ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.07.15р. Справа № 904/3623/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м.Марганець

до Публічного акціонерного товариства "Днепроважмаш", м Дніпропетровськ

про стягнення 433 879,44 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: Тер-Товмасян Ю.Г., представник за довіреністю №30/1005 від 18.12.14р.

Кот М.І., представник за довіреністю № 30/16 від 05.01.15р.

від відповідача: Шаповал О.В., представник за довіреністю № 119-12/14 від 04.06.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 27.04.15р. порушено провадження у справі №904/3623/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (далі - відповідач) про стягнення 433879,44 грн. Розгляд справи призначено на 02.06.15р.

Ухвалою господарського суду від 02.06.15р. відкладено розгляд справи на 16.06.15р.

Ухвалою господарського суду від 16.06.15р. продовжено строк розгляду спору по суті до 15.07.15р. включно; відкладено розгляд справи на 09.07.15р.

09.07.15р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судовому засіданні заявлене клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі. В підтвердження складного фінансового становища повноважний представник відповідача надав довідку від 01.07.15р., баланс та звіт про фінансові результати.

Повноважний представник позивача просив суд відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій у повному обсязі, про що також зазначено у додаткових поясненнях.

У судовому засіданні 09.07.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.13р. між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 239 (далі - Договір поставки), відповідно до умов п. 1.1. якого, відповідач зобов'язується поставити (передати у власність) позивачу товар у відповідності до специфікацій (Додатків) до цього Договору, а позивач прийняти поставлений товар та оплатити його вартість в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

Ціна товару, який підлягає поставці за цим Договором, узгоджується сторонами у відповідних Специфікаціях на поставку товару (п. 2.1. Договору поставки).

Відповідно до п. 2.6. Договору поставки, порядок оплати товару та форма розрахунків вказуються сторонами в Специфікаціях до цього Договору.

Як зазначено у п. 2.7. Договору поставки, оплата товару здійснюється позивачем у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача.

Згідно з п. 3.1. Договору поставки, відповідач здійснює поставку товару позивачеві на умовах та у спосіб, зазначених в Специфікації до Договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів МТП ІНКОТЕРМС, у редакції 2000 року.

У п. 3.2. Договору поставки зазначено про те, що строки поставки товару узгоджуються сторонами в Специфікаціях на поставку товару. Дострокова поставка товару допускається тільки за погодженням сторін.

Пунктом 3.4. Договору поставки передбачено, що датою поставки товару є:

- дата передачі товару відповідачем позивачеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній, товарно-транспортній накладній;

- дата передачі товару згідно залізничної накладної відповідачем органу залізничного транспорту при поставці товару на умовах FСА, СРТ - станція відправлення;

- дата отримання товару згідно залізничної накладної позивачем від органу залізничного транспорту при поставці товару на умовах DDР, DDU - станція призначення.

Право власності на товар та ризики його загибелі переходять від відповідача до позивача з моменту поставки товару відповідно до правил, встановлених п. 3.4. Договору (п. 3.5. Договору поставки).

Пунктом 6.8. Договору поставки передбачено, що за порушення строку поставки товару відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі 1% вартості непоставленого та/або несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки. У випадку продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів, відповідач додатково сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 30.04.14р., а в частині гарантійних зобов'язань відповідача протягом усього гарантійного строку на товар (п. 11.1. Договору поставки).

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору поставки між сторонами була підписана Специфікація № 2 від 28.05.13р., відповідно до умов якої відповідач зобов'язався поставити позивачу вал шестерня (10м 50) у кількості 2 шт. на загальну вартість 556 800,00 грн. Крім того, згідно додаткової угоди № 15 від 22.04.14р. відповідач зобов'язався поставити позивачу вал шестерня (10м 50) у кількості 1 шт. вартістю 224 808,00 грн.в строк до 25.06.14р.

Однак, як зауважує позивач, відповідач свої зобов'язання не виконав, вал шестерня (10м 50) загальною вартістю 781 608,00 грн. не поставив.

За неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки, позивачем на підставі п. 6.8. Договору поставки були нараховані пеня у розмірі 411 398,64 грн. та штраф у розмірі 22 480,80 грн.

