ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа № 907/345/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу прокурора міста Ужгорода м. Ужгород

на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 22.05.2015 р.

про залишення позову без розгляду

у справі № 907/345/15

за позовом: прокурора міста Ужгорода м.Ужгород

до відповідача-1: Ужгородської міської ради м. Ужгород

до відповідача-2: департаменту міського господарства Ужгородської міської ради м. Ужгород

до відповідача-3: приватного підприємства виробничо - комерційної фірми «Злагода» м. Ужгород

про визнання недійсним пункту 1.6 рішення Ужгородської міської ради від 24.10.2013 року за № 1111 в частині поновлення договору оренди земельної ділянки для обслуговування тимчасових споруд по вул. Заньковецької, б/н (біля магазину «Клас») у м. Ужгороді площею 0,001 га; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки б/н від 05.02.2008 року; зобов'язання звільнити земельну ділянку площею 10 кв. м вартістю 12697 грн. 60 коп., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, б/н (біля магазину «Клас») та повернути її до земель Ужгородської міської ради.

За участю представників:

прокуратури: Матлах Ю.В. - посвідчення №033720 від 29.03.2015 р.

відповідача-1: не зявився;

відповідача-2: не зявився;

відповідача-3: Маркусь М.І., довіреність від 08.04.2015 року

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Закарпатської області у даній справі від 22.05.2015 р. (суддя Мокану В.В.) позов прокурора залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із тим, що обґрунтовуючи наявність підстав для представництва прокурором у даній справі інтересів держави, прокурором вказано про захист інтересів держави в особі Ужгородської міської ради, яка відповідно до закону наділена правом розпоряджатися спірною земельною ділянкою, тоді як Ужгородську міську раду залучено до участі у справі в якості відповідача і з незрозумілих підстав зроблено посилання на порушення вимог законодавства щодо порядку розпорядження земельними ділянками комунальної власності Ужгородської міської ради.

Таким чином, на переконання суду першої інстанції, недотримання прокурором вимог ст. ст. 1, 2, 29, 54, 57 ГПК України при пред'явленні позовної заяви щодо необхідності зазначення обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави та без належного обґрунтування необхідності захисту таких інтересів, є перешкодою у вирішенні спору по суті, тому позов підлягає залишенню позову без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятою місцевим судом ухвалою, прокурором міста Ужгорода подано до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу.

У такій скарзі прокурором зазначено, що позовна заява подавалася ним саме як позивачем в силу ст. 2 ГПК України і зважаючи на відсутність у державного органу, уповноваженого здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель - Державної інспекції сільського господарства України повноважень на звернення до суду, прокурор набув статусу позивача. А оскільки із оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування та договору оренди землі вбачалося порушення норм чинного земельного законодавства, керуючись ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та положеннями рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 р., він прийшов до висновку про необхідність представництва прокурором у суді інтересів держави оскільки існує сам факт наявності таких порушень або загроза порушень таких інтересів.

Також прокурором у апеляційній скарзі зазначено, що при наданні у користування земельної ділянки порушено вимоги законодавства щодо порядку розпорядження земельними ділянками комунальної власності, а виконавчим комітетом Ужгородської міської ради та Ужгородською міською радою прийняттям оскаржуваного пункту рішення порушено встановлений ст. 19 Конституції України принцип діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, тому наявними є підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Ужгородської міської ради, яка наділена правом розпорядження землею.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем-3 звернуто увагу на те, що у п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 р. зазначено, що під поняттям «орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Тому, оскільки на його думку правомірно встановлено судом відсутність у державного органу, уповноваженого здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель - Державної інспекції сільського господарства України повноважень на звернення до суду, прокурор не може набувати статусу позивача навіть беручи до уваги те, що на думку прокурора саме Ужгородська міська рада допустила порушення норм чинного земельного законодавства і вона у даному спорі може бути лише відповідачем.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі та усно додав, що під час прийняття оскаржуваного рішення Ужгородською міською радою та під час укладання договору оренди землі відбулося порушення загальнодержавного інтересу на попередження та усунення порушень норм чинного земельного законодавства, тому у даному спорі прокурор виступив у статусі позивача, зважаючи на відсутність конкретного органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Представник відповідача-3 у судовому засіданні відповідно підтримав доводи та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу і просив у її задоволенні відмовити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші відповідачі відзивів на апеляційну скаргу не подали, їх представники в засідання апеляційного суду не з'явилися незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги рекомендованою поштовою кореспонденцією.

Розглянувши матеріали справи в сукупності з доводами та запереченнями учасників судового процесу, колегія апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, беручи до уваги таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним, прокурор міста Ужгорода подав позов до відповідачів: Ужгородської міської ради; Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради; приватного підприємства виробничо - комерційної фірми „Злагода" про визнання недійсним пункту 1.6 рішення Ужгородської міської ради від 24.10.2013 р. за № 1111 в частині поновлення договору оренди земельної ділянки для обслуговування тимчасових споруд по вул. Заньковецької, б/н (біля магазину «Клас») у м. Ужгороді площею 0,001 га; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки б/н від 05.02.2008 р.; зобов'язання звільнити земельну ділянку площею 10 кв. м вартістю 12697,60 грн., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, б/н (біля магазину «Клас») та повернути її до земель Ужгородської міської ради.

