РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015Справа №910/7470/15-г
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., суддів - Мандриченко О.В., Пукшин Л.Г., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва

За участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Товариства з обмеженою відповідальністю «Оранта»

про стягнення заборгованості в розмірі 435 846 грн. 00 коп.

Представники:

від Прокуратури: Некрасов О.М. (представник за посвідченням);

від Позивача: Бондар М.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

від Третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Прокурор Солом'янського району м. Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (надалі також - «Позивач») до Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 325 138 грн. 59 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 17.06.1993 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (Орендодавець) та організацією орендарів Науково - дослідного інституту будівельного виробництва (Орендар) було укладено Договір оренди №89, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду майно Науково - дослідного інституту будівельного виробництва. 10.07.2007 року між сторонами укладено Додатковий договір №6 від до Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва від 17.06.1993 року №89, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Науково - дослідного інституту будівельного виробництва за адресами: м. Київ, пр. Червонозоряний, 51 та по вул. М. Кривоноса, 2 Б (будівля фотодрукувальної лабораторії). Крім того, 03.08.2007 року між Орендним підприємством Науково - дослідний інститут будівельного виробництва (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оранта» (Суборендар) за згодою Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву було укладено Договір суборенди №2/07 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва, відповідно до умов якого Орендар передав, а Суборендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, площею 733,54 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 2б, що знаходиться на балансі Науково - дослідного інституту будівельного виробництва, вартість якого за експертною оцінкою станом на 28.02.2007 р. становить 2223590 грн. 00 коп. Як зазначає Прокурор, заборгованість Відповідача по перерахуванню до бюджету різниці між нарахованою суборендною платою за базовий місяць суборенди та тієї частини, що отримує Орендар, за вересень 2007 р. по листопад 2011 р. становить 236 888 грн. 18 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Прокурор просить суд стягнути з Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва інфляційні у розмірі 58 775 грн. 84 коп. та пеню в розмірі 29 474 грн. 57 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.03.2015 р. порушено провадження у справі № 910/7470/15-г, залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оранта", судове засідання призначено на 16.04.2015 р.

15.04.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 27.03.2015 року.

16.04.2015 року судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року, у зв'язку із виходом судді Чинчин О.В. з відпустки, з метою недопущення порушення процесуальних прав сторін на участь у судовому засіданні, повного та всебічного з'ясування обставин справи - розгляд справи призначено на 29.04.2015 року.

29.04.2015 року в судове засідання з'явився представник прокуратури та представник позивача.

Представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 27.03.2015 року не виконали.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Прокуратуру:

- надати обґрунтований розрахунок заборгованості, 3% річних, інфляційних із зазначенням початку та закінчення нарахування щодо окремого зобов'язання по оплаті орендних платежів за кожен місяць окремо;

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо стягнення заборгованості за період з 2007 року по 2014 рік;

2) Відповідача надати докази на підтвердження сплати заборгованості за Договором №89, який викладений в новій редакції Договором №6 від 10.07.2007 року.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів.

Суд відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів, відкладено розгляд справи на 28.05.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача, представника третьої особи в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням про продовження строків розгляду спору.

27.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 29.04.2015 року.

28.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Прокуратури надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить Суд стягнути з Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва (, 03680, м. Київ, проспект Червонозоряний, 51) 435 846 грн, з них основної заборгованості 236 888,18 грн., інфляційних нарахувань 180 718,42 грн. та пені 18 239,40 грн., які перерахувати до Державного бюджету України: одержувач - УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, код одержувача 37995466, банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, р/р 0011, МФО 820019, КЕКД 22080200, назва - плата за оренду майна бюджетних установ.

28.05.2015 року в судове засідання з'явився представник прокуратури та представник позивача. Представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 27.03.2015 року не виконали.

Щодо заяви Прокуратури про збільшення позовних вимог, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору, у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає заяву Прокуратури про збільшення розміру позовних вимог до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 року відкладено розгляд справи на 10.06.2015 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача, представника третьої особи в судове засідання.

