Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" червня 2015 р. Справа № 906/461/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- дов. № 130 від 21.04.2015р.

ОСОБА_2 - директор, наказ № 24-к від 01.02.2014р.

від відповідача: ОСОБА_3- дов. № 317 від 27.04.2015р.

ОСОБА_4- НОМЕР_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Коростишівської міської ради

про стягнення 14952,52 грн. та зобов'язати звільнити торгівельні майданчики

В порядку ст. 81-1 ГПК України запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

Позивачем пред'явлено позов про:

- стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати згідно договору №131 від 31.12.2013р. за торгівельні майданчики №15 та №180 в сумі 1569,68 грн. та неустойки у розмірі подвійної плати за користування вказаними торгівельними майданчиками за час прострочення в сумі 13382,84 грн.;

- зобов'язання ОСОБА_4 звільнити торгівельні майданчики №15 та №180 шляхом вивезення металевих кіосків за межі території ПР "Кооперативний ринок".

Ухвалою господарського суду від 31.03.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 28.04.2015р.

Ухвалою господарського суду від 28.04.2015 р. розгляд справи відкладено на 19.05.2015 р.

В порядку ст. 77 ГПК України в судовому засіданні від 19.05.2015 р. оголошувалась перерва до 27.05.2015р.

Ухвалою суду від 27.05.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Коростишівську міську раду та відкладено розгляд справи до 10.06.2015р.

Ухвалою суду від 10.06.2015р. розгляд справи відкладено на 30.06.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, додаткових письмових поясненнях по справі від 18.05.2015р. та від 27.05.2015 р. (а.с. 80-82, 131-134).

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 29-31).

30.06.2015р. відповідачем подано клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи (а.с. 211-214), на вирішення якої поставити питання:

- чи підтверджуються документально середньомісячні витрати ПР "Кооперативний ринок" на 2014 рік, наведені в додатку №1 до наказу № 53 від 30.12.2013р., по відношенню до торговельних майданчиків;

- чи підтверджується документально сума заборгованості ФОП ОСОБА_4 перед ПР "Кооперативний ринок" за оренду торговельних майданчиків в сумі 14952,52грн. станом на 01.06.2015р.

Обґрунтовуючи клопотання, відповідач посилається на те, що позивач займає монопольне становище на ринку подібних послуг, у зв'язку з чим вартість оренди не є такою, що склалась за взаємними домовленостями. Вважає, що позивачем невірно визначено розмір орендної плати, зокрема вказує, що в розрахунок вартості 1м.кв. торговельного майданчику не можуть мати місце пункти послуг , витрати на які позивач не несе. Зазначає, що для вирішення питання про визначення суми орендної плати за торгівельні майданчики необхідні спеціальні знання, тому просить задовольнити подане клопотання.

Представник позивача заперечив проти заявленого клопотання.

Суд, дослідивши клопотання та заслухавши пояснення учасників судового процесу, відхилив вищевказане клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (п.2 постанови пленуму ВГСУ № 4 від 23.03.2012).

Згідно зі ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про його предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із нормами ст. 283 ГК України, істотними умовами договору оренди є: обєкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Так, при укладенні договору оренди № 131 від 31.12.2013р., сторони визначили вартість оренди, тобто відповідач був обізнаний з розміром орендної плати.

Станом на день розгляду справи в суді договір оренди є чинним, договір судом не визнаний недійсним, тому сторони мають дотримуватись його умов.

Відповідно до ст.ст. 41, 42 ГПК України призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

Отже, враховуючи, що докази у справі не є взаємно суперечливими, а для надання їх оцінки не потрібні спеціальні знання, тому підстав для призначення експертизи суд не вбачає.

Крім того, представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 223-224, 227-228) до вирішення справ:

- № 906/609/15, яка розглядається господарським судом Житомирської області за позовом Коростишівської спілки споживчих товариств до Коростишівської міської ради про визнання незаконним рішення № 969 від 03.04.2015р. та зобов'язання прийняти рішення про оформлення земельної ділянки;

- № 280/974/15-ц за позовом гр. ОСОБА_5 до Коростишівської районної спілки споживчих товариств та Коростишівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування свідоцтва про право власності на майновий комплекс від 02.06.2006р., 30.05.2013р.

Представник відповідача вважає, що дані справи пов'язані зі справою, яка розглядається даним судом, тому розгляд її неможливий до розгляду вищевказаних справ.

