановленому розмірі з боку замовника.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги факт підписання сторонами актів виконаних послуг, враховуючи часткову оплату відповідачем отриманих з боку позивача послуг, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 276479,93 грн. основного боргу, з огляду на обґрунтованість, доведеність та правомірність таких вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення 46355,33 грн. пені слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Обчислення розміру збитків здійснюється у валюті, в якій провадилися або повинні бути проведені розрахунки між сторонами, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 4.2. договору у зв'язку з несвоєчасною оплатою послуг перевізника замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розрахунок пені позивача складено відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги наявність порушення грошових зобов'язань з боку відповідача, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 46355,33 грн. пені.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 10% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов'язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунки відсотків річних та втрат від інфляції, наданих позивачем, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вказані розрахунки складені методично вірно та відповідно до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, враховуючи наявність порушення грошових зобов'язань з боку відповідача, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 54030,90 грн. та 10% річних в сумі 15009,23 грн.

Решта доказів, наданих сторонами, не стосуються предмету спору і не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Оілс Україна" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 20 травня 2015 року у справі №916/1153/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Оілс Україна" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 13 липня 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Я.Ф. Савицький Т.Я. Гладишева