Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" липня 2015 р. Справа № 906/694/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватної Виробничо-Комерційної Фірми "Арпіт" (м. Суми)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Грейн Груп" (м. Житомир)

про стягнення 30339,07 грн.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 30.06.2015 до 08.07.2015.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 30339,07грн., з яких: 2482,40грн. - збитки за використання кредиту, 2561,41грн. - витрати на відрядження, 3145,66грн. - інфляційні, 22149,60грн. - не отриманий прибуток. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позивач після перерви в судове засідання не з'явився, надіслав письмові пояснення на відзив ТОВ "Компанія Грейн Груп" та заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Представник позивача (Мироненко Н.Ф. - директор), що був присутній в судовому засіданні 30.06.2015, позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору №51 від 04.11.2014 щодо поставки товару належної якості та у встановлений строк.

Відповідач після перерви в судове засідання не з'явився, представник відповідача (Шматко Н.Г. - довіреність №290 від 20.10.2015), що був присутній в судовому засіданні 30.06.2015, проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві від 30.06.2015. Зокрема зазначив, що пунктами 2.3, 2.4 договору сторони узгодили, що продавець поставляє товар відповідно до поставлених ГОСТів та ТУ та підтверджує його якість сертифікатами. 04.11.2014 позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача 116600,00грн. та направлено уповноваженого представника для підписання договору та оформлення відповідних документів для відвантаження товару. Проте, 06.11.2014 в ході огляду товару (гороху колотого) встановлено, що продукція не відповідає якості такого типу товару. В зв'язку з чим директор TOB "Компанія Грейн Груп" неодноразово повідомляв фірму-позивача про те, що враховуючи закупівлю неякісної сировини для виготовлення горохової групи, відвантаження товару є неможливим, підтвердженням є лист від 11.04.2014 за № 313. Крім того, умовами договору не передбачено строк, в який продавець повинен поставити покупцю товар. Тому умови договору щодо строку поставки товару ні в якому разі відповідачем не порушені. Звертає увагу суду на те, що на вимогу позивача TOB "Компанія Грейн Груп" шляхом перерахунку коштів повернула 116600,00грн. попередньої оплати на рахунок ПВКФ "Арпід", сплачені за договором № 51 від 04.11.2014.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Грейн Груп" (продавець/відповідач) та Приватною Виробничо-Комерційною Фірмою "Арпіт" (покупець/позивач) укладено договір поставки товару №51 (а.с.13-14), за умовами якого продавець зобов'язується по заявці покупця поставити з метою передачі у власність останнього товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар, та оплатити його на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Ціна за одиницю та одиниця виміру товару, загальна кількість товару вказані в видатковій накладній, яка підлягає підпису обома сторонами і є невід'ємною частиною договору в частині підтвердження домовленості сторін по ціні за одиницю виміру товару, кількості та найменування товару (п.2.2 договору).

Товар поставляється відповідно до встановлених ГОСТів та ТУ (п.2.3 договору).

Якість товару повинна відповідати ГОСТ, ТУ та підтверджуватись сертифікатами (п.2.4 договору).

Відповідно до п.2.7 договору для отримання товару покупець повинен зробити заявку на товарну партію, при цьому така заявка може бути зроблена по телефону. Підписана повноважними представниками видаткова накладна є документальним свідченням того, що покупець замовив товар, а продавець його поставив.

Загальна вартість товару складається із вартості фактично відвантажених покупцю партій товару, вартість кожної поставленої партії зазначається у видатковій накладній. Ціна на товар включає ПДВ (п.3.1 договору).

Розрахунки за отриманий товар проводяться шляхом проведення 100% попередньої оплати покупцем на поточний рахунок продавця (п.3.2 договору).

Згідно п.4.1 договору датою поставки та моментом переходу до покупця права розпорядження та ризику випадкової загибелі товару є дата передачі товару, що вказана в накладній.

Судом встановлено, що за договором відповідач взяв на себе зобов'язання поставити позивачу товар (крупи в асортименті), однак строк зобов'язання договором не визначено.

3а порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки, у тому числі не отриманий прибуток у порядку, передбаченому чинним законодавством (п.9.1 договору).

Позивач на виконання умов договору 04.11.2014 перерахував відповідачу 116600,00грн., що підтверджується відповідною банківською випискою, долученою до матеріалів справи.

Листами від 06.11.2014 та від 11.11.2014 позивач просив компанію відповідача погрузити горох колотий у мішках по 25 кг у кількості 22,0 тони (а.с.25-26).

Натомість відповідач листом від 11.11.2014 за вих.№313 повідомив позивача про те, що в зв'язку з закупівлею неякісної сировини для виготовлення горохової крупи, ТОВ "Компанія Грейн Груп" не може відвантажити товар (а.с.27).

Одержавши лист за вих.№313, фірма "Арпіт" своїм листом за вих.№143 від 12.11.2014 просила повернути перераховану суму 116600,00грн. на поточний рахунок позивача (а.с.28), тим самим відмовившись від прийняття виконання, наслідком якого є припинення зобов'язання в порядку ст.611 ЦК України.

