ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015 р. Справа№ 914/1797/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» в особі Львівської філії приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» - «СОЛДІ-ЛЬВІВ», м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ЕКВАТОР», м. Старий Самбір, Львівська область

про: стягнення 13 919,50 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: Погорілець Р.В. - дов. №12 від 02.02.2015 року,

відповідача: не з'явився.

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» в особі Львівської філії приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» - «СОЛДІ-ЛЬВІВ» до Публічного акціонерного товариства «ЕКВАТОР» про стягнення 13 919,50 грн. Ухвалою від 05.06.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.06.2015р.

Розгляд справи відкладався, із підстав викладених в ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в порушення умов Договору поставки №101038-03/14 від 02.06.2014 р., несвоєчасно та не в повному обсязі оплатив за поставлений товар, внаслідок цього в останнього виникла перед позивачем основна заборгованість у сумі 6 529,77 грн. Крім того, відповідачу до стягнення нараховано позивачем 2 152,95 грн. - 10% штрафу, 1 967,45 грн. - пені, 3 109,50 грн. - інфляційних втрат та 160,25 грн. - 3% річних, які просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути з відповідача користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору.

13.07.2015 р. представник позивача подав клопотання за вх. №28926/15, в якому просить припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 2 000,00 грн. основного боргу, так як відповідачем сплачену дану суму, що підтверджується банківськими виписками від 08.06.2015 р. та від 16.06.2015 р., що додані до клопотання.

В судове засідання 13.07.2015 р. представник позивача з'явився, позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 4 529,77 грн., в зв'язку з тим, що відповідач після порушення провадження у даній справі перерахував позивачу 2 000,00 грн. основної заборгованості, а саме: 08.06.2015 р. - 1 000,00 грн.,16.06.2015 р. - 1 000,00 грн., про що подано банківські виписки, Вимоги ухвали суду виконав. Просить стягнути з відповідача 4 529,77 грн. основної заборгованості, 2 152,95 грн. - 10% штрафу, 1 967,45 грон. - пені, 3 109,50 грн. - інфляційних втрат, 160,25 грн. - 3% річних та витрат понесених на сплату судового збору.

Провадження в частині стягнення з відповідача 2000,00 грн. основного боргу просить припинити.

В судове засідання 13.07.2015 р. представник відповідача не з'явився, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, вимоги ухвали суду від 18.06.2015 року та від 02.07.2015 року не виконав.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, Відповідача зобов'язувалось надати всі докази в обгрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч. 1 та 2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищенаведене, слід зазначити, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обгрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу було відомо про час і місце розгляду справи судом, про що свідчить повідомлення про вручення №0072697 від 05.06.2015 р. про відправку ухвали господарського суду Львівської області від 05.06.2015 р. про порушення провадження у справі.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Таким чином, судом вжито усі передбачені дії і дотримано встановлені вимоги щодо належного повідомлення сторін про дату, час та місце судового розгляду даної справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 13.07.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши і проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши оригінали документів, суд встановив таке.

02.06.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ І КО» в особі Львівської філії приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» - «СОЛДІ-ЛЬВІВ» (позивач у справі) та Публічним акціонерим товариством «ЕКВАТОР» (відповідач у справі) укладено Договір поставки №№101038-03/14 (надалі - Договір).

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору, постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - Покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом поставки є метизи, інструменти, комплектуючі, витратні матеріали, будівельна хімія, інші будівельні матеріали тощо.(п.1.2. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору, товар що є предметом даного договору, передається партіями. Кількість та ціну товару кожної партії, а також його часткове співвідношення(асортимент, сортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікаціями (видатковими накладними) Постачальника, які є невідємними частинами Договору

У відповідності до п. 4.1. Договору, ціна товару, що передається за даним договором, установлюється в національній валюті України, згідно прейскурантів постачальника. Загальна ціна Договору складається із загальної вартості товару, поставленого по Специфікаціях (видаткових накладних), протягом дії Договору.(п.4.2. Договору)

Згідно п. 4.3. Договору, оплата за цим договором здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на перерахунок постачальника у розмірі 100% (сто відсотків) від вартості Товару, отриманого за специфікацією (видатковою накладною) протягом 7 (семи) календарних днів з моменту одержання Товару Покупцем. Можлива попередня оплата товару згідно рахунків, виставлених постачальником.

