ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа № 922/5212/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача - Богомолов О.О., довіреність від 29.12.14 №08-11/4847/2-14;

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 23.04.15),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №813 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 12.01.15 у справі № 922/5212/14

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Вовчанськ,

про повернення безпідставно набутого майна та стягнення 633169,94 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.01.15 (суддя Жигалкін І.П.) відмовлено у позові про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі позивача безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,112934 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 633169,94 грн.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Харківської міської ради та стягнути з відповідача 633169,94 грн. доходу, одержаного від безпідставно набутого майна.

Позивачем 06.04.15 надано письмові пояснення, в яких Харківська міська рада, посилаючись на доданий до пояснень науково-консультативний висновок НДІ державного будівництва та місцевого самоврядування Національної академії правових наук України, наполягає на відсутності у відповідача достатніх правових підстав для набуття земельної ділянки та просить задовольнити позов.

Відповідач у наданому суду 27.04.15 відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність вимог апелянта, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Харківської міськради без задоволення. До відзиву відповідачем додано копію заяви від 15.08.06 на ім'я Харківського міського голови, у якій ФОП ОСОБА_3 просив затвердити проект відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (авторемонтна майстерня) по АДРЕСА_1.

05.05.15 позивачем надано письмові пояснення щодо розрахунку доходу, одержаного ФОП ОСОБА_3 від земельної ділянки по АДРЕСА_1 (яку позивач вважає безпідставно набутим майном).

Відповідачем 14.05.15 подано заяву (вх.№7599) про застосування строку позовної давності, який, на думку відповідача, був пропущений позивачем.

Розгляд даної справи у межах встановлених чинним процесуальним законодавством строків (приписів абз.4 п.3.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" щодо розгляду справи спочатку у разі зміни складу колегії суддів) неодноразово відкладався за клопотаннями сторін, у відповідності з ч.3 ст.4-3 ГПК України, з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

03.07.15 представником відповідача надано письмові пояснення, в яких зазначається, що ФОП ОСОБА_3 здійснив усі необхідні передбачені законодавством України дії з метою належного укладення договору оренди земельної ділянки, а саме - було отримано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки, розроблено необхідну документацію, передано повний пакет документів для укладення договору оренди; факт прийому відповідних документів підтверджується заявою відповідача на ім'я Харківського міського голови від 15.08.06; крім того, відповідач неодноразово в усній формі звертався до міської ради з метою з'ясування стану розгляду його заяви, але отримав відповідь про те, що рішення ще не прийнято; міськрадою не було вчинено дій, передбачених положеннями ст.123 Земельного кодексу України, задля продовження процедури укладання договору оренди та не надано вмотивованої відповіді відповідачу.

У судовому засіданні 07.07.15 представник відповідача звернувся до суду з клопотанням не розглядати подану відповідачем 14.05.15 заяву про застосування строку позовної давності. Про відмову від вказаної заяви ним було зроблено відповідну відмітку на її другому аркуші (а.с.135). Колегія суддів зазначає, що вказані дії відповідача узгоджуються з приписами ст.22 ГПК України щодо права сторін звертатися до суду із заявами та клопотаннями, задовольняє вказане клопотання відповідача та не розглядає заяву ФОП ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності.

Присутні в судовому засіданні 07.07.15 представники сторін підтримали викладену ними письмово правову позицію стосовно суті спору.

Позивачем не виконано вимог ухвали суду від 19.05.15 та не надано суду пояснень та доказів щодо результатів розгляду Харківською міською радою заяви ФОП ОСОБА_3 від 15.05.06, а також щодо стану розгляду Верховним Судом України заяв Харківської міської ради про перегляд судових рішень господарських судів у справах даної категорії та практики застосування Верховним Судом України відповідних норм права, на які посилається позивач. Представником позивача в судовому засіданні 07.07.15 усно зазначено, що станом на дату даного судового засідання відповідні відомості у нього відсутні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши присутніх у судових засіданнях представників учасників процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідач, ФОП ОСОБА_3, є власником нежитлових приміщень № 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29 загальною площею 313,8 кв.м. в будівлі літ. "А-1" по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.01 № 3406, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.03.14 № 18813280.

Відповідач використовує земельну ділянку площею 0,112934 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" та тимчасових споруд (автомайстерня, автомийка), що підтверджується актом обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради від 22.10.14 (а.с.13).

У листопаді 2014 року Харківська міська рада звернувся до господарського суду з позовом, в якому просила зобов'язати відповідача повернути в натурі територіальній громаді м.Харкова в особі Харківської міськради відповідну ділянку та стягнути з відповідача доходи від використання безпідставно набутого майна, посилаючись на наступні обставини.

Харківською міською радою здійснені заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержанням земельного законодавства та встановлено, що речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 - що підтверджується листами Управління Держземагентства у м. Харкові Харківської області від 24.01.14 № 290/08 та Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 17.03.14 №2732/0/225-14.

На думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що ФОП ОСОБА_3 використовує земельну ділянку площею 0,112934 га по АДРЕСА_1 без достатньої правової підстави.

Відповідно до листа ДПІ у Московському районі м. Харкова від 23.06.14 № 5515/9/20-34-15-03-38 (а.с.23), відповідач не обліковується як платник плати за землю за земельну ділянку по АДРЕСА_1. Матеріалами справи підтверджується та представником відповідача не заперечується, що плата за землю (у вигляді земельного податку) ФОП ОСОБА_3 за вищевказану ділянку не вносилася.

Таким чином, на думку Харківської міської ради, не здійснення відповідачем оплати за землю у законодавчо встановленому розмірі (по звичайним цінам) за використання земельної ділянки, а саме несплата орендної плати, призвело до фактичного безоплатного отримання відповідачем послуг з користування земельною ділянкою та, як наслідок, одержання в результаті використання цієї земельної ділянки доходів у сумі 633169,94 грн. (розрахованій позивачем виходячи з розміру орендної плати за землю, за період з 01.11.11 по 31.10.14) - що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Стосовно позовної вимоги щодо звільнення земельної ділянки, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано, із посиланням на ту обставину, що повернення земельної ділянки приведе до порушення права відповідача на будівлю, яка належить йому на праві власності - відмовлено у задоволенні позовних вимог про повернення земельної ділянки.

Колегія суддів вважає зазначений висновок обґрунтованим, таким, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства (ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 181, ч. 1 ст. 316 ЦК України), тому оскаржуване рішення в частині відмови в позовних вимогах щодо зобов'язання відповідача повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради спірну земельну ділянку - підлягає залишенню без змін. Суд апеляційної інстанції також враховує, що в цій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржувалося.

В ході апеляційного провадження Харківська міськрада наполягала на задоволенні іншої позовної вимоги, а саме - щодо стягнення з відповідача в порядку ст.ст.1212, 1214 ЦК України на користь Харківської міської ради доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, в розмірі 633169,94 грн.

В обґрунтування тверджень про безпідставність набуття відповідачем спірної земельної ділянки позивач посилається зокрема на науково-консультативний висновок НДІ державного будівництва та місцевого самоврядування Національної академії правових наук України (а.с.98), згідно з яким перехід права користування земельною ділянкою у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, відповідно до ст.120 Земельного кодексу України є достатньою правовою підставою для набуття, збереження земельної ділянки виключно за умови наявності дійсних, не припинених на час відчуження будівлі чи споруди, прав користування земельною ділянкою у колишнього власника, відмінного від територіальної громади чи держави.

Колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст.120 Земельного кодексу України, на яку посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 27.04.07 N 997-V, у редакції Закону України від 05.11.09 N 1702-VI - тобто в редакції, що є чинною на момент виникнення та існування спірних правовідносин), встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Матеріалами даної справи підтверджується та сторонами в апеляційному провадженні не заперечується відсутність зареєстрованих речових прав на землю за відповідачем та за колишнім власником будівлі.

Проте, на думку колегії суддів, зазначене не свідчить про відсутність достатньої правової підстави для набуття відповідачем земельної ділянки, враховуючи фактичний та юридичний зв'язок земельної ділянки та розташованої на ній належної відповідачеві на праві власності будівлі - про що обґрунтовано зазначено в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду.

Натомість в ході апеляційного провадження Харківською міською радою не обґрунтовано правових підстав, з яких нею ототожнено поняття «відсутність зареєстрованого речового права на землю» та «відсутність правової підстави для набуття земельної ділянки».

Приписами статті 1212 ЦК України, на яку посилається позивач і яка встановлює загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов'язань (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Необхідною умовою для встановлення того факту, що мало місце зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, є обов'язкова відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто, позивач повинен довести, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України (зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Вищого господарського суду України від 01.09.14 у справі №915/2439/13).

Проте в суді першої інстанції та в ході апеляційного провадження позивачем вказаних обставин не доведено.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з системного аналізу норм чинного законодавства, загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, а саме - отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

При цьому майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Вищого господарського суду України від 25.06.14 у справі №910/4386/13, а також у постанові Верховного Суду України у справі №6-100цс15 від 03.06.15.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем в ході апеляційного провадження, поведінкою набувача (придбанням у власність нерухомості, що знаходиться на відповідній земельній ділянці) створено належну правову підставу для набуття (збереження) вказаної земельної ділянки. А саме, рішенням XIX сесії Харківської міської ради XXIV скликання "Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам" від 25.02.04 № 22/04 СПДФО ОСОБА_3 надано згоду на розробку проектів відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 0,1450 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (авторемонтна майстерня), що також підтверджується листом від 17.03.14 №2732/0/225-14 Департаменту земельних відносин ВК ХМР (а.с. 25).