Представник позивача заперечив проти поданого клопотання, вважає його безпідставним та просить суд відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Предметом даного спору являється стягнення заборгованості по орендній платі, стягнення неустойки внаслідок неповернення орендованого майна понад три місяці з дня розірвання договору оренди та зобов'язання звільнити займані орендовані торгівельні місця.

Дослідивши зміст поданих відповідачем клопотань, суд вважає, що вказані справи не є взаємопов'язаними і рішення у справах № 280/974/15- ц та № 906/609/15 не впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі.

Таким чином, заявлені відповідачем обставини не є підставою для зупинення провадження у даній справі, тому клопотання відповідача суд відхиляє.

Третя особа свого повноважного представника в судове засідання не направила, 08.06.2015р. та 22.06.2015р. на адресу суду надіслала письмові пояснення на позовну заяву (а.с.161,207-208).

Щодо правомірності діяльності ринку, третя особа зазначила, що відповідно до ст. 37 Закону України "Про кооперацію" забороняється втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування у фінансово-господарську та іншу діяльність кооперативних організацій, крім випадків, прямо передбачених законом.

У своїх поясненнях третя особа просила розгляд справи проводити без її участі, стосовно вирішення позову поклалась на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.1.1 Статуту, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна.

Згідно п.1.2 Статуту Підприємство райспоживспілки "Кооперативний ринок" також є правонаступником прав та обов'язків Кооперативного підприємства "Кооперативний ринок" й створене виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення Ради Засновників зборів від 25.11.03р., протокол №5 з передачею йому прав і зобов'язань райспоживспілки в межах прав та зобов'язань КП "Кооперативний ринок".

Відповідно до пп. 2.3.2 та 2.3.3. п. 2.3 Статуту, одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організація, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги та надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

ОСОБА_4 в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець зареєстрована 20.09.2005 р. Основним видом економічної діяльності є роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

31.12.2013р.між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (орендар, відповідач) укладено договір оренди № 131 (а.с 20).

За умовами п. 1.1. Договору, предметом договору є торгівельні майданчики № 15 та №180 площею 6,75 кв.м та 8 кв.м., місцезнаходження яких зазначені на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Карта-схема розміщення торгових місць ринку, була розроблена у 2003 році та погоджена з місцевими органами: СЕС, Ветеринарною медициною, пожежного нагляду, архітектурно-будівельною комісією, Державтоінспекцією (а.с. 76).

Торгівельні майданчики № 15 та № 180 обліковуються на балансі підприємства і є майном, яке передано до ПР "Кооперативний ринок" від власника - Коростишівської райспоживспілки згідно інвентаризаційного опису №3 від 31.12.2003р. (а.с 85-92).

Відповідно до п. 1.3 Договору, об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

Орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії Договору відповідно до п.6 договору, тобто з 01.01.2014р. до 31.12.2014р. включно.

Пунктом 3.1. сторони визначили, що орендна плата складає 364,50 грн. та 461,60грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

За поясненнями позивача, розмір орендної плати визначено відповідно до наказу директора ринку № 53 від 30.12.2013 р., згідно якого вартість 1 м кв оренди торгівельного місця на місяць становить 67,95 грн.

При визначенні розміру орендної плати за договором, позивачем були враховані коефіцієнти диференціації в залежності від того, в якій торговій зоні знаходиться торговельний майданчик та місце його розташування (а.с. 131-134).

Відповідно до п. 4.3.3 Договору відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як вбачається з прибуткових касових ордерів, розрахунки відповідачем були проведені за січень, лютий та березень 2014 р. в загальній сумі 2470,30 грн. (а.с. 93, 94).

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань, 26.06.2014р. позивач направив відповідачу претензію, в якій повідомив останнього, що заборгованість за квітень- червень 2014 р. становить 2475,45 грн., заявив про відмову від договору оренди, в порядку ст. 782 ЦК України та п. 4.2.4 договору, та висунув вимогу щодо повернення предмету договору оренди (а.с. 21).

Вказане повідомлення відповідач отримала 27.06.2014р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 22).

01.07.2014 р. відповідач сплатила 826,10грн. за оренду в квітені 2014 року (а.с. 94).

Решта орендної плати відповідачем не сплачена, предмет оренди не повернуто. Заборгованість зі сплати орендних платежів за період з травня 2014р. по 27.06.2014р. становить 1569,68грн.

15.01.2015р. позивач направив на адресу ФОП ОСОБА_4 претензію з вимогою сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення - з 28.06.2014р. по 14.01.2015р. в сумі 12391,47грн. (а.с. 23).

