ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р. Справа №910/27446/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача не зявився;

першого відповідача ОСОБА_1, за довіреністю №4503 від 23.12.2014 року;

2-го, 3-го, 4-го відповідачів не зявилися;

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача не зявилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшнс», м.Київ, (вх.№3188Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015 року по справі №910/27446/14,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшнс», м.Київ,

до 1. ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк», м.Харків,

2. ОСОБА_3 «Співдружність Комп», с.Комунар,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес ЛТД», м.Київ,

4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс», м.Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосервіс Т», с.Радгоспне, Харківська область,

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Авто», с.Тернова, Харківська область,

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Холдінг», с.Тернова, Харківська область,

4. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод», м.Кременчук, Полтавська область,

про визнання договору іпотеки припиненим,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшнс» звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою з вимогами до ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 «Співдружність Комп» про визнання припиненим договору іпотеки нерухомого майна укладеного 01.10.2007 року між Акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ОСОБА_4 акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 «АИС», правонаступником якої є ОСОБА_3 «Співдружність Комп» посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за №5744 щодо передачі в іпотеку нерухомого майна - нежитлові будівлі загальною площею 4117,90 кв.м., а саме: літ. Т, - адміністративне приміщення загальною площею 288,10 кв.м.. літ. Я - адміністративно - виробниче приміщення загальною площею 2293, 10 кв. м., літ. Ш, Ш, - електроцех і склад загальною площею 1015,70 кв.м., літ. У, - склад ВДВ загальною площею 167,80 кв.м., літ. Ф - склад вогнетривів загальною площею 66,00 кв.м., літ. X - склад вогнетривів загальною площею 63,80 кв.м., літ. Щ - споруду авто важелів загальною площею 15,90 кв.м., літ. Ч - південну прохідну загальною площею 207,50 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 21.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.12.2014 року матеріали справи №910/27446/14 було передано за територіальною підсудністю до господарського суду Харківської області, який ухвалою від 22.12.2014 року призначив її до розгляду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015 року у справі №910/27446/14 (суддя Денисюк Т.С.) у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Крім того, апелянт просить судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшнс» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Апелянт вказує на те, що ТОВ «Кредо Солюшнс» є кредитором в межах провадження по банкрутству ОСОБА_3 «Співдружність Комп», а зобовязання ПАТ «УкрСиббанк» та їх обсяг безпосередньо впливає на обсяг майна ОСОБА_3 «Співдружність Комп» та кредиторських вимог, що були внесені до відповідного реєстру в межах провадження по банкрутству ОСОБА_3 «Співдружність Комп». Таким чином, визнання іпотеки припиненою за договором безпосередньо впливає на обсяг майна ОСОБА_3 «Співдружність Комп» та кредиторських вимог до нього, тобто вплине на черговість задоволення вимог кредиторів і сприятиме захисту прав та забезпеченню охоронюваних законом інтересів позивача.

Перший відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№10011 від 01.07.2015 року) вказує на те, що оскарження апелянтом рішення господарського суду Харківської області жодним чином не сприяє захисту його прав та охоронюваних законом інтересів, а спрямоване на порушення прав та законних інтересів ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у справі про банкрутство ОСОБА_3 "Співдружність Комп». Питання правомірності та обґрунтованості кредиторських вимог ПАТ «УкрСиббанк» у справі про банкрутство ОСОБА_3 «Співдружність Комп» досліджено та підтверджено господарським судом Харківської області, шляхом затвердження ухвалою господарського суду Харківської області від 05.03.2012 року (з урахуванням постанови Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2013 року) реєстру вимог кредиторів. Також вказує на те, що оспорюваний правочин було укладено не тільки до отримання апелянтом статусу кредитора по справі, а навіть ще до моменту створення самого апелянта як юридичної особи. Будь-які порушення, які могли мати місце на момент його вчинення, жодним чином не могли стосуватися прав та законних інтересів апелянта, адже відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. На цій підставі, перший відповідач просить рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є зворотне повідомлення про вручення ухвали суду.

2-й, 3-й, 4-й відповідачі та 3-тя і 4-та треті особи відзивів на апеляційну скаргу не надали, у судове засідання не зявились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є зворотні повідомлення про вручення ухвали суду.

1-ша та 2-га треті особи також відзиви на апеляційну скаргу не надали, у судове засідання не зявились, направлені на їх адресу ухвали суду повернуті з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України. . За змістом цієї норми, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців) і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги належне повідомлення позивача про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу у справі відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України без участі представників позивача, 2-го, 3-го, 4-го відповідачів та третіх осіб за наявними в матеріалах справи документами.

