УХВАЛА

про повернення позовної заяви

30.06.2015Справа № 910/16531/15

Суддя Підченко Ю.О., розглянувши

позовну заявуАрбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича ліквідатора ПрАТ "Кременчуцьке ремонтно-монтажне підприємство"
доПублічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кердит" в особі відділення №43 АТ "Банк "Фінанси та Кердит"
прозобов'язання виконати платіжні доручення

ВСТАНОВИВ:

Арбітражний керуючий Бончак Степан Антонович ліквідатор ПрАТ "Кременчуцьке ремонтно-монтажне підприємство" звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кердит" в особі відділення №43 АТ "Банк "Фінанси та Кердит" про зобов'язання виконати платіжні доручення.

Позовна заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, з 01.01.2015 р. розмір судового збору за подання до господарського суду позовних заяв немайнового характеру становить 1 218,00 грн., а за подання позовних заяв майнового характеру - не менше 1 827,00 грн., та не більше 73 080,00 грн.

Так, предметом поданого позову є зобов'язання відповідача, у відповідності до укладеного з ним Договору від 12.06.2012 р., виконати подані позивачем платіжні доручення:

- №29 від 14.05.2015 р. на суму 595,00 грн.;

- №28 від 14.05.2015 р. на суму 59 974,20 грн.;

- №30 від 14.05.2015 р. на суму 46 405,00 грн.;

- №33 від 15.06.2015 р. на суму 5 000,00 грн.;

- №34 від 15.06.2015 р. на суму 2 600,00 грн.;

- №35 від 15.06.2015 р. на суму 4 000,00 грн.

Тобто фактично позивачем подано позов на захист його майнового інтересу, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, в розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти.

Наведене також підтверджується й тим, що відповідно до статей 32.2 та 32.3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачається сплата банком пені у встановленому законом процентному співвідношенні за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, зазначеного в дорученні клієнта на переказ грошових коштів. Тобто, в розумінні положень вказаного Закону вимога перерахувати грошові кошти за дорученням клієнта підлягає вартісній оцінці, оскільки саме від розміру такої вартісної оцінки (суми вимоги) обраховуватиметься пеня, яка за своєю правовою природою є майновою санкцією за порушення грошового зобов'язання.

У підпунктах 1.6 та 1.24 пункту 1 вказаного Закону також надано тлумачення, що документом на переказ є, зокрема, паперовий документ, що використовується суб'єктами переказу та їх клієнтами для передачі доручень на переказ коштів, а переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Отже, із наведеного тлумачення також вбачається, що наслідком зобов'язання банку виконати платіжне доручення буде рух певної конкретної визначеної у дорученні суми грошових коштів, які відповідно можуть бути вартісно оцінені.

Висновку про те, що вимога виконати платіжне доручення є майновою вимогою дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.03.2015 р. №3-24гс15, який вказав, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

При цьому, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 ГПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відтак, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про зобов'язання виконати платіжні доручення направлені на захист майнового інтересу позивача та підлягають вартісній оцінці по відношенню до сум грошових коштів, які позивач просить перерахувати, та отже такі позовні вимоги є майновими вимогами, і тому судовий збір, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання даного позову має справлятися у відсотковому співвідношенні до ціни позову, та згідно встановлених законом граничних розмірів.

Проте позивач, помилково кваліфікує даний позов як немайновий, та сплачує 1 218,00 грн. судового збору (квитанція №0.0.401757967.1 від 23.06.2015 р.), як за одну немайнову вимогу.

Оскільки позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку, після усунення вказаних недоліків.

Враховуючи вищенаведене та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї документи на 31 аркуші (в тому числі квитанція №0.0.401757967.1 від 23.06.2015 р.) повернути заявнику без розгляду.

Суддя Ю.О. Підченко