09.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Прокуратури надійшли письмові пояснення по справі.

10.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

10.06.2015 року в судове засідання з'явився представник прокуратури та представник позивача. Представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали.

В судовому засіданні представник прокуратури та позивача надали усні пояснення з урахуванням письмових пояснень, які надійшли через канцелярію суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, приходить до висновку, що дана справа є складною, що є підставою призначити колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року суд призначив колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року, справу № 910/7470/15-г передано до розгляду колегії суддів у складі: суддя Чинчин О.В. (головуючий), судді - Мандриченко О.В., Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року справу №910/7470/15-г прийнято до провадження колегією суддів, судове засідання призначено на 25.06.2015 року.

25.06.2015 року в судове засідання з'явився представник прокуратури та представник позивача. Представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2015 р. відкладено розгляд справи на 02.07.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача, представника третьої особи в судове засідання.

02.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла Заява про застосування строків позовної давності до вимог Прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

В судовому засіданні 02 липня 2015 року Прокурор, представник Позивача надали усні пояснення по суті спору, якими підтримали позовні вимоги та доводи позовної заяви. В судове засідання представники Відповідача та Третьої особи не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року у справі № 910/7470/15-г.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва є 03680, м.Київ, ПРОСПЕКТ ЧЕРВОНОЗОРЯНИЙ, будинок 51 та місцезнаходженням є Товариства з обмеженою відповідальністю "Оранта" є 04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГЛИБОЧИЦЬКА, будинок 16.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/7470/15-г направлялись на адреси Відповідача та Третьої особи, зазначені на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач та Третя особа про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Відповідач та Третя особа були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Відповідача та Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 02 липня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

17.06.1993 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (Орендодавець) та організацією орендарів Науково - дослідного інституту будівельного виробництва (Орендар) було укладено Договір оренди №89, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду майно Науково - дослідного інституту будівельного виробництва.

Сторонами неодноразово укладались Додаткові угоди до Договору оренди №89 від 17.06.1993 року.

10.07.2007 року між сторонами укладено Додатковий договір №6 від до Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва від 17.06.1993 року №89, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Науково - дослідного інституту будівельного виробництва за адресами: м. Київ, пр. Червонозоряний, 51 та по вул. М. Кривоноса, 2 Б (будівля фотодрукувальної лабораторії).

Відповідно до п.2.1 Договору Орендар вступає у строкове платне користування Підприємством у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі.

У п. 10.1 Договору визначено, що цей Договір укладено строком на 5 років, що діє з 10.07.2007 р. до 10.07.2012 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва №89 від 17.06.1993 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування оборотні активи цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва за адресами: м. Київ, пр. Червонозоряний, 51 та по вул. М. Кривоноса, 2 Б (будівля фотодрукувальної лабораторії), що підтверджується Актом приймання - передачі орендованого майна від 10.07.2012 року.

Крім того, 03.08.2007 року між Орендним підприємством Науково - дослідний інститут будівельного виробництва (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оранта» (Суборендар) за згодою Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву було укладено Договір суборенди №2/07 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва, відповідно до умов якого Орендар передав, а Суборендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, площею 733,54 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 2б, що знаходиться на балансі Науково - дослідного інституту будівельного виробництва, вартість якого за експертною оцінкою станом на 28.02.2007 р. становить 2223590 грн. 00 коп.

Відповідно до п.2.1 Договору Суборендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у договорі, після отримання на це згоди орендодавця, та не раніше дати підписання сторонами цього Договору і акта приймання - передачі Майна.

Згідно з п.3.1 Договору суборендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністерством України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2007 р.: 7635 грн. 63 коп. Різниця між нарахованою платою за базовий місяць суборенди та тією її частиною, що отримує Орендар, погоджується з Орендодавцем і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2007 р.: 2334 грн. 07 коп.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що суборендна плата та Перевищення за поточний місяць визначаються шляхом коригування суборендної плати та Перевищення за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць. Суборендна плата та Перевищення за перший місяць суборенди - вересень 2007 р. визначаються шляхом коригування їх величин за базовий місяць на індекс інфляції за липень, серпень 2007р.

Перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендар, перераховується Орендарем до державного бюджету до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції. (п.7.2 Договору)

У п.10.1 Договору визначено, що цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.09.2007 р. по 01.08.2010 р., але не довше строку дії договору оренди цілісного майнового комплексу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди №2/07 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва від 03.08.2007 року Орендар передав, а Суборендар прийняв в користування нерухоме майно - загальною площею 733,54 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 2б, що підтверджується Актом приймання - передачі державного нерухомого майна від 01.09.2007 року.

Договором №1 від 30.12.2008 року до Договору суборенди №2/07 від 03.08.2007 року пункт 7.2 викладено в наступній редакції: «Перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендар, перераховується Орендарем до державного бюджету до 15 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції» та п.7.3 викладено в наступній редакції: «Подавати регіональному відділенню ФДМ України по м. Києву копії платіжних доручень з відміткою банку про перерахування Перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендар до Держаного бюджету України до 15 числа кожного місяця, наступного за звітним.»

Договором №2 від 09.08.2010 року до Договору суборенди №2/07 від 03.08.2007 року пункт 3.1 викладено в наступній редакції: «суборендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністерством України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2010 р.: 45 487 грн. 94 коп. Різниця між нарахованою платою за базовий місяць суборенди та тією її частиною, що отримує Орендар, погоджується з Орендодавцем і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2010 р.: 37 065 грн. 87 коп.» Крім того, продовжено строк дії Договору суборенди до 10.07.2012 року.

На виконання Наказу про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 20.09.2011 року по справі №30/205 виселено Товариство з обмеженою відповідальністю «Оранта» з нежитлових приміщень, загальною площею 733,54 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 2Б, які знаходяться на балансі Науково - дослідного інституту будівельного виробництва, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 25.11.2011 року.

Договором від 17.11.2011 року про розірвання Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва №89 від 17.06.1993 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Орендним підприємством Науково - дослідного інституту будівельного виробництва, Сторони дійшли згоди про розірвання Договору з 19.11.2011 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.04.2012 року у справі №5011-48/4260-2012 зобов»язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву затвердити/підписати Зведений акт інвентаризації майна та Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Орендного підприємства Науково - дослідного інституту будівельного виробництва при припиненні дії договору оренди станом на 30.11.2011 р., в редакції, яка погоджена Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства та надана Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву.

На виконання умов Договору від 17.11.2011 року про розірвання Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва №89 від 17.06.1993 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Орендним підприємством Науково - дослідного інституту будівельного виробництва, рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2012 року у справі №5011-48/4260-2012 ОП «НДІБВ» передав державну частку у своєму майні (цілісний майновий комплекс за адресами: м. Київ, Червонозоряний проспект, 51 та вул. Максима Кривоноса, 2б) Державному підприємству «Науково - дослідний інститут будівельного виробництва», що підтверджується Актом приймання - передачі державної частки цілісного майнового комплексу орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Прокурор зазначає, що заборгованість Відповідача по перерахуванню до бюджету різниці між нарахованою суборендною платою за базовий місяць суборенди та тієї частини, що отримує Орендар, за вересень 2007 р. по листопад 2011 р. становить 236 888 грн. 18 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Прокурор просить суд з урахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 28.05.2015 р., яка прийнята Судом до розгляду, стягнути з Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва інфляційні у розмірі 180 718 грн. 42 коп. та пеню в розмірі 18 239 грн. 40 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва №89 від 17.06.1993 року та Договору суборенди №2/07 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва від 03.08.2007 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва №89 від 17.06.1993 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування оборотні активи цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва за адресами: м. Київ, пр. Червонозоряний, 51 та по вул. М. Кривоноса, 2 Б (будівля фотодрукувальної лабораторії), що підтверджується Актом приймання - передачі орендованого майна від 10.07.2012 року.