На виконання умов договору, позивачем поставив відповідачу за видатковими накладними №144221 від 18.09.2014 р., №144311 від 24.09.2014 р., №144704 від 13.10.2014 р., №144752 від 16.10.2014 р., №144881 від 21.10.2014 р. товару на загальну суму 21 529,77 грн.

Факт належного виконання позивачем своїх обов'язків за договором підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача згідно довіреності та завірено печаткою відповідача у видаткових накладних, оригінали яких оглянуто судом в судовому засіданні.

Станом на час подачі позовної заяви в суд, відповідачем було оплачено частково за поставлений товар по Договору в сумі 15 000,00 грн., внаслідок чого останній порушив грошове зобов'язання, та строки виконання зобов'язання, неоплаченим позивачу 6 529,77 основного боргу в зв'язку з чим позивач звернувся із даною позовною заявою в суд.

Відповідачем під час розгляду справи в суді погашено частково заборгованість в сумі 2 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками від 08.06.2015 р. та від 16.06.2015 р.

А відтак, на час прийняття рішення судом основна сума неоплаченого відповідачем товару, отриманого від позивача по Договору складає 4 529,77 грн.

Станом на день розгляду справи відповідач заявлену до стягнення заборгованість у сумі: 4 529,77 грн. основного боргу, 2 152,95 грн. - 10% штрафу, 1 967,45 грн. - пені, 3 109,50 грн. - інфляційних втрат та 160,25 грн. - 3% річних - не погасив. Протилежного суду не довів. Дані факти матеріалами справи підтверджується та документально не спростовувались.

При прийнятті рішення у справі суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частина 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, вказує на те, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач належним чином виконав свої договірні зобовязання.

Згідно п. 4.3. Договору, оплата за цим договором здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на перерахунок постачальника у розмірі 100% (сто відсотків) від вартості Товару, отриманого за специфікацією (видатковою накладною) протягом 7 (семи) календарних днів з моменту одержання Товару Покупцем. Можлива попередня оплата товару згідно рахунків, виставлених постачальником.

Судом встановлено, що загальна вартість отриманого відповідачем товару по Договору становить 21 529,77 грн. Із врахуванням часткової оплати за товар, проведеної відповідачем позивачу в сумі 15 000,00 грн., то основна заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення з позовом до суду складала 6 529,77 грн.

Відповідачем під час розгляду справи судом, погашено основну заборгованість перед позивачем в сумі 2 000,00 грн.

Таким чином, в частині стягнення основного боргу в сумі 2 000,00 грн. провадження у справі слід припинити в зв'язку із відсутністю предмету спору, згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Суд перевіривши розрахунок, здійснений позивачем, вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 529,77 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 1967,45 грн. пені, то суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 9.2. Договору, за порушення строку оплати, визначеного п.4.3 даного Договору, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад три дні додатково стягується штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від вартості) несплаченого вчасно товару.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню в сумі 1662,14 грн., а в частині стягнення пені в розмірі 305,31 грн. суд відмовляє, як у безпідставно нарахованій.

Щодо вимог позивача про стягнення 10% штрафу в сумі 2 152,95 грн., то такі є обґрунтованими та підлягають задоволенню, згідно умов укладеного між сторонами Договору (п. 9.2. Договору).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" ,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У п.3 зазначеної Постанови вказано, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

У застосуванні індексації можуть враховуватись рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

За таких обставин, суд перевіривши розрахунки, здійснені позивачем, вважає, що 3 109,50 грн. - інфляційних втрат та 160,25 грн. - 3% річних підставно нараховані і такими, що підлягають до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України, передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, судовий збір в сумі 1786,93 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, а решта суму судового збору залишити за позивачем

Керуючись ст. ст. 3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, п. 1-1 ч.1 ст. 80, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 000,00 грн. припинити.

2. Позовні вимоги задоволити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЕКВАТОР» (адреса: вул. Лева Галицького, 42, м. Старий Самбір, Старосамбірський район, Львівівська область, 82000, ідентифікаційний ) на користь Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» в особі Львівської філії приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» - «СОЛДІ-ЛЬВІВ» (адреса: вул. Сирецька, 28/2, м. Київ, 04073, ідентифікаційний ) 4 529,77 грн. - основного боргу, 2 152,95 грн. - 10% штрафу, 1662,14 грн. - пені, 3 109,50 грн. - інфляційних втрат, 160,25 грн. - 3% річних та 1786,93 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати відповідно до ст. 116, 117 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.07.2015 р.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Долінська О.З.