У відповідь на претензію відповідач своїм листом від 20.01.2015р. вказала, що договір оренди № 131 від 31.12.2013р. вважає нікчемним (а.с. 25).

Позивач, вважаючи договір оренди розірваним з 27.06.2014р. та враховуючи, що відповідач не повернув предмети оренди, на підставі ст.ст. 785 ЦК України заявив вимогу про звільнення торгівельних майданчиків №№ 15,180 та про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування торгівельними майданчика за час прострочення в сумі 13382,84 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказала, що договір не містить роз'яснення того, що являють собою об'єкти оренди. На місцевості торгівельні майданчики являють собою частину заасфальтованої земельної ділянки, на якій відповідач спорудила два металеві кіоски загальною площею 6,75 м.кв. та 8 м.кв., облаштувала їх необхідними конструкціями для торгівлі (столами) та розмістила торговий інвентар (ваги, лотки).

Вважає, що предметом оренди є частина площі на місцевості, що призначена для встановлення відповідних конструкцій і забезпечення їх подальшої діяльності. Ця площа нерозривно пов'язана із земельною ділянкою, оскільки безпосередньо на земельну ділянку нанесено асфальтне покриття, тому фактичним предметом договору оренди є частина земельної ділянки.

Зазначає, що земельна ділянка, на яку нанесено асфальтне покриття (торгівельний майданчик за договором), що розташована по вул. Шевченка,40 в м.Коростишеві, рішенням 4-ї сесії 24 скликання Коростишівської міської ради від 17.10.2002 р. віднесена до земель комунальної власності. Цим же рішенням було припинено право постійного користування земельною ділянкою по вул. Шевченка,40 Коростишівському кооперативному ринку.

Оскільки асфальтне покриття не може бути самостійним цивільним об'єктом, а земельна ділянка не належить орендодавцю (позивач), останній не наділений правом передання цього майна у найм.

Відповідач вказує, що Коростишівська міська рада, як власник земельної ділянки по вул. Шевченка, 40 володіє виключним правом на розпорядження зазначеною земельною ділянкою. Договір, укладений з позивачем, спрямований на використання земель комунальної власності всупереч закону, порушує публічний порядок, тому є нікчемним та таким, що не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови. Нікчемний правочин, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не потребує визнання його таким в судовому порядку.

Позивач, заперечуючи проти тверджень відповідача, вказав, що угодою № 118 на оплату резервування земельної ділянки від 31.03.2009 р. (з подальшими змінами), яка укладена між ПКР "Кооперативний ринок" так Коростишівською міською радою, підприємству Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" для обслуговування майнового комплексу була надана земельна ділянка площею 1,2 га за адресою м. Коростишів, вул. Шевченка, 40 (а.с. 47-57). Виконуючи умови угоди № 118, позивач систематично вносив плату за оренду вищевказаної земельної ділянки (а.с. 58-75).

Третя особа - Коростишівська міська рада вказала, що рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради № 325 від 16.08.2006 року та рішенням 38 сесії міської ради шостого скликання № 762 від 03.04.2014р. були затверджені Правила торгівлі на ПР "Кооперативний ринок". Згідно п.19 даних Правил, адміністрація при наданні продавцю торгівельних місць на визначений термін укладає з ним письмову угоду, в якій зазначається термін дії угоди, асортимент (вид товарів), що реалізуються, розташування торгівельного місця, умови оренди торгівельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

У 2003 році позивач розробив карту-схему розміщення торгових місць, яка була погоджена з місцевими органами: СЕС, Ветеринарною медициною, пожежного нагляду, архітектурно-будівельною комісією, Державтоінспекцією. Рішенням виконкому Коростишівської міської ради № 208 від 25.05.2006 року було погоджено режим роботи ринку та затверджено розроблення карти-схеми.

Серед іншого у своїх письмових поясненнях третя особа зазначає про те, що у період дії договору між сторонами, позивач використовував земельну ділянку за адресою: м.Коростишів, вул. Шевченко, 40, площею 1,2 га на підставі угоди № 118 від 31.03.2009 року, та сплачував кошти за фактичне використання земельної ділянки.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд прийшов до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 с. 627 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди № 131 від 31.12.2013р.

Відповідно до п. 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Сплата наймачем орендної плати у встановлений строк є обовязком, який випливає з положень ст.759, 762 ЦК України та умов договору.

