РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа № 924/427/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 м.Хмельницький на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.04.15 р.

у справі № 924/427/15 (суддя Димбовський В.В. )

позивач Заступник прокурора м. Хмельницького в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Міністерства освіти і науки України , м. Київ, Вищого професійного училища № 4

відповідач Фізична особа - підприємець ОСОБА_2

відповідач Регіональнео відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області

про 1)визнання недійсними на майбутнє договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004 р. НОМЕР_1 та додаткового договору від 03.09.2014р. до договору НОМЕР_1 оренди індивідуально визначеного ( нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004р., у редакції від 15.10.2009р.

2) виселення ФОП ОСОБА_2 з нежитлового приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1, загальною площею 265 кв.м, та передання його по акту приймання-передачі балансоутримувачу - Вищому професійному училищу №4, м. Хмельницький.

за участю представників сторін:

позивача 1 - не з'явився

позивача 2 - Шелеп'юк Н.А., Чередніченко О.В., представники, довіреність в справі

відповідача 1- ОСОБА_2, фізична особа - підприємець

відповідача 2 - Буяр З.М., начальник відділу правового забезпечення та контролю за договорами купівлі - продажу регіонального відділення, довіреність в справі

прокурора - Маринич В.В..

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.04.2015р.( суддя Димбовський В.В.) у справі № 924/427/15 позов заступника прокурора м. Хмельницького в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Міністерства освіти і науки України, Вищого професійного училища №4( м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області про визнання недійсним на майбутнє договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004р. НОМЕР_1 та додаткового договору від 03.09.2014р. до договору НОМЕР_1 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004р., у редакції від 15.10.2009р.; про виселення ФОП ОСОБА_2 з нежитлового приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1, загальною площею 265 кв.м., та передання його по акту приймання-передачі балансоутримувачу - Вищому професійному училищу №4, м. Хмельницький, задоволено.

Визнано недійсним на майбутнє договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004р. НОМЕР_1 та додатковий договір від 03.09.2014р. до договору НОМЕР_1 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004р., у редакції від 15.10.2009р., укладений між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Даним рішенням визначено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 звільнити нежитлове приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1, загальною площею 265 кв.м., та передати нежитлове приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1, загальною площею 265 кв.м., по акту приймання-передачі балансоутримувачу - вищому професійному училищу №4 (АДРЕСА_1; код 02548506).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався положеннями ст. 203, ч.1,3 ст.207,215,ч.1 ст. 216 ЦК України, п.п.2.7 п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" та прийшов до висновку , що сторони, укладаючи спірний договір (із змінами, які вносились додатковими договорами), припустилися порушення законодавства, а саме: приміщення училища, що є навчальним закладом, було надано в оренду для розміщення цеху по виробництву та ремонту меблів, і ця діяльність не може розцінюватися як навчально-виховний процес, що є достатньою правовою підставою для визнання договору недійсним .

Оскільки вимога про визнання недійсним на майбутнє договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004р. НОМЕР_1 та додаткового договору від 03.09.2014р. до договору НОМЕР_1 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004р., у редакції від 15.10.2009р., є обґрунтованою та підлягає задоволенню, у відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відсутні підстави для подальшого перебування у займаному приміщенні, яке має бути повернуто балансоутримувачу - Вищому професійному училищу №4, м. Хмельницький.

Не погодившись з постановленим рішенням, відповідач 1- ФОП ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій вказує, що при розгляді справи господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення у вказаній справі.

Зокрема, апелянт вказує, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку, що приміщення училища є навчальним закладом, яке було надано в оренду для розміщення цеху по виробництву та ремонту меблів, і ця діяльність не може розцінюватися як навчально-виховний процес.

Скаржник наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що в орендованому нею приміщенні створена матеріально-технічна база для проходження виробничо-навчальної практики учнями училища. Проходження практики учнями відбувається за увесь час дії договірних відносин. Директором ВПУ №4 Тихонюком П.В. відбувалось систематичне направлення учнів на виробничо-навчальну практику, під час проходження практики усі учні отримували оцінки у щоденниках. Підтвердженням проходження навчально-виробничої практики є накази і договори про направлення на виробничу практику учнів ВПУ №4, підписані директором училища Тихонюком П.В.

Вважає, що проходження учнями ВПУ №4 виробничої практики на матеріально-технічній базі, створеній в орендованому приміщенні підтверджує використання приміщення з метою навчально-виховного процесу.