Крім того, на виконання умов Договору суборенди №2/07 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва від 03.08.2007 року Орендар передав, а Суборендар прийняв в користування нерухоме майно - загальною площею 733,54 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 2б, що підтверджується Актом приймання - передачі державного нерухомого майна від 01.09.2007 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.08.2011 року по справі №48/216, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2011 року, за позовом Орендного підприємства Науково - дослідного інституту будівельного виробництва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оранта» про стягнення 576 500 грн. 84 коп. заборгованості за Договором суборенди №2/07 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва від 03.08.2007 року задоволені повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оранта» на користь Орендного підприємства Науково - дослідного інституту будівельного виробництва заборгованість у розмірі 746 064 грн. 09 коп. та судові витрати.

Як вбачається з листа відділу державної виконавчої служби Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві 16.11.2011 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва №48/216 від 16.08.2011 р., 05.06.2013 року державним виконавцем на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ,у зв»язку з фактичним та в повній мірі виконання рішення суду.

Крім того, що на виконання Наказу про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 20.09.2011 року по справі №30/205 виселено Товариство з обмеженою відповідальністю «Оранта» з нежитлових приміщень, загальною площею 733,54 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 2Б, які знаходяться на балансі Науково - дослідного інституту будівельного виробництва, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 25.11.2011 року.

В той же час, Договором від 17.11.2011 року про розірвання Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва №89 від 17.06.1993 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Орендним підприємством Науково - дослідного інституту будівельного виробництва, Сторони дійшли згоди про розірвання Договору з 19.11.2011 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.04.2012 року у справі №5011-48/4260-2012 зобов»язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву затвердити/підписати Зведений акт інвентаризації майна та Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Орендного підприємства Науково - дослідного інституту будівельного виробництва при припиненні дії договору оренди станом на 30.11.2011 р., в редакції, яка погоджена Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства та надана Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву.

На виконання умов Договору від 17.11.2011 року про розірвання Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково - дослідного інституту будівельного виробництва №89 від 17.06.1993 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Орендним підприємством Науково - дослідного інституту будівельного виробництва, рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2012 року у справі №5011-48/4260-2012 ОП «НДІБВ» передав державну частку у своєму майні (цілісний майновий комплекс за адресами: м. Київ, Червонозоряний проспект, 51 та вул. Максима Кривоноса, 2б), Державному підприємству «Науково - дослідний інститут будівельного виробництва», що підтверджується Актом приймання - передачі державної частки цілісного майнового комплексу орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва від 31.07.2012 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Прокурор зазначає, що заборгованість Відповідача по перерахуванню до бюджету різниці між нарахованою суборендною платою за базовий місяць суборенди та тієї частини, що отримує Орендар, за вересень 2007 р. по листопад 2011 р. становить 236 888 грн. 18 коп.

Відповідно до п.7.2 Договору суборенди №2/07 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва від 03.08.2007 року перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендар, перераховується Орендарем до державного бюджету до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Договором №1 від 30.12.2008 року до Договору суборенди №2/07 від 03.08.2007 року пункт 7.2 викладено в наступній редакції: «Перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендар, перераховується Орендарем до державного бюджету до 15 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції» та п.7.3 викладено в наступній редакції: «Подавати регіональному відділенню ФДМ України по м. Києву копії платіжних доручень з відміткою банку про перерахування Перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендар до Держаного бюджету України до 15 числа кожного місяця, наступного за звітним.»

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів в 236 888 грн. 18 коп., а тому вимоги є обґрунтованими.

02.07.2015 року Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, яким просив Суд застосувати до позовних вимог Прокурора Солом'янського району м. Києва звернувся в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва про стягнення заборгованості в розмірі 325 138 грн. 59 коп.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як встановлено Судом, зобов»язання Відповідача по перерахуванню перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендар, за останній місяць користування предметом Договору суборенди №2/07 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва від 03.08.2007 року виникло 15.12.2011 року.