Водночас, порушенням зобов'язання згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Неналежним виконанням , виходячи з встановлених судом обставин, є несплата відповідачем орендної плати протягом значного періоду часу, що також тягне за собою правові наслідки, передбачені ч.1 ст.782 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з позивачем в установлені договорами строки, за таких обставин суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 1569,68грн. заборгованості обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України орендодавець має право відмовитися від договору найма і вимагати повернення речі, якщо орендар не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач своїм листом від 26.06.2014р. відмовився від договору у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не сплачувала орендну плату протягом трьох місяців, та висунув вимогу про повернення торговельних майданчиків №№ 15,180.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма узгоджена сторонами у п. 4.3.8 Договору, відповідно до якого, у разі припинення або розірвання договору, орендар зобов'язаний у 7-ми денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У свою чергу, закінчення строку дії договору за загальним правилом припиняє права і обов'язки його сторін, але не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст.785 ЦК України).

Оскільки відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення орендованих торгівельних майданчиків, позивач скористався своїм правом та нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, а саме за період з 28.06.2014р. по 01.03.2015р., яка складає 13382,84грн.

Враховуючи, що матеріали справи не місять доказів повернення позивачу об'єкту оренди, суд вважає заявлену позивачем вимогу про стягнення неустойки правомірною, обґрунтованою, такою, що відповідає нормам чинного законодавства, тому задоволняє в повному обсязі.

Щодо вимоги про звільнення торгівельних майданчиків № 15 та № 180 шляхом вивезення металевих кіосків за межі території ПР "Кооперативний ринок", то суд вважає, що припинення відносин за договором оренди має наслідком повернення орендованої речі, або речей, або вчинення адекватних інших дій, які свідчать про поворотне одержання орендодавцем переданого в оренду. Оскільки за умовами договору, який виконувався обома сторонами, було передано саме такі обєкти, які були предметом цих договорів (торгівельні майданчики №№ 15,180), вимога звільнити ці обєкти повинна тлумачитись як повернення переданого в користування майна. З огляду на наведені вище положення ч.1 ст. 782 та ч.1 ст.785 ЦК України та умов договорів оренди, зокрема п. п.1.1, 4.1.1.,4.3.8, вимога про звільнення є правомірною і підлягає задоволенню.

Разом з тим, щодо заперечень відповідача, суд зауважує наступне.

Відповідно до п. 3.1 Статуту позивача, майно підприємства складається з основних засобів, переданих власником підприємства - райспоживспілкою - в оперативне управління, а також інших цінностей, набутих у процесі господарської діяльності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Згідно інвентаризаційного опису №3 від 31.12.03р. Коростишівська райспоживспілка передала, а Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" для забезпечення діяльності підприємства прийняло торгівельні майданчики за відповідним переліком (а.с. 85-92). Серед прийнятих торгівельних майданчиків значаться також майданчики під № 15 та № 180.

Відповідно до пп. 4.3.1. п. 4.3 Статуту, підприємство користується майном, переданим райспоживспілкою, як внесок до статутного фонду , і має право здавати в оренду , надавати за плату в тимчасове користування будівлі, споруди,обладнання, транспортні засоби, торговельні місця, торговельні майданчики тощо.

Таким чином, торгівельні майданчики, які є об'єктами оренди належать позивачу на праві власності і він, як власник, має право на володіння, користування та розпорядження зазначеними об'єктами права власності, зокрема вправі як власник передавати в оренду іншим суб'єктам господарювання.

Суд зауважує, що відповідач безпідставно заявляє про те, що договір не містить роз'яснення, що собою являють об'єкти оренди.

Так, згідно п. 1.1. Договору, предметом договору є торгівельні майданчики № 15 та №180 площею 6,75 кв.м та 8 кв.м., місцезнаходження яких зазначені на плані розміщення торгівельних місць ринку. Тобто, об'єктом оренди є саме торгівельні місця.

Водночас, відповідач помилково ототожнює поняття торговельного місця з земельною ділянкою, і, обгрунтовуючи свої доводи, наполягає на тому, що у позивача відсутнє право користування земельною ділянкою , оскільки земельна ділянка, на якій розташовано ринок, не відведена позивачу у встановлений законом спосіб в оренду.

Так, на час розгляду справи судом, земельна ділянка перебуває у комунальній власності міста, відносини між Коростишівською міською радою та позивачем щодо користування земельною ділянкою врегульовано шляхом укладання договору на оплату резервування земельної ділянки №118 від 31.03.2009р. з подальшими змінами і доповненнями до нього (а.с. 47-55). .

Відповідно до Правил торгівлі на ринках, затверджених спільним наказом Мінекономіки, Міністерства внутрішніх справ, ДПА України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації від 26.02.2002р. № 57/188/84/105 та прийнятих у відповідності з ними Правил торгівлі на ПР «Правил торгівлі на ПР «Кооперативний ринок» територія ринку має відокремлену і відгороджену від проїжджої частини, житлового і комунального секторів ділянку землі.