Позивачем звертає увагу суду на те, що останнім на адресу відповідача були направлені: лист №589 від 24.06.14р., № 685 від 18.07.14р., № 692 від 06.08.14р., № 926 від 16.10.14р., № 1003 від 07.11.14р., № 1050 від 24.11.14р. з вимогою, у зв'язку з виробничою необхідністю, прискорити виготовлення та поставку вищезазначеного обладнання.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем була направлена на адресу відповідача претензія з вих. № 30/928 від 12.12.14р., з вимогою у семиденний термін поставити позивачу вищевказане обладнання та перерахувати суму штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару. Як зазначає позивач, вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача за невиконання зобов'язання по Договору поставки № 239 від 28.05.13р. пеню у розмірі 411 398,64 грн. та штраф у розмірі 22 480,80 грн., а всього 433 879,44 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору поставки на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач наведених позивачем обставин не спростував, але просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, у зв'язку із складним фінансовим становищем підприємства, що підтверджує довідка від 01.07.15р., баланс та звіт про фінансові результати. Крім того, відповідач вважає, що розмір заявлених штрафних санкцій є надмірно великим порівняно з вартістю продукції, строк поставки якої було прострочено.

Позивач просить суд відмовити у задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій у повному обсязі, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити їх розмір. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року).

Таким чином, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності виняткових обставин, які мають істотне значення, та з врахуванням майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, також враховувати не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, як зазначає позивач, відповідачем не доведено наявність тих виняткових обставин, які б могли стати підставою для зменшення розміру неустойки. При цьому також слід зазначити наступне:

По-перше, вал-шестерня z10m50, за прострочення поставки якого позивачем нараховані штрафні санкції у розмірі 433 879,44 грн., є запасною частиною для гірничотранспортного обладнання (екскаватор ЕШ15/90), який безпосередньо застосовується у виробничій діяльності позивача по видобутку корисних копалин. На момент укладання вищезазначеного Договору поставки у позивача існувала виробнича необхідність по заміні валу-шестерні z10m50 другого редуктора повороту екскаватора (виконує операцію по обертанню поворотної платформи екскаватора), який мав знос зубців більше 35% при нормі 23%. Такий знос зубців валу-шестерні призводить до збільшення навантаження на інші 3 вала повороту, і, як наслідок, до їх передчасного зносу, а також до інтенсивного зносу зубчастого вінця екскаватора. Експлуатація екскаватора зі зношеною запасною частиною має наслідком велику ймовірність настання аварійної ситуації та зупинки роботи екскаватора, що в свою чергу, має наслідком зриву виконання планових робіт по структурному підрозділу та по комбінату в цілому.

По-друге, за Договором поставки та специфікацією № 2 від 28.05.13р., з урахуванням додаткової угоди № 10 від 16.01.14р., строк поставки валу-шестерні z10m50 визначений до 10.03.14р. Після спливу вказаного строку та при не виконанні з боку відповідача обов'язку по поставці товару, сторони договору уклали додаткову угоду № 15 від 22.04.14р. до специфікації № 2 від 23.05.13р., якою дату поставки товару визначили - 25.06.14р. Однак, відповідач знов порушив взяті на себе договірні зобов'язання та не здійснив поставку товару у визначений строк.

Позивач звертає увагу суду, що останній неодноразово звертався до відповідача з листами, в яких нагадував про порушення ним строків поставки за договором, та зазначав про виробничу необхідність поставки валу-шестерні z10m50, викликану аварійними ремонтами гірничого обладнання (копії листів № 589 від 24.06.14р., № 685 від 18.07.14р., № 692 від 06.08.14р., № 926 від 16.10.14р., №1003 від 07.11.14р., № 1050 від 24.11.14р., № 1132 від 22.12.14р.). Незважаючи на вказані вище чисельні звернення позивача, відповідач поставку товару не здійснював, пропозиції щодо визначення нових строків поставки товару або іншим чином врегулювання ситуації не направляв.

12.12.14р. позивач направив відповідачу претензію, в який просив поставити вал-шестерню z10m50 та сплатити штрафні санкції у розмірі 404 654,40 грн. в 7-денний термін.