Суд зазначає, що власнику цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва - Фонду державного майна України по місту Києву про початок перебігу строку позовної давності за кожним окремим періодом з 10.10.2007 р. по 15.12.2011 р. наявності заборгованості за Договором суборенди №2/07 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково - дослідний інститут будівельного виробництва від 03.08.2007 року стало відомо зі спливом строку виконання зобов»язання Відповідача по перерахуванню перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендар, за останній місяць користування предметом спірного договору.

Крім того, Господарський суд міста Києва звертає увагу, що під час розгляду справи №5011-48/4260-2012 власник майна зазначав про наявність заборгованості Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва за спірним договором суборенди, тобто ще у 2012 році Фонд державного майна України по місту Києву не скористався своїм правом на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з Відповідача по перерахуванню перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендар, за останній місяць користування предметом за Договором суборенди №2/07 в межах трирічного строку позовної давності.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Прокурор Солом'янського району м. Києва звернувся в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернувся до суду з вказаним позовом 26.03.2015 року, що підтверджується вхідним штампом канцелярії Господарського суду м. Києва, тобто вже після спливу трирічного загального строку позовної давності для можливості захисту порушеного права. При цьому, підстав для поновлення строку позовної давності судом не встановлено.

Господарський суд міста Києва зазначає, що з позовної заяви не вбачається коли саме прокурору стало відомо про наявність порушеного права і чому суд повинен поновити даний строк та в заяві також не зазначено обґрунтування пропуску строку позовної давності позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України №14/069 від 02 вересня 2014 року.

Таким чином, Суд звертає увагу, що як власник майна, так і прокуратура у встановлені законом строки для захисту свого цивільного праву або інтересу не звернулися із зазначеним позовом.

При цьому, господарський суд також вважає за необхідне зазначити, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Однак, у даному випадку як Позивач, так і Прокурор своїм правом, що передбачене ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України не скористалися, клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними в процесі судового розгляду справи не подали.

Таким чином, Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог Прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва про стягнення заборгованості в розмірі 236 888 грн. 18 коп. слід відмовити в зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності для можливості звернення до суду по захист його порушеного права.

Крім того, при зверненні до суду Прокурор з урахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 28.05.2015 р., яка прийнята Судом до розгляду, також просив стягнути з Відповідача інфляційні за загальний період вересень 2007 р. - квітень 2015 р. у розмірі 180 718 грн. 42 коп. та пеню за загальний період з 11.10.2007 р. по 14.06.2012 р. у розмірі 18 239 грн. 40 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд зазначає, що ця частина позовних вимог про стягнення з Відповідача інфляційних у розмірі 180 718 грн. 42 коп. та пені у розмірі 18 239 грн. 40 коп. також не підлягає задоволенню, як похідна від вимог про стягнення заборгованості з перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує Орендне підприємство, до державного бюджету, за період з 10.10.2007 р. по 15.12.2011 р. в розмірі 236 888 грн. 18 коп., в задоволенні якої Судом відмовлено.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва про стягнення заборгованості в розмірі 435 846 грн. 00 коп. в повному обсязі.

В силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді.

Згідно з п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача, за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Позивача і стягуються в доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до Орендного підприємства Науково - дослідний інститут будівельного виробництва про стягнення заборгованості в розмірі 435 846 грн. 00 коп. - відмовити повністю.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м.Київ, БУЛЬВАР ТАРАСА ШЕВЧЕНКА, будинок 50-Г, Ідентифікаційний код юридичної особи 19030825) в доход Державного бюджету України 8 716 (вісім тисяч сімсот шістнадцять) грн. 92 (дев'яносто дві) коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03 липня 2015 року.

Головуючийсуддя О.В. Чинчин

Суддя О.В. Мандриченко

Суддя Л.Г. Пукшин