У судовому засіданні представник першого відповідача підтримав у повному обсязі викладені ним заперечення на апеляційну скаргу у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника першого відповідача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Автосервіс Т» укладено кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії №0 (надалі «Кредитний договір-1»), згідно умов якого АКІБ «УкрСиббанк» взяв на себе зобовязання надавати, та ТОВ «Автосервіс Т» приймати, належним чином використовувати та повернути АКІБ «УкрСиббанк» кредит у валютах, вказаних у Кредитному договорі-1.

03.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інтер-Авто» укладено кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії №0 (надалі «Кредитний договір-2»), згідно умов якого АКІБ «УкрСиббанк» взяв на себе зобовязання надавати, та ТОВ «Інтер-Авто» приймати, належним чином використовувати та повернути АКІБ «УкрСиббанк» кредит у валютах, вказаних в Кредитному договорі-2.

03.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Авто-Холдінг» укладено кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії №0 (надалі «Кредитний договір-3»), згідно умов якого АКІБ «УкрСиббанк» взяв на себе зобовязання надавати, та ТОВ «Авто-Холдінг» приймати, належним чином використовувати та повернути АКІБ «УкрСиббанк» кредит у валютах, вказаних в Кредитному договорі-3.

03.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» був укладений кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії №0 (надалі «Кредитний договір-4»), згідно умов якого АКІБ «УкрСиббанк» взяв на себе зобовязання надавати, та ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» приймати, належним чином використовувати та повернути АКІБ «УкрСиббанк» кредит у валютах, вказаних в Кредитному договорі-4.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 01.10.2007 року між АТ «УкрСиббанк» (в подальшому ОСОБА_4 акціонерне товариство «УкрСиббанк» у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та ОСОБА_3 «АІС» (назва змінена на ОСОБА_3 «Співдружність Комп») укладено договір іпотеки нерухомого майна, зареєстрований в реєстрі за №5744.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки ОСОБА_3 «Співдружність Комп» (відповідач 2) з метою забезпечення наведених нижче зобов'язань, передає в іпотеку АТ «УкрСиббанк» (відповідач 1) нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Київ, вулиця Дегтярівська, буд. 21. Ринкова вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становить: 51676559,10 грн.

Згідно п. 1.2. договору іпотеки, зазначена нерухомість була передана в іпотеку з метою забезпечення в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань третіх осіб перед відповідачем-1, зокрема: ТОВ «Автосервіс-Т» - за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03.05.2007 року; ТОВ «Авто-Холдінг» - за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03.05.2007 року; ТОВ «Інтер-Авто» - за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03.05.2007 року; ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» - за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03.05.2007 року.

З постанови господарського суду Харківської області від 14.05.2012 року у справі №5023/7064/11 вбачається, що юридичну особу ОСОБА_3 «Співдружність Комп» (ідентифікаційний код юридичної особи 30712903, правонаступник ОСОБА_3 «АІС») визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

З позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору факторингу №39 Ф-Н від 04.12.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив на користь ТОВ «Кредо Солюшнс» (позивач) право вимоги до боржника - ОСОБА_3 «Співдружність Комп» за кредитними договорами №54/07 від 05.12.2007 року та №65/59765-КЛ від 05.12.2007 року а також права вимоги за договорами забезпечення, якими забезпечується виконання боржником (за кредитними договорами) своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідно до п. 4.3. договору факторингу сторони визначили загальний розмір заборгованості боржників, право вимоги повернення якої відступлено фактору в сумі 19671563,46 дол. США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на дату укладення цього договору становить 157234806,74 грн. та 180425982,54 грн.

На підставі вказаного факту було внесено до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_3 «Співдружність Комп» відомості про заміну кредитора ОСОБА_4 акціонерне товариство «Сведбанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшнс» (ухвали господарського суду Харківської області від 22.04.2013 року у справі №5023/7064/11).

Також, позивач вказує на те, що на підставі договору факторингу №20-У/13 від 30.07.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Українська факторингова група» кредитор відступив на користь ТОВ «Українська факторингова група» право вимоги за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №406-МВ/08 від 26.12.2008 року, а також права вимоги за договорами забезпечення, якими забезпечується виконання боржником (за кредитним договором) своїх зобов'язань за кредитним договором, зокрема договором поруки №605-П/08 від 30.12.2008 року, укладеним між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 «АІС», правонаступником якої є банкрут.

Відповідно до п. 1.2. даного договору факторингу сторони визначили, що за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №406-МВ/08 від 26.12.2008 року відступаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту, наданою в доларах США, відповідно до даного договору в сумі 29243496,68 доларів США, право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому договором про відкриття кредитної лінії, нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього договору факторингу в сумі 14963853,70 доларів США, право вимоги сплати неустойки (пені) встановленої договором про відкриття кредитної лінії, нарахованої та несплаченої станом на дату підписання цього договору факторингу в сумі 3778317,21 грн.