У відповідності до ст.ст. 2, 29 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

В обґрунтування позовних вимог прокурор у позовній заяві посилається на недотримання при вирішенні міською радою питання про поновлення договору оренди земельної ділянки встановленої рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 17.04.2013 року № 117 заборони здійснювати у період навчального року роздрібну торгівлю тютюновими виробами на терасах, в малих архітектурних формах та тимчасових спорудах на відстані менше ніж 150 метрів від будівель та споруд навчальних та освітньо-виховних закладів; відсутність у спірному договорі оренди земельної ділянки однієї з істотних умов, визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме, умови збереження стану об'єкта оренди. Поданою в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України заявою про зміну (доповнення) позовних вимог прокурор навів додаткову підставу позову в частині вимоги про визнання недійсним пункту 1.6 рішення Ужгородської міської ради від 24.10.2013 року за № 1111 стосовно поновлення договору оренди земельної ділянки для обслуговування тимчасової споруди по вул. Заньковецької, б/н (біля магазину „Клас") у м. Ужгороді площею 0,001 га, зазначив, що прийняття вказаного рішення без проведення земельних торгів є порушенням вимог ч.1 п. 2. ст. 134 Земельного кодексу України.

Обґрунтовуючи звернення з даним позовом в якості позивача, прокурор вказує на відсутність у Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області як органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, повноважень по зверненню до суду з таким позовом.

Вірно встановлено судом першої інстанції та взято як належні до уваги доводи прокурора, що Державна інспекція сільського господарства України у відповідності до положень ст.ст. 6, 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 459/2011, дійсно не наділена правом розпорядження земельними ресурсами, а таким правом наділена Ужгородська міська рада, яка є відповідачем у справі. Державна інспекція сільського господарства як контролюючий орган не здійснювала у даних правовідносинах покладених на неї функцій.

У позовній заяві (а.с.7) прокурором зазначено, враховуючи, що при наданні у користування земельної ділянки порушено вимоги законодавства щодо порядку розпорядження земельними ділянками комунальної власності, а виконавчим комітетом Ужгородської міської ради та Ужгородською міською радою прийняттям оскаржуваного пункту рішення порушено встановлений ст. 19 Конституції України принцип діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, тому наявними є підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Ужгородської міської ради, яка наділена правом розпорядження землею.

У такому разі прокурор, правомірно встановивши відсутність у Державної інспекції сільського господарства України, повноважень органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, сам же визнав таким органом Ужгородську міську раду.

Враховуючи те, що у п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 р. зазначено, що під поняттям «орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, правомірним було б у даному разі пред'явити до суду позов прокурору в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, яка б набула статус позивача.

Помилковим доводом прокурора є твердження про те, що оскільки оспорюється неправомірне на думку прокурора рішення органу місцевого самоврядування, то такий орган у даному разі може бути лише відповідачем з огляду на таке.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Згідно ч.6 ст. 29 ГПК України, відмова позивача від позову, поданого прокурором в інтересах держави, не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати вирішення спору по суті.

Таким чином, враховуючи особливий статус органу місцевого самоврядування, який реалізовує не безпосередньо свої особисті (власні) права щодо розпорядження землею, а представницькі функції громадян які на такій в межах адміністративної одиниці проживають, тобто, - територіальної громади, а також враховуючи п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 р., відсутність іншого органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, правомірним було б пред'явити такий позов в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради. За таких обставин, відсутні підстави вважати про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, що виключає можливість набуття прокурором статусу позивача.

Крім цього, якщо б і припустити про обґрунтованість доводів прокурора про те, що порушення загальнодержавного інтересу полягає у попередженні та усунення порушень норм не тільки земельного законодавства, а й будь-якого іншого законодавства і фактично за будь-яких обставин не потребується прокурору доводити в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, то у такому разі прокурор може вступити у розгляд будь-якої судової справи лише зазначивши в письмовому зверненні до суду, що ним вбачаються порушення таких державних інтересів, і все.

Саме з цією метою, названими нормами чинного законодавства (ст.ст. 2, 29 ГПК України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 р.) визначені межі, порядок та умови діяльності прокурора під час здійснення наданих чинним законодавством йому повноважень щодо представництва інтересів держави у суді, які як проаналізовано вище, дотримані не були.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що недотримання прокурором вимог ст. ст. 1, 2, 29, 54, 57 ГПК України при пред'явленні позовної заяви, зокрема, щодо зазначення обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави та з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, надає підстави для висновку про неможливість вирішення спору та залишення позову без розгляду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам».

Окрім цього, слід зазначити, що ухвала суду згідно ст. 115 ГПК України є обов'язковою для виконання на всій території України, а згідно ч.4 ст. 81 цього ж Кодексу, після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач (у даному разі прокурор) має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що ухвала прийнята із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для її зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 22.05.2015 р. у справі

№ 907/345/15 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.07.2015 р.

Головуючий-суддя О.І.Матущак

Судді О.П.Дубник

О.С.Скрипчук