І оскільки на момент судового розгляду даної справи правова підстава для набуття відповідачем права на земельну ділянку в установленому порядку не скасована, не визнана недійсною, не змінена та не припинена - посилання позивача на те, що відповідач протягом періоду з 01.11.11 по 31.10.14 користувався земельною ділянкою без належної реєстрації права на неї, колегія суддів не вважає підставою для застосування ст. 1212 ЦК України.

Окрім того, згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України, яким у постанові від 06.11.14 у справі №922/1087/14 вказано, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки) - господарські суди повинні брати до уваги положення ст. 22 ЦК України та ч.2 ст. 224 ГК України.

Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини). Зазначене також узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 11.03.08 у справі № 30/146-07-4216, від 18.03.15 у справі № 5017/3760/2012 тощо.

Доведення наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та збитками покладається на позивача. Однак позивачем не надано судам першої та апеляційної інстанцій доказів того, що відповідач ухилявся від належного оформлення права на земельну ділянку, або ж іншим чином перешкоджав діям позивача щодо здійснення відповідного оформлення. У зв'язку з цим в діях відповідача не вбачається наявності такого елементу господарського правопорушення як причинно-наслідковий зв'язок між дією та наслідком.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Харківською міськрадою не доведено наявність вищевказаних елементів цивільного правопорушення в діях ФОП ОСОБА_3

Колегія суддів додатково враховує, що 15.08.06 ФОП ОСОБА_3 звернувся із заявою на ім'я Харківського міського голови, у якій просив затвердити проект відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (авторемонтна майстерня) по АДРЕСА_1 (а.с.120). В ході апеляційного провадження позивач не заперечував факт отримання Харківською міською радою зазначеної заяви, однак ним не було наведено суду жодних доказів надання відповіді ФОП ОСОБА_3 та вжиття Харківською міською радою будь-яких заходів в порядку ст.123 Земельного кодексу України з метою оформлення речових прав ФОП ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку - незважаючи на те, що судом апеляційної інстанції було надано достатньо часу та створено всі необхідні умови для здійснення сторонами (у тому числі, і позивачем) належного документального обґрунтування своєї позиції у справі, відповідно до вимог ст.33 ГПК України.

Отже відсутність правопорушення зі сторони відповідача у вигляді набуття майна за рахунок потерпілого, а також відсутність інших обставин, що свідчили б про будь-які позаправові аспекти у відносинах сторін - виключає обов'язок з відшкодування доходів від вказаного майна в порядку ст.1214 ЦК України, на яку посилається Харківська міська рада.

Відповідної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України при розгляді справ зі спорів стосовно аналогічних правовідносин (постанови Вищого господарського суду України від 12.02.15 у справі №922/3762/14, від 12.03.15 у справі №922/4064/14, від 13.05.15 у справі №922/5461/14, від 14.05.15 у справі №922/5463/14, від 20.05.15 у справі №922/4911/14, від 27.05.15 у справі №922/4930/14, від 17.06.15 у справі №922/110/15, від 24.06.15 у справі №922/5437/14, від 25.06.15 у справі № 922/4065/14 тощо).

Колегія суддів враховує також, що ухвалою Верховного Суду України від 12.05.15 відмовлено у задоволенні заяви Харківської міської ради про допуск справи №922/3762/14 до провадження Верховного Суду України (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/44100057). Тобто на час судового розгляд даної справи №922/5468/14 відсутні правові висновки Верховного Суду України, які підлягали б застосуванню до спірних правовідносин.

Оскільки, як уже зазначалося, договору оренди відповідач на спірну земельну ділянку не укладав, колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянта про те, що з відповідача має бути стягнуто на користь позивача суму, розраховану виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до п.22 ч.1 ст.92 Конституції України, засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Водночас чинним законодавством не передбачено жодних строків, у межах яких необхідно переоформити право на земельну ділянку, та не встановлено будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне оформлення відповідного договору оренди.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України «Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» (зокрема, способи захисту прав юридичних та фізичних осіб на земельні ділянки визначено ст.152 ЗК України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами ЦК України та ГК України) та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 №284.

Таким чином, правове регулювання відносин, пов'язаних з використанням земельних ділянок, здійснюється спеціальним земельним законодавством - (вказаний висновок узгоджується з п.п. 2.9, 3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин") - що виключає можливість стягнення з відповідача коштів в порядку ст. 1212 - 1214 ЦК України, на які посилається позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову місцевого господарського суду в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача доходу, одержаного від безпідставно набутого майна в розмірі 633169,94 грн., що не позбавляє позивача права звернутися з іншою вимогою до відповідача, обґрунтованою належними доказами, у відповідності до приписів чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Отже, здійснивши апеляційний перегляд оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі твердження зроблені при довільному трактуванні обставин справи та норм чинного законодавства, аргументи заявника скарги ґрунтуються на припущеннях, на їх підтвердження не надано відповідно до статей 33, 36 Господарського процесуального кодексу України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б спростовували висновки місцевого господарського суду і могли б бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради, м.Харків, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.01.15 у справі №922/5212/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13.07.15

Головуючий суддя Пуль О.А.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.