Зазначені обставини свідчать про неповне з'ясування обставин у справі та спростовують висновок господарського суду Хмельницької області про використання орендованого приміщення з діяльністю, не пов'язаною з навчально-виховним процесом.

Крім того, апелянт вказує, що як підставу визнання недійсним договору суд зазначив ч.3 ст.207 Господарського кодексу України, однак вказана норма регулює питання пов'язані із наслідками та часом визнання недійсним зобов'язання, а не встановлює підстави недійсності зобов'язання.

Будь-яких інших норм з якими закон пов'язує недійсність зобов'язання судом у рішенні не зазначено.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що укладений між нею та регіональним відділенням фонду державного майна договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого майна), що належить до державної власності містить усі істотні умови, визначені Законом для договорів даного виду.

За оспорюваними договорами об'єктом оренди є не житлові приміщення підвального (цокольного) поверху площею 265кв.м., що підтверджується витягом з технічного паспорту на приміщення навчального корпусу та не житлові приміщення (копія додається). Згідно санітарних норм та правил створення аудиторних приміщень не дозволяється в підвальних приміщеннях, тому безпідставним є посилання прокурора у позовній заяві на ту обставину, що орендовані нею приміщення необхідні ВПУ №4 для створення аудиторних приміщень.

Скаржник наголошує, що відповідно до Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, тому зважаючи на площу орендованого приміщення договір оренди було приведено у відповідність до чинного законодавства.

Перед укладенням даного договору балансоутримувачем надано довідку про те, що вказане приміщення не є задіяним, тому передача його в оренду з метою організації цеху по виробництву та ремонту меблів є доцільною

При цьому листом від 23.06.2003р. №1/11-2522 Міністерство освіти і науки України надало дозвіл на укладання вказаного договору.

Апелянт, вважає передчасними вимоги заступника прокурора м. Хмельницького в інтересах позивачів стосовно виселення ФОП ОСОБА_2 із займаного приміщення, оскільки відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також; для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на положення ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України, апелянт вказує, що місцевим господарським судом не враховано, що балансоутримувач - Вище професійне училище №4 не є стороною оспорюваних договорів, від балансоутримувача ніяких приміщень в оренду вона не отримувала, і тому відсутні будь-які правові підстави повертати ці приміщення зазначеній юридичній особі по акту прийому-передачі.

Вважає, що подана позивачем та погодженою з прокуратурою заява про виправлення технічної помилки у позові стосовно юридичної особи, якій необхідно повернути майно за актом прийому-передачі фактично є заявою про зміну предмета позовних вимог, яка за змістом та формою має узгоджуватись із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 ГПК України, (п.3.12 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р.).

На думку апелянта , прийнявши заяву в судовому засіданні, за результатами якого прийнято рішення, господарський суд позбавив її права висловити свою позицію щодо зміненого предмету позову та порушив принцип змагальності господарського судочинства, визначений ст.4-3 ГПК України.

Просить задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 28.04.2015 р. у зазначеній справі, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянтом долучені до матеріалів скарги копії наказів і договорів про направлення на виробничу практику учнів Вищого професійного училища № 4 . Крім того, додатково в судовому засіданні скаржником подана заява вх.16480/15 від.08.07.15 р. ( а.с.87 т.2). про долучення до матеріалів справи наступних документів , а саме : копії договору оренди від 30 березня 1995 р.; копії договору оренди від 30 грудня 1999 р.; копії листів Хмельницького ВПУ №4: № 22 від 12.02.2004 р., №184 від 22.12.2005 р., № 27 від 15.11.2006р.;копії листа Управління освіти та науки ХОДА за № 04-23/79 від 17.03.2005р.;копії листа Міністерства освіти і науки України за № 1/11-937 від 27.03.2008р; копії доказів про вкладання коштів в ремонт означеного приміщення; копію листа Департаменту освіти та науки ХОДА про значне зменшення чисельності учнів ХВПУ №4; копії пояснень учнів, щодо проходження практики та отримання заробітної плати; копію технічного висновку за результатами обстеження орендованого приміщення; копію акту перевірки РВФДМУ по Хмельницькій області на підставі листа ВПУ №4 за № 86 від 11.03.2015 р. В свою чергу, апелянт обґрунтував неможливість подання зазначених вище документів в суд першої інстанції тим , що ОСОБА_2 не приймала участі в судових засіданнях.