Лише 27.01.15р. відповідач здійснив поставку позивачу валу-шестерні z10m50.

Таким чином, як зазначає позивач, період прострочення поставки відповідачем вказаного вище товару становить більше 6 місяців (тобто, має місце значне прострочення виконання), протягом яких у позивача існував ризик виникнення аварійної ситуації та зупинки обладнання, яке безпосередньо використовується у виробничій діяльності підприємства.

Як вважає позивач, при цьому відповідачем у своєму клопотанні не доведено поважність пропуску строку поставки товару за вищевказаним Договором поставки.

Позивач звертає увагу суду, що останній наразі не скористався своїм правом на нарахування штрафних санкцій за період з 11.03.14р. по 21.04.14р., тобто за період, починаючи з дати порушення відповідачам строку поставки, визначеного додатковою угодою № 10 від 16.01.14р. (до 10.03.14р.), до дати зміни сторонами строку поставки товару за додатковою угодою № 15 від 22.04.15р. Такі дії позивача свідчать про відсутність факту зловживання своїми правами з боку позивача та безпідставного збагачення за рахунок відповідача.

По-трете, відповідачем не надано жодного підтвердження наявності виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій за порушення умов договору. На думку позивача, посилання на кризу у соціально-економічній та політичній сферах країни, яка нібито вплинула на господарську діяльність відповідача, не може розглядатись як підтвердження наявності вказаних обставин, оскільки процеси, що відбуваються в країні, в однаковій мірі стосуються всіх суб'єктів господарювання, а тому ставлять всіх суб'єктів у порівняно рівні умови. Крім того, відповідачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими процесами і результатами його господарської діяльності. Відповідачем взагалі не доведено наявність об'єктивних причин (в тому числі з важкого матеріального становища), які б перешкоджали йому сплатити суму нарахованих штрафних санкцій.

Посилаючись на приписи ст. 627 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 218, 230 Господарського кодексу України позивач зазначає про те, що укладаючи вищезазначений Договір поставки, відповідач за вільним волевиявленням домовився з позивачем укласти угоду в певній формі, узгодив умови договору (в тому числі щодо нарахування пені та штрафних санкцій за прострочення поставки (п. 6.8. вказаного договору), підписав договір та приступив до його виконання, при цьому пропозицій щодо зміни умов договору або його розірвання внаслідок істотної зміни обставин відповідач позивачу не направляв.

Таким чином, позивач вважає, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій за порушення строку поставки товару за договором є безпідставним та необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

При цьому, оскільки обов'язок відповідача щодо поставки товару не є грошовим зобов'язанням, а та обставина, що за порушення строку поставки товару за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 1% вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення поставки, не перетворює визначену договором пеню у пеню за порушення грошового зобов'язання, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Крім того, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.11р. N 42/252, від 09.04.12р. N 20/246-08 та в постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.03.15р. по справі № 904/9926/14.

Розрахунок пені судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно, оскільки пеня нараховується лише за 182 дня.

Після перерахунку проведеного судом (Ліга - Закон), відповідно до вимог чинного законодавства, пеня складає 409 150,56 грн.

Розрахунок суми штрафу судом також перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають пеня у розмірі 409 150,56 грн. та штраф у розмірі 22 480,80 грн.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не доведено наявності тих виняткових обставин, які б могли стати підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, та не доведено наявності об'єктивних причин, які б перешкоджали йому сплатити суму нарахованих штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 551, 599, 610, 612, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 217, 218, 231, 232, 233, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" про зменшення розміру штрафних санкцій - відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, м.Дніпропетровськ, вул. Сухий Острів, буд. 3, , р/р 4165 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299) на користь Публічного акціонерного товариства "МАРГАНЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (53400, м.Марганець, вул. Радянська, буд. 62, , р/р 1001 в ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299) пеню у розмірі 409150,56 грн. (чотириста дев'ять тисяч сто п'ятдесят грн. 56 коп.), штраф у розмірі 22 480,80 грн. (двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят грн. 80 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 8632,63 грн. (вісім тисяч шістсот тридцять дві грн. 63 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.07.15р.

Суддя Н.Е. Петренко