Відповідач повернув позивачу 116600,00грн. перерахованої попередньої оплати, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.

Разом з тим, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору щодо

своєчасної поставки товару, позивач просить стягнути з відповідача 30339,07грн. збитків, з яких: 2482,40грн. - збитки за використання кредиту, 2561,41грн. - витрати на відрядження менеджера, 3145,66грн. - інфляційні та 22149,60грн. - не отриманий прибуток.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури № ГГ-0000574 від 04.11.2014 позивач здійснив попередню оплату товару на суму 116600,00грн.

Оскільки товар відповідачем не був поставлений, позивач вимагав повернути йому грошові кошти у розмірі 116600,00грн., які були повернуті відповідачем протягом листопада-грудня 2014.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання; розірвання договору; відшкодування збитків; сплата неустойки тощо.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Поняття "збитки" включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів або упущеної вигоди враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Зазначена норма покладає на позивача обов'язок довести, що ним вжито заходів, спрямованих на уникнення збитків.

З матеріалів справи не вбачається та позивачем не доведено вжиття заходів щодо одержання доходів у сумі 22149,60грн., а також заходів, спрямованих на уникнення збитків.

Крім того, позивач використав своє право вимагати повернення суми попередньої оплати (ч.2 ст.693 ЦК України).

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Вказана норма кореспондується із загальним положенням процесуального законодавства, зокрема ст.33 ГПК, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. При цьому, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання відповідних грошових сум, або інших цінностей.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що вимоги ПВКФ "Арпіт" про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку за контрактом від 29.10.2014 з урахуванням передбачуваних витрат.

Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач за цим правочином.

Таким чином, за відсутністю в діях відповідача складу господарського правопорушення, а також за відсутністю належних та допустимих доказів в обґрунтування правильності розрахунків сум, заявлених позивачем як упущена вигода, підстави для покладення на ТОВ "Компанія Грейн Груп" відповідальності у вигляді стягнення збитків у розмірі 22149,60грн. відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Також позивач до суми позовних вимог включив 2561,41грн. витрат на відрядження менеджера до місця можливої відгрузки товару, покладаючись на завдані йому збитки у вигляді здійснених витрат, необхідних для відновлення його порушеного права. Як правову підставу для стягнення згаданих сум також зазначає ст.611 Цивільного кодексу України.

За загальними принципами відповідальності за завдання шкоди, підставою для її відшкодування є наявність наведених вище певних умов в їх сукупності, а саме протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, пряма шкода спричинена цією поведінкою, вина особи та причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Оскільки договором поставки товару №51 від 04.11.2014 строк виконання зобов'язання не визначено, тому витрати на відрядження менеджера саме у визначені позивачем дати до місця можливої відгрузки товару не можуть бути визнані судом, як такі, що понесені на виконання договору від 04.11.2014, оскільки зобов'язання щодо строку поставки відповідачем не порушені.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення витрат на відрядження менеджера, оскільки позивач не довів протиправність дій відповідача, пов'язаних з відрядженням менеджера і, як наслідок, відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками.

Щодо стягнення 2482,40грн. відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне.

16.04.2014 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та Приватною Виробничо-Комерційною Фірмою "Арпіт" укладений Кредитний договір №010/337483/0217963 до Генерального договору на здійснення кредитних операцій №012/15-12/2589 від 23.03.2007, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит 800 000,00грн. у вигляді відновлювального ліміту з видачею кредитних коштів траншами для поповнення обігових коштів та ведення поточної фінансово-господарської діяльності.

Періодичність сплати процентів - не пізніше останнього банківського дня кожного місяця та остаточно в останній день строку дії ліміту кредитної операції (16.06.2015).

Як доказ понесених витрат позивач надав банківську виписку від 30.12.2014 про погашення процентів згідно вищезазначеного кредитного договору.

Проте, дана банківська виписка не може розцінюватись судом як належний доказ понесених витрат, оскільки з останньої не вбачається, що погашення відсотків, зазначених позивачем, відбувалось саме за користування кредитними коштами на виконання умов договору поставки №51 від 04.11.2014.

Крім того, судом не встановлено причинно-наслідкового зв'язку між сплатою позивачем відсотків на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та діями відповідача, а отже заявлена сума відсотків у розмірі 2482,40 грн. не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених до стягнення 3145,66 грн. інфляційних втрат за період з 05.11.14 по 24.11.14, з 25.11.14 по 30.11.14, з 01.12.14 по 10.12.14, з 11.12.14 по 15.12.14, 16.12.14 суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги виходячи з наступного.

З поданого позивачем розрахунку вбачається, що останнім проводиться нарахування інфляційних втрат за кожний день, що суперечить Методиці розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 27.07.2007 № 265, оскільки при застосуванні індексу інфляції індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

За таких обставин у стягненні 3145,66грн. інфляційних втрат слід відмовити як безпідставно заявлених.

Згідно ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,77,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14 липня 2015 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з повід.)