Означені вище документи колегією суддів апеляційної інстанції , в порядку ст.101 ГПК України долучені до матеріалів справи, які будуть оцінені в сукупності з усіма доказами у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що подана скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення, є безпідставними та необґрунтованими, натомість, рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Доводи скаржника про створення ним матеріально-технічної бази для проходження виробничо-навчальної практики учнями училища, не відповідають дійсності, оскільки у зв'язку із чисельними скаргами учнів, які направлялись на практику до ФОП ОСОБА_2 та не отримували заробітну плату за виконані роботи, адміністрація ВПУ № 4 м. Хмельницького була вимушена укладати договори про проходження учнями виробничої практики на інших підприємствах. Окрім цього, за проходження виробничої практики та фактично виконаний обсяг робіт учнями, слухачами за період виробничого навчання та виробничої практики відповідно до виробничих завдань, підприємство має нараховувати їм заробітну плату згідно з установленими системами оплати праці за нормами, розцінками, ставками (окладами) з урахуванням коефіцієнтів, доплат та надбавок. Вищезазначених вимог законодавства фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 дотримано не було,як і не надходило ніяких коштів (50% заробітної плати учня ) на рахунок навчального закладу, чим порушено вимоги п.п. 17, 18 Постанови КМУ "Про затвердження Порядку надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно-технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої практики" від 07.06.1999 № 992, ст. 50 п.9 ЗУ "Про професійно-технічну освіту" від 10.02.1998 №ЮЗ/98-вр.

Так, в 2015 навчальному році учні ВПУ № 4 виробничу практику у ФОП ОСОБА_2 фактично не проходили оскільки учень який мав намір проходити виробничу практику відмовився проходити її у ФОП ОСОБА_2, мотивуючи це тим що оплата праці та гідні умови праці відсутні.

З огляду на ч. 5 ст. 18 Закону України "Про освіту" діяльність навчальних закладів розпочинається за наявності ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної з наданням послуг для одержання освіти і підготовки фахівців різних рівнів кваліфікації. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України, проте остання у відповідача відсутня.

Позивач звертає увагу на те, що приміщення, яке орендує ФОП ОСОБА_2 являється напівпідвальним приміщенням, яке можна розглядати як повноцінний поверх, в якому розміщенні вікна та присутній санвузол, належним чином створене освітлення і це приміщення необхідно їм для створення нових навчальних аудиторій.

Крім того, позивач вказує, що покликання ФОП ОСОБА_2 на те, що на час звернення до суду з позовом та на час прийняття рішення у справі права позивачів не були порушені, оскільки визнання недійсним договору оренди припиняється лише на майбутнє з дня набранням рішення законної сили у разі задоволення позову та не виключає можливості добровільного звільнення та повернення приміщення орендарем є помилковими ,оскільки визнання договору недійсним і вимога про звільнення приміщення вступають та набувають законної сили одночасно, що не позбавляє відповідача права добровільно звільнити та повернути приміщення.

Позивач у відзиві наголошує, що згідно листів № 1559-39/ 2014 від 20.05.2014 р., № 03-22/931 від 23.07.2014р., адресованих департаменту освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації, вищому професійному училищу №4, регіональному відділенню Фонду державного майна України по Хмельницькій області та ФОП ОСОБА_2 Міністерство освіти та науки України не надало згоди на продовження терміну дії договору оренди НОМЕР_1 посилаючись на те, що навчальний заклад планує використовувати приміщення за цільовим призначенням. Лист №1/11-7961 від 26.05.2014р. вручено особисто ФОП ОСОБА_2 02 червня 2014 року.

За таких обставин вважає доводи апелянта хибними та такими , що не підлягають до задоволення.Просить відмовити в задоволенні скарги.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що рішення господарського суду Хмельницької області від 28.04.2015 р. у справі № 924/427/15 є законним та обґрунтованим.

З огляду на положення ст. 203, ч.ч.1,3 ст. 207, ч.1 ст. 216 ЦК України, зазначає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки договір оренди НОМЕР_1 від 01.03.2004р. та додатковий договір від 03.09.2014 р.оренди нежитлового приміщення, у редакції від 15.10.2009р., є недійсним, у відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відсутні підстави для подальшого перебування у займаному приміщенні, і воно має бути, повернуто балансоутримувачу - Вищому професійному училищу №4.

Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 28.04.2015р. є законним та обґрунтованим, а викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача є необґрунтованими, тому просить залишити її без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу Регіональне відділення Фонду Державного майна України у Хмельницькій області вказує, що враховуючи положення ст. 9, п.3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 61 Закону України "Про освіту", ст. 203 ЦК України, відповідачем 2 під час укладення та продовження терміну дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, укладеного із ФОП ОСОБА_2 дотримано всіх вимог чинного законодавства як загального, так і спеціального. Крім того, відповідач 2 у відзиві наголосив, що орендарем своєчасно і в повному обсязі сплачується орендна плата, страхується орендоване майно, виконуються усі зобов'язання по даному договору оренди.

Просить задовольнити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2, скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 28.04.2015 р. № 924/427/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В письмових поясненнях до справи ( вх.№ 16408/15 від 08.07.15р.), заступник прокурора м. Хмельницького вказує, що місцевим господарським cудом вірно встановлено, що Вище професійне училище № 4 М.Хмельницького є навчальним закладом і його фінансування здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

З огляду на положення ч. 5 ст. 18 Закону України "Про освіту" діяльність навчальних закладів розпочинається за наявності ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної з наданням послуг для одержання освіти і підготовкою фахівців різних рівнів кваліфікації. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_2 не надала суду документів, що підтверджують наявність відповідної ліцензії на надання освітніх послуг, крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видом її діяльності є: виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, виробництво кухонних меблів, матраців, інших меблів, ремонт меблів і домашнього начиння.

Доводи скаржника про проходження виробничо-навчальної практики учнями училища на базі цеху по виробництву та ремонту меблів є недостовірними, оскільки протягом 2014 - 2015 років учні училища взагалі не проходили виробниче навчання та виробничу практику на базі вищевказаного цеху, а направлялись на інші підприємства на підставі укладених договорів.

Прокурор вважає, що надані фізичною особою-підприємцем копії договорів не є належними доказами проходження учнями практики, оскільки на них відсутні дати укладення договорів та неможливо ідентифікувати осіб, які нібито направлялись на практику.

Також за проходження виробничої практики та фактично виконаний обсяг робіт учням не нараховувалась заробітна плата згідно з установленими системами оплати праці та не перераховувалось п'ятдесят відсотків нарахованої їм заробітної плати на рахунок навчального закладу для здійснення його статутної діяльності, зміцнення навчально-матеріальної бази, на соціальний захист учнів, проведення культурно-масової і фізкультурно-спортивної роботи.

Прокурор у поясненнях зазначає, що приміщення, яке орендує ФОП ОСОБА_2 фактично являється повноцінним поверхом, в якому розміщенні вікна, двері та санвузол, належним чином створене освітлення. Разом з тим, над орендованим приміщенням розташовані навчальні аудиторії, проте, від учнів надходять постійні скарги на їдкий запах від матеріалів виробництва та вібрацію з цеху, що робить неможливим проведення занять та є небезпечним для здоров'я учнів.

Крім того, зауважує , що Міністерство освіти та науки України не надало згоду на продовження терміну дії договору оренди НОМЕР_1 від 01.03.2004р., посилаючись на те, що навчальний заклад планує використовувати приміщення за цільовим призначенням, а договір від 30.03.1995р. про оренду цокольних приміщень Хмельницького ПТУ - 4 під виробничі майстерні товариства для виготовлення меблів, на її.3.6 якого посилається відповідач щодо проведення виробничого навчання учнів училища, укладений на строк до 01.04.1996р., тобто на момент розгляду справи втратив свою чинність.

Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області прийняте з дотриманням усіх норм матеріального та процесуального права.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні відповідач 1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 28.04.15р. у справі № 924/427/15, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснила, що спірне приміщення орендує ще з 1994 року, зазначила, що всі роки діти, які навчались в училищі проходили у неї виробничу практику, що підтверджується відповідними договорами про проходження учнями практики; вказала, що здійснила у орендованому приміщенні ремонт та після цього її попросили звільнити дане приміщення. Зазначила, що практику проходило приблизно 1,2 учні в рік, а останній учень проходив її у 2014 році; вказала, що накази на прийняття на практику в неї є, а копії заносила в бухгалтерію Вищому професійному училищу № 4; Зазначила, що лист Міністерства освіти і науки України про незгоду на продовження договору оренди до неї не надходив, її ознайомлювали лише з копією даного листа, який викликав у неї сумніви щодо його достовірності.