Також, позивач зазначає, що ТОВ «Українська факторингова група» на підставі договору факторингу №21-У/13 від 22.10.2013 року, укладеного з ТОВ «Кредо Солюшнс» відступило на користь позивача право вимоги, що належало ТОВ «Українська факторингова група» на підставі договору факторингу №20-У/13 від 30.07.2013 року. В зв'язку з цим, було зобов'язано ліквідатора внести до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_3 «Співдружність Комп» відомості про заміну кредитора ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшнс» (ухвали господарського суду Харківської області від 09.04.2014 р. у справі №5023/7064/11).

З ухвали господарського суду Харківської області від 05.03.2012 року №5023/7064/11 вбачається, що затверджено реєстр вимог кредиторів ОСОБА_3 «Співдружність Комп». Вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» у розмірі 672541864,59 грн. окремо внесені до реєстру вимог, як такі, що забезпечені заставою майна боржника (перша черга задоволення).

Позивач вказує на те, що відповідачем-1 та третіми особами - 1, 2, 3, 4 змінено кредитні зобов'язання за кредитними договорами - 1, 2, 3, 4 без згоди відповідача-2, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Відповідачем-1 та третьою особою-1 було змінено кредитні зобовязання за кредитним договором-1 без згоди відповідача-2 як іпотекодавця, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності іпотекодавця шляхом укладання угод, які є невід'ємною частиною кредитного договору-1, якими збільшено кредитні зобов'язання третьої особи-1: угодою про надання траншу від 11.12.2008р. до кредитного договору-1 встановлено оплату третьою особою-1 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 1000,00 (одна тисяча) доларів США 00 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-1; угодою про надання траншу від 23.01.2008р. до кредитного договору-1 встановлено оплату третьою особою-1 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 3000,00 (три тисячі) доларів США 00 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-1.

Відповідачем-1 та третьою особою-2 змінено кредитні зобов'язання за кредитним договором-2 без згоди відповідача-2 як іпотекодавця внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності іпотекодавця шляхом укладання угод, які є невідємною частиною кредитного договору-2, якими збільшено кредитні зобов'язання третьої особи-2:

додатковою угодою №6 від 24.04.2008р. до кредитного договору-2 встановлено оплату третьою особою-2 відповідачу-1 комісії за збільшення ліміту в розмірі 0,13% від суми збільшення (2340,00 доларів США), встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-2;

додатковою угодою №10 від 23.07.2008р. до кредитного договору-2 встановлено оплату третьою особою-2 відповідачу-1 комісії за внесення змін до кредитного договору в розмірі 11325,60 (одинадцять тисяч триста двадцять п'ять) гривень 60 копійок, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-2;

угодою про надання траншу від 01.12.2008р. до кредитного договору-2 встановлено оплату третьою особою-2 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 1000,00 (одна тисяча) доларів США 00 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-2;

угодою про надання траншу від 11.12.2008р. до кредитного договору-2 встановлено оплату третьою особою-2 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 1000,00 (одна тисяча) доларів США 00 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено Кредитним договором-2.

Відповідачем-1 разом з третьою особою-4 було змінено кредитні зобов'язання за кредитним договором-4 без згоди відповідача-2 як іпотекодавця, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності іпотекодавця шляхом укладання угод, які є невідємною частиною кредитного договору-4, якими збільшено кредитні зобовязання третьої особи-2:

додатковою угодою №6 від 24.04.2008р. до кредитного договору-4 встановлено оплату третьою особою-4 відповідачу-1 комісії за збільшення ліміту в розмірі 0,13% від суми збільшення (13000,00 доларів США), встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-4;

додатковою угодою №13 від 15.10.2008р. до кредитного договору-4 встановлено оплату третьою особою-4 відповідачу-1 комісії за внесення змін до кредитного договору в розмірі 15000,00 (п'ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-4;

угодою про надання траншу від 12.08.2008р. до кредитного договору-4 встановлено оплату третьою особою-4 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 2880,00 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) доларів США 00 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-4;

угодою про надання траншу від 24.10.2008р. до кредитного договору-4 встановлено оплату третьою особою-4 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 4633,46 (чотири тисячі шістсот тридцять три) долари США 46 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-4;

угодою про надання траншу від 24.10.2008р. до кредитного договору-4 встановлено оплату третьою особою-4 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 3861,39 (три тисячі вісімсот шістдесят один) долар США 39 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-4;

угодою про надання траншу від 24.10.2008р. до кредитного договору-4 встановлено оплату третьою особою-4 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 4508,92 (чотири тисячі п'ятсот вісім) доларів США 92 цента, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-4;

угодою про надання траншу від 01.12.2008р. до кредитного договору-4 встановлено оплату третьою особою-4 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 500,00 (п'ятсот) доларів США 00 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-4;

угодою про надання траншу від 01.12.2008р. до кредитного договору-4 встановлено оплату третьою особою-4 відповідачу-1 комісії за лонгацію договору в розмірі 500,00 (пятсот) доларів США 00 центів, встановлення та сплата якої не було передбачено кредитним договором-4.

