ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа №914/3960/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача - Вовк У.Я.

від відповідача-1 - не з'явився

від відповідача-2 - не з'явився

від відповідача-3 (скаржника) - Куць О.Т.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», вих.№5/411 від 19.02.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2015 року (підписане 09.02.2015 року), суддя Рим Т.Я.

у справі №914/3960/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Терен», м. Львів

до відповідача-1 Державного підприємства «Державна картографічна фабрика», м. Вінниця

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комбуд», с. Сокільники

до відповідача-3 Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», м. Київ

про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.02.2015 року по справі №914/3960/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Терен» задоволено повністю: присуджено до стягнення на користь останнього з Державного підприємства «Державна картографічна фабрика» 125642,30 грн. - основного боргу, 21092,89 грн. - інфляційних втрат, 12645,20 грн. - 3% річних; солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комбуд» та Державного підприємства «Державна картографічна фабрика» 1000 грн. - боргу. Крім того, суд відмовив в задоволенні позову до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Рішення суду мотивоване тим, що сума основної заборгованості підставна, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення з відповідача-1 на користь позивача в розмірі 125642,30 грн. та враховуючи умови договору поруки, солідарно з відповідачів-1,2 в розмірі 1000 грн. Разом з тим, суд першої інстанції, перевіривши відповідні розрахунки, дійшов висновку про задоволення в повному обсязі вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 інфляційних втрат та 3% річних. Поряд з тим, слід зазначити, що суд взявши до уваги підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків від 23.04.2014 року та часткову оплату відповідачем-1 за поставлену продукцію, дійшов висновку про вчинення відповідачем-1 дій, які свідчать про визнання ним боргу, а відтак, і про переривання позовної давності. Крім того, враховуючи відсутність державної реєстрації припинення юридичної особи - відповідача-1 (Державного підприємства «Державна картографічна фабрика»), а також з огляду на те, що перехід прав та обов'язків від відповідача-1 до відповідача-3 не відбувся, суд дійшов висновку, що відповідати за позовом повинен відповідач-1.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» (відповідач-3) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2015 року по справі №914/3960/14 та прийняти нове рішення про відмову в позові у зв'язку з спливом позовної давності щодо вимог про стягнення 125585 грн. - вартості поставленого товару за період з 31.03.2011 року по 28.10.2011 року. Зокрема, скаржник зазначає, що помилковим є висновок суду першої інстанції щодо часткової оплати відповідачем-1 заборгованості, що є підставою для переривання позовної давності, оскільки між позивачем та відповідачем-1 не було укладено єдиного договору поставки, а така здійснювалась у спрощеній формі на підставі накладних. Разом з тим, заперечив посилання суду на акт звірки від 23.04.2014 року, з огляду на підписання такого акта лише бухгалтером підприємства та відсутності підпису керівника, з огляду на що, вказаний акт не може бути підставою для переривання позовної давності. Крім того, апелянт наголошує на порушення місцевим господарським судом ст.ст.15, 17 ГПК України, вказуючи, що справа №914/3960/14 підлягає розгляду Господарським судом Вінницької області, тобто за місцезнаходженням відповідача-1.

Представник відповідача-3 (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2015 року по справі №914/3960/14 та прийняти нове рішення про відмову в позові у зв'язку з спливом позовної давності щодо вимог про стягнення 125585 грн. - вартості поставленого товару за період з 31.03.2011 року по 28.10.2011 року.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 20.03.2015 року). Зокрема, зазначає, що висновок суду першої інстанції про переривання позовної давності, шляхом підписання акту звірки від 23.04.2014 року, є цілком правомірним. Поряд з тим, вказує, що зазначений акт звірки підписано бухгалтером відповідача-1 та містить печатку підприємства. Крім того, наголошує, що бухгалтер Рогатюк Н.М. на час підписання акта звірки була також членом ліквідаційної комісії ДП «Державна картографічна фабрика», що додатково підтверджує повноваження такої на підписання акта звірки.

У відзиві на апеляційну скаргу (вих.№11 від 18.03.2015 року) Державне підприємство «Державна картографічна фабрика» (відповідач-1) підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задоволити у повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2015 року по справі №914/3960/14, з тих же підстав, що зазначені у апеляційній скарзі.

В судове засідання представники відповідачів-1,2 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, оскільки явка представників відповідачів-1,2 не визнавалась обов'язковою, а розгляд справи неодноразово відкладався, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-3 (скаржника), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 31.03.2011 року по 07.05.2013 року позивач поставив відповідачу-1 товар на загальну суму 226153,40 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

З наявних у матеріалах справи копій виписок з банківського рахунку вбачається, що відповідач-1 поставлений позивачем товар оплачував не у повному обсязі. Заборгованість відповідача-1 станом на момент подання позову та прийняття рішення по справі становила 126642,30 грн., що відображено також у акті звірки взаємних розрахунків від 23.04.2014 року. Слід зазначити, що розмір заборгованості сторонами не заперечується.

Крім того, судом встановлено, що 07 березня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Терен» (в тексті договору - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.Комбуд» (в тексті договору - поручитель) укладено договір поруки №13/04, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 поручитель в порядку та на умовах, передбачених цим договором, поручається перед кредитором за виконання боржником (ДП «Державна картографічна фабрика») його зобов'язань з оплати за поставлений кредитором товар згідно з видатковими накладними, виданими протягом 2011-2013 років.

Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань з оплати за поставлений товар, поручитель несе відповідальність разом з боржником частково в розмірі 1000 грн. від загальної суми заборгованості за цей період.