Представник позивача 2 Чередніченко О.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві; вказав, що у зв'язку із збільшенням переліку професій виникла необхідність у даному приміщені для створення навчальних класів, оскільки приміщення є напівпідвальним, звернулися в 2014 році до Управління освіти, які в свою чергу звернулися до Міністерства освіти і науки України та ними було направлено листи, в яких зазначають, що вони не надають згоди на продовження терміну договору оренди. Підтвердив, що ОСОБА_2 займає дане приміщення з 1994 року; зазначив, що в приміщеннях спільна вентиляція та від їх працівників почали надходити скарги про запах, який заважає працювати, оскільки ОСОБА_2 розширила свою діяльність і тепер не тільки розпилює деревину, а й фарбує . Крім того, зазначив, що у 2015 році у ОСОБА_2 учні не проходили практику, оскільки учень, який мав проходити в неї практику, відмовився її проходити. Крім того, додав, що договір який був укладений між директором Хмельницького ПТУ-4 -Тихонюком П.В. та директором Українсько - польського ТзОВ "Діамант - меблі" ОСОБА_2 для проведення виробничого навчання учнів професії "Столяр виробництва меблів" закінчився в 1996 році. Просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача 2 Шелеп'юк Н.А., підтримала попереднього представника в повному обсязі; зазначила, що сума орендної плати, яку сплачує ОСОБА_2 не є великою; додала, що вони вже не готують столярів по виробництву меблів ( були в 1996 році). Просила рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача 2 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, вказала, що договір було укладено з 1994 року, проте в 2004 році були зміни до законодавства та було переукладено договір у відповідності до цих змін, мета оренди не змінювалася, зазначила, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну дії договору оренди, орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має використовувати орендоване майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення терміну дії договору, проте інформація про використання орендованого майна для потреб власника до ФДМУ не надходила; вказала, що ОСОБА_2 сплачує орендну плату в повному обсязі та вчасно. Просила апеляційну скаргу задоволити, рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача 2 просила долучити до матеріалів справи довідку у формі 3к щодо переліку договорів оренди державного майна укладених та погоджених РВ ФДМУ по Хмельницькій області за період з 01.01.1992р. по 08.07.2015р. по балансоутримувачу державного майна - Хмельницьке вище професійне училище № 4.

Колегія суддів зазначене клопотання задовольнила , зазначені документи долучені до матеріалів справи, які будуть оцінені в сукупності з усіма доказами у справі.

Прокурор Маринич В.В., підтримала пояснення заступника прокурора м. Хмельницького; вказала, що вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим; просила рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; вказала, що договір був укладений з порушенням законодавства, оскільки приміщення училища, що є навчальним закладом було надано в оренду для розміщення цеху по виробництву та ремонту меблів, що не є навчально - виховним процесом. Просила рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, прокурор просив долучити до матеріалів справи копії листів управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому та Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про надання інформації щодо осіб , які перебувають у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 з 01.01.2012р. по 31.05.2015 р. Колегія суддів зазначене клопотання задовольнила , зазначені документи долучені до матеріалів справи, які будуть оцінені в сукупності з усіма доказами у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено матеріалами справи, 01.03.2004р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір НОМЕР_1 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Зазначений вище договір укладено строком на 11 місяців - з 01.03.2004р. по 31.01.2005р. та в подальшому строк дії договору продовжено. Згідно п. 10.1 додаткового договору від 03.09.2014р., договір продовжено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.09.2014р. по 31.07.2017р. включно ( а.с.19-21, т.1).

В подальшому, 15.10.2009р. сторони уклали договір оренди НОМЕР_1 в новій редакції, а 03.09.2014 р. внесли до нього зміни, уклавши додатковий договір.

Згідно умов п. 1.1 вказаних договорів, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно - нежитлове приміщення, що належить до державної власності, загальною площею 265 кв.м., яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1, у цокольному поверсі навчального корпусу, що перебуває на балансі вищого професійного училища №4 м. Хмельницького, вартість якого згідно з висновком про вартість майна станом на 30.09.2011р. становить 212000 грн. (а.с.16, т.1).

Відповідно до п. 2.1 Договорів, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цих договорів та акта приймання-передачі майна (а.с.16 т.1).

Відповідно до акту прийому-передачі нерухомого майна, що належить до державної власності, складеному 01.03.2004р., нежитлове приміщення загальною площею 265 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1 у цокольному поверсі навчального корпусу вищого професійного училища № 4 м. Хмельницького, передано ФОП ОСОБА_2 в оренду. ( а.с.15, т.1).