Відповідно до п. 13 Правил торгівлі на ринках, торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Розмір торговельного місця визначається в правилах торгівлі на ринка, що затверджуються відповідно до законодавства.

З наведеного вбачається повязаність питання організації та здійснення господарської діяльності на ринку з набуттям у встановлений спосіб прав користування земельною ділянкою, однак це питання не повязане з належним використанням торгівельного місця особою, яка його займає.

Відповідач помилково підмінює поняття "володілець торговельного місця" та "володілець земельної ділянки", а тому той факт, що у позивача відсутні документи на підтвердження права користування земельною ділянкою не має відношення до спірних правовідносин, які виникли з договору оренди торгівельних місць, які не мають в своїй основі користування земельною ділянкою, оскільки в оренду ринком надається не земельна ділянка, а площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю тощо, тобто торговельне місце.

Укладення договору оренди торговельного місця є обов'язковим відповідно до п.20 Правил торгівлі на ринках.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що оспорювати незаконність використання земельної ділянки може лише власник земельної ділянки чи законний землекористувач. Натомість, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не є ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки, на якій розміщені торгівельні місця.

Суд зауважує, що договір оренди (найму) є різновидом договору з надання послуг. Послуги, отримання яких було метою укладення договору оренди від 31.12.2013р. № 131, орендарю надані. Відповідач отримав торгівельні місця № 15 та № 180 для здійснення своєї господарської діяльності, пов'язаної з торгівлею на ринку.

При цьому, порушенням прав і охоронюваних законом інтересів при оспоренні правочину є неможливість одержання особою того, на що вона розраховувала при укладенні договору, або його виконання призведе (призводить) до звуження належного їй блага. Здійснення Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" діяльності з торгівлі на ринку без належного оформлення права користування земельною ділянкою, не є обставиною, з якою може бути пов'язане порушення прав орендаря торгівельного місця.

Надання ринком послуг і створення умов для продавців і покупців регулюються у тому числі законодавчими положеннями про публічний договір (ст. 633 ЦК України), відповідно до яких ініціатором укладення такого договору є особа, яка виявляє бажання споживати такі послуги. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з такою заявою зверталась до позивача (а.с.44) та зобов'язувалась виконувати умови договору.

Щодо заперечень відповідача з приводу нікчемності укладеного між сторонами правочину, то суд зазначає, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом та не потребує визнання його таким судом.

Відповідач вважає нікчемним, укладений між сторонами, договір з огляду на те, що останній порушує публічний порядок, оскільки спрямований на використання земель комунальної власності всупереч закону.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Проте, як вже встановлено судом, об'єктом договору оренди від 31.12.2013р. не була безпосередньо земельна ділянка, яка належить Коростишівській міській раді, а є торгівельні майданчики, місцезнаходження яких, як вказано у п.1.1 договору, зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку, які належать позивачу на праві власності.

Таким чином, укладений між сторонами договір не може бути віднесено до категорії нікчемних згідно ст. 228 ЦК України.

Суд зауважує, що факти наведені відповідачем неодноразово ставали об'єктом дослідження при вирішенні судових справ, зокрема №906/1196/14, 12/190"НМ", 12/194"НМ", 12/188"НМ",12/191"НМ", 5/920.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, рішення суду зі справи, що набрало законної сили є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідачем не подано достатніх доказів на спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (12530, Житомирська область, Коростишівський р-н, с. Квітневе (місце проживачння за даними ЄДРЮОФОП); 12501, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Заводська, 4/5 (адреса фактичного місця проживання), і.н. НОМЕР_2)

на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12500, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Шевченка, 40, )

- 1569,68 грн. - заборгованості з орендної плати;

- 13382,84 грн.- неустойки в розмірі подвійної плати за користування торгівельними майданчиками;

- 3045,00 грн. - судового збору.

3. Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 (місце проживачння за даними ЄДРЮОФОП); 12501, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Заводська, 4/5 (адреса фактичного місця проживання), і.н. НОМЕР_2)

звільнити торгівельний майданчик № 15 площею 6,75 кв. м. та торгівельний майданчик № 180 площею 8 кв. м., які розташовані на території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12500, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Шевченка, 40, ) за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченко, 40

шляхом вивезення металевих кіосків за межі території Підприємства райспоживспілки "Кооперативний ринок".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.07.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- третій особі (рек. з повід.)