На думку позивача, наведені умови у договорі іпотеки не відображені і про їх узгодження відповідач-2 не був повідомлений, що свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що умовою визнання обґрунтованими позовних вимог позивача є доведення ним факту порушення його прав та/або охоронюваних законом інтересів відповідним фактом збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця за спірним договором іпотеки нерухомого майна від 01.10.2007 року.

Згідно ч. 4 ст. 87 Цивільного кодексу України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 91 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кредо Солюшнс» створено 03.05.2012 року, тобто пізніше на пять років ніж було укладено спірний договір та пізніше на чотири роки ніж відповідачами та третіми особами вчинено правочини (січень-грудень 2008 року, які на думку позивача свідчать про збільшення кредиторських вимог до відповідача-2 та обсягу відповідальності відповідача-2 за спірним договором іпотеки нерухомого майна від 01.10.2007 року.

Приймаючи до уваги, що в момент вчинення сторонами відповідних правочинів позивача не існувало як юридичної особи, колегія суддів вважає недоведеними порушення його прав та охоронюваних законом інтересів спірним правочином.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Предметом спору у даній справі є припинення господарських відносин за договором іпотеки нерухомого майна від 01.10.2007 року.

Позивач вважає, що наявні підстави для припинення зобовязання за зазначеним договором іпотеки відповідно до ст. 559 Цивільного кодексу України.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі статтею 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Статтею 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 575 Цивільного кодексу України передбачені окремі види застав та визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

За змістом частини 1 статті 583 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому, застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником, та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем).

У зв'язку з цим в статті 1 Закону України «Про іпотеку» також визначено, що майновий поручитель це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

З огляду на приписи вищезазначених норм та, відповідно до положень статті 546 Цивільного кодексу України, порука та застава (іпотека) є окремими самостійними способами забезпечення зобов'язання, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 Цивільного кодексу України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають с кредитних договорів» п.4.1.8 зазначено, що у застосуванні статті 559 Цивільного кодексу України слід враховувати, що ця норма не поширюється на правовідносини майнової поруки (застави), яка є окремим видом забезпечення виконання зобов'язання. Застава регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 -593) глави 49 Цивільного кодексу України та Законами України «Про іпотеку» і «Про заставу». Підстави припинення майнової поруки безпосередньо врегульовано окремими нормами цивільного законодавства, а тому суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов'язання, незалежно від ступеню їх подібності.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст. ст. 553-559 Цивільного кодексу України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У постановах Верховного суду України від 16.10.2012 року у справах №3-45гс12 та №3-44гс12 зазначено, що ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду. Отже, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання, у звязку з чим відсутні підстави для застосування ст.559 Цивільного кодексу України до договору іпотеки.

Наведені обставини унеможливлюють визнання припиненим договору іпотеки нерухомого майна від 01.10.2007 року на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Також, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Правові підстави припинення іпотеки передбачені у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», згідно з нормами якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону України «Про іпотеку»; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав передбачених Законом (Законом України «Про іпотеку»). Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Колегією суддів встановлено, що згідно з п.п. 6.1. договору іпотеки від 01.10.2007 року цей договір підлягає нотаріальному посвідченню і діє з моменту такого посвідчення до повного виконання боржником 1 зобовязань за кредитним договором 1, боржником 2 зобовязань за кредитним договором 2, боржником 3 зобовязань за кредитним договором 3, боржником 4 зобовязань за кредитним договором 4.

Відповідно до частини 2 статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

Правочин вважається укладений під скасувальною умовою, якщо його сторони обумовили припинення прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо настане вона чи ні.

Зі змісту договору іпотеки вбачається, що сторони обумовили припинення прав та обовязків сторін, зокрема, повним виконанням зобовязань за кредитними договорами 1, 2, 3 та 4.

Таким чином, сторони у договорі обумовили певні обставини, з настанням яких договір іпотеки припиняє свою дію та визначили строк дії договору настанням певної події, а саме: до повного виконання зобовязання за кредитним договором.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні, а скаржником не надані докази виконання зобовязань за кредитними договорами 1, 2, 3 та 4. Отже, за таких обставин, договір іпотеки не припинив своєї дії.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарським судом Харківської області вірно встановлено відсутність обставин, які б могли бути підставою для визнання припиненим спірного договору іпотеки.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування строків позовної давності з огляду на умови викладені в п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» та враховуючи не доведеність факту порушення охоронюваного законом інтересу та прав позивача.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшнс» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015 року по справі №910/27446/14 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшнс» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015 року по справі №910/27446/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06 липня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.