Пунктом 2.4 Договорів визначено, що у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю (або іншій юридичній особі, вказаній орендодавцем). Орендар повертає майно аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором .

Як вбачається з матеріалів справи передане в оренду нежитлове приміщення загальною площею 265 кв.м., яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1, у цокольному поверсі навчального корпусу, перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України .

Згідно Листа №1/11-2522 від 23.06.2003 р. Міністерство освіти і науки України не заперечило про передачу в оренду терміном на один рік частини приміщень в будівлях, в т.ч. Хмельницьке ВПУ № 4 - навчально - виробничі приміщення площею 265,0 кв.м. При цьому, Міністерство зобов"язує керівників навчальних закладів враховувати напрямок діяльності орендаря з тим, щоб не завдавати умовам безпечної роботи закладу. ( а.с.135, т.1).

В подальшому, відповідно листів №1559-39/2014 від 20.05.2014р., №03-22/931 від 23.07.2014р., адресованих департаменту освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації, вищому професійному училищу №4, регіональному відділенню Фонду державного майна по Хмельницькій області, Міністерство освіти та науки України не надало згоди на продовження терміну дії договору оренди НОМЕР_1, посилаючись на те, що навчальний заклад планує використовувати приміщення за цільовим призначенням (а.с.61-64, т.1).

Враховуючи зазначені обставини, прокурор в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах , Міністерство освіти і науки України, Вищого професійного училища №4 звернувся з позовом про визнання Договорів НОМЕР_1 від 01.03.2004 р. та додаткового Договору від 03.09.2014 р. недійсним та виселення з нежитлового приміщення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Законом України "Про оренду державного та комунального майна" врегульовані питання, зокрема, щодо організаційних відносин, пов'язаних з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності (абзац 1 частини 1 статті 1 Закону).

За приписами статті 2 цього Закону, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють, зокрема, органи місцевого самоврядування щодо майна, яке перебуває в комунальній власності, що кореспондується з приписами статті 287 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, прокурор вказував на наявність підстав для визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна (нежитлового приміщення , яке розташоване по АДРЕСА_1, загальною площею 265 кв.м у цокольному поверсі навчального корпусу Вищого професійного училища №4 м. Хмельницького), що належить до державної власності, перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області та ФОП ОСОБА_2, з посиланням на 203, 215, 216, 628 Цивільного кодексу України та статей 283, 284 Господарського кодексу України, з підстав передання за спірним договором приміщення для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально - виховним процесом, що не відповідає приписам частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" та є підставою для визнання договору недійсним.

Статтею 760 Цивільного кодексу передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Так, статтею 63 Закону України "Про освіту" визначена матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти, частиною 1 якої встановлено, що матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Частиною 4 вказаної норми передбачено, що основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу країни передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Так, відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства, колегія зауважує таке.

Як вбачається із Статуту Вище професійне училища № 4 є навчальним закладом і його фінансування здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України ( а.с. 35-35 зворот).

Згідно п. 1.3 засновником Вишого професійного училища є Міністерство освіти і науки України ( а.с.34, т.1).

Відповідно до ч.5 ст. 63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи , технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілювання або використанню не за призначенням.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, сторони ,а саме Регіональне відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 уклали 01.03.2004р. договір НОМЕР_1 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності ( із змінами , які вносились додатковими договорами.) На час укладання основного договору, Мністерство освіти та науки, як власник орендовованого майна згідно листа №1/11-2522 від 23.06.2003 р. не заперечив про передачу в оренду терміном на один рік частини приміщень в будівлях, в т.ч. Хмельницьке ВПУ № 4 - навчально - виробничі приміщення площею 265,0 кв.м. При цьому, даний лист містив застереження згідно якого, Міністерство зобов'язує керівників навчальних закладів враховувати напрямок діяльності орендаря з тим, щоб не завдавати умовам безпечної роботи закладу. ( а.с.135, т.1).

В подальшому, відповідно листів №1559-39/2014 від 20.05.2014р., №03-22/931 від 23.07.2014р., адресованих департаменту освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації, вищому професійному училищу № 4, регіональному відділенню Фонду державного майна по Хмельницькій області, Міністерство освіти та науки України не надало згоди на продовження терміну дії договору оренди НОМЕР_1, посилаючись на те, що навчальний заклад планує використовувати приміщення за цільовим призначенням (а.с.61-64 т.1).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції орендар здійснює свою підприємницьку діяльність, яка не пов'язана з навчально - виховним процесом. Так, у ФОП ОСОБА_2 відсутня ліцензія на надання освітніх послуг , крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видом її діяльності є: виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, виробництво кухонних меблів, матраців, інших меблів, ремонт меблів і домашнього начиння.( а.с.25 т.2)., тобто зазначені види діяльності ніяк не пов'язані з навчальним процесом.

Крім того, матеріали справи не містять допустимих та належних доказів того,що учні Вищого професійного училища № 4 м. Хмельницького протягом 2014-2015 років проходили виробничо-навчальну практику у ФОП ОСОБА_2

Колегія суддів оцінює критично надані скаржником копії договорів проходження учнями практики на базі орендованого нею приміщення, оскільки на них відсутні дати укладення договорів та неможливо ідентифікувати осіб, які нібито направлялись на практику.( зокрема, щодо учнів ОСОБА_3 -т.1,а.с. 108 та ОСОБА_4 ,т.1,а.с. 115 ,які проходили практику зі слів відповідачки у 2014-2015 р.)

Також, судова колегія зауважує, що скаржником не подано доказів нарахування заробітної плати учням у зв'язку з проходження практики, згідно з установленими системами оплати праці та доказів здійснення перерахувань п'ятдесят відсотків нарахованої їм заробітної плати на рахунок навчального закладу для здійснення його статутної діяльності, зміцнення навчально-матеріальної бази, на соціальний захист учнів, проведення культурно-масової і фізкультурно-спортивної роботи.

Разом з тим, Рівненський апеляційний господарський суд вважає підставними та обґрунтованими доводи прокурора, що виробнича діяльність ФОП ОСОБА_2 по виробництву меблів, яка не пов'язана з навчальним процесом суперечить державним санітарним правилам і нормам для утримання навчальних закладів.

Так, згідно п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Ці норми затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001р. та розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІП ступенів, спеціалізовані школи І, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що укладаючи спірний договір, враховуючи листи №1559-39/2014 від 20.05.2014р., №03-22/931 від 23.07.2014р., Міністерства освіти та науки України про не надання згоди на продовження терміну дії договору оренди НОМЕР_1, сторони припустились порушення чинного законодавства, а саме: приміщення училища, що є навчальним закладом, було надано в оренду для розміщення цеху по виробництву та ремонту меблів, і ця діяльність не може розцінюватися як навчально-виховний процес, що є достатньою правовою підставою для визнання договору недійсним на підставі положень ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зауважити,що покликання представника відповідача 2, на те, що регіональне відділення Фонду державного майна по Хмельницькій області не отримувало вищезазначені листи від Міністерства освіти та науки України про не надання згоди на продовження терміну дії договору оренди НОМЕР_1, не підтверджені достатніми та допустимими доказами, а тому не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Крім того, у пп. 2.7 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. вказано, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

З огляду на зазначені норми законодавства , колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що вимога про визнання недійсним на майбутнє договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004р. НОМЕР_1 та додаткового договору від 03.09.2014р. до договору НОМЕР_1 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.03.2004р., у редакції від 15.10.2009р., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що у зв'язку з тим, що договір оренди НОМЕР_1 від 01.03.2004р. та додатковий договір від 03.09.2014р. оренди нежитлового приміщення, у редакції від 15.10.2009р., визнаються недійсними, у відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відсутні правові підстави для подальшого перебування у займаному приміщенні, яке має бути повернуто балансоутримувачу - Вищому професійному училищу №4, м. Хмельницький.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 14.11.2012р. по справі №8/5025/2227/11 та від 15.10.2014р. по справі №910/17883/13 про визнання недійсними договорів оренди приміщень та зобов'язання вчинити дії.

Щодо доводів апелянта про здійснення нею у орендованому приміщенні за власні кошти ремонту, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України « Про оренду державного та комунального майна «орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди.Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

На підставі вищенаведеного, судова колегія Рівненького апеляційного господарського суду вважає що суд першої інстанції правомірно задоволив позовні вимоги.

Інші покликання скаржника в обґрунтування апеляційної скарги матеріалами справи не підтверджуються та не доведені відповідно до вимог ст. 33 ГПК України.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України в зв'язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 28 квітня 2015 року у справі № 924/427/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Сініцина Л.М.