Разом з тим, місцевим господарським судом встановлено, що наказом Державного агентства земельних ресурсів України №5 від 09.01.2013 року «Про реорганізацію державного підприємства «Державна картографічна фабрика» шляхом його приєднання до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» вирішено реорганізувати ДП «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до ДП «Центр державного земельного кадастру» та створити на його базі структурний відокремлений підрозділ Вінницький виробничий підрозділ Центру ДЗК. Поряд з цим, установлено, що Центр ДЗК є правонаступником майнових прав та обов'язків ДП «Державна картографічна фабрика».

Відомості про рішення власника про припинення юридичної особи відповідача-1 зареєстровано 14.01.2013 року та внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 14.10.2014 року затверджено передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей, активів та зобов'язань державного підприємства «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

У додатку №10 (розшифровка рядка 1615 «Поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги») до передавального акта відображено кредиторську заборгованість перед позивачем в розмірі 126642,29 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Слід зазначити, що між позивачем та відповідачем-1 виникли зобов'язання щодо поставки товару, що підтверджується вчиненням сторонами відповідних дій.

Разом з тим, видаткові накладні, підписані двома сторонами, є первинними документами у розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідають вимогам ст.9 цього Закону та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою для виникнення у відповідача-1 обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу (п.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

З огляду на наведені вище положення законодавства, після отримання відповідачем-1 товару за видатковими накладними, у останнього виник обов'язок негайної оплати за товар.

Враховуючи невиконання відповідачем-1 обов'язку щодо оплати поставленого позивачем товару на протязі періоду з 31.03.2011 року по 07.05.2013 року на загальну суму 126642,30 грн., вимога позивача про стягнення вказаної суми є підставною та обґрунтованою.

Щодо заяв відповідачів-1,3 про пропуск позивачем позовної давності, колегія суддів зазначає наступне:

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Положеннями статей 253-255 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

З огляду на наведені вище положення законодавства, враховуючи виникнення у відповідача-1 обов'язку негайної оплати за отриманий товар, відтак, позивачем пропущено строк, у межах якого він міг звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за поставлений відповідачу-1 товар протягом періоду з 31.03.2011 року по 28.10.2011 року.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому, відповідно до п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема: підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як уже зазначалось раніше у матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків станом на 23.04.2014 року, складений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Терен» та Державним підприємством «Державна картографічна фабрика». Вказаний акт підписаний з боку відповідача-1 бухгалтером підприємства Рогатюк Н.М., що не заперечується сторонами.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилкових тверджень відповідачів-1,3 про підписання вказаного акта неуповноваженою на це особою, з огляду на те, що бухгалтер як посадова особа підприємства не потребує довіреності на проведення звірки взаємних розрахунків, оскільки такі повноваження покладено на дану особу згідно закону, з урахуванням чого, на момент підписання акту звірки бухгалтер Рогатюк Н.М., як представник Державного підприємства «Державна картографічна фабрика» був уповноважений на підписання такого акту.

Відповідно до ч.4 ст.8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, однією з яких є введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером.

Разом з тим, згідно з ч.7 ст.8 вказаного Закону головний бухгалтер, зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

З огляду на наведені вище положення законодавства, вбачається наявність у бухгалтера підприємства повноваження на підпис акту звірки взаєморозрахунків.

Відповідачем-1 не подано суду жодних доказів, які б свідчили про наявність будь-яких обмежень щодо повноважень бухгалтера, які стосуються підписання актів звірок взаємних розрахунків між контрагентами. Поряд з тим, згідно з наказом голови Державного агентства земельних ресурсів України №5 від 09.01.2013 року «Про реорганізацію ДП «Державна картографічна фабрика» шляхом його приєднання до ДП «Центр державного земельного кадастру», заступник головного бухгалтера Рогатюк Надія Миколаївна увійшла до складу комісії із реорганізації ДП «Державна картографічна фабрика».

Більше того, як вбачається з акта звірки від 23.04.2014 року, підпис бухгалтера Рогатюк Н.М. засвідчено печаткою відповідача-1 - Державного підприємства «Державна картографічна фабрика». Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що посадова особа, яка поставила свій підпис, вийшла за межі наданих їй повноважень та неправомірно використала печатку. З огляду на наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про переривання позовної давності, шляхом підписання сторонами акта звірки взаємних розрахунків від 23.04.2014 року.

Крім того, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як вбачається з копій виписок з банківського рахунку позивача, відповідач-1 здійснював оплату поставленого товару, в тому числі і за поставлений товар до 29.04.2011 року, що також свідчить про визнання ним боргу.

Разом з тим, слід зазначити, що в додатку №10 до передавального акта №318 від 14.10.2014 року ліквідаційною комісією також відображено заборгованість Державного підприємства «Державна картографічна фабрика» перед позивачем в сумі 126642,30 грн., що додатково свідчить про визнання відповідачем-1 заборгованості, однак, лише щодо заборгованості по оплаті поставленого товару за період з 14.10.2011 року, оскільки, вказаний акт складено, підписано та затверджено 14.10.2014 року, а визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи все наведене вище, з огляду на часткову оплату відповідачем-1 поставленого товару та підписання акту звірки взаємних розрахунків від 23.04.2014 року, а також підписання передавального акта №318 від 14.10.2014 року, що свідчить про переривання позовної давності, заборгованість відповідача-1 у розмірі 126642,30 грн. підлягає до стягнення на користь позивача.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача-1, а не з відповідача-3, оскільки, як вбачається з спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач-1 - Державне підприємство «Державна картографічна фабрика» перебуває у стані припинення, однак, на момент прийняття оскаржуваного рішення та на даний момент відсутні відомості про державну реєстрацію припинення юридичної особи - відповідача-1, що свідчить про відсутність факту переходу прав та обов'язків від відповідача-1 (Державного підприємства «Державна картографічна фабрика» до відповідача-3 (Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»). З огляду на що, судом першої інстанції також підставно відмовлено у позові до відповідача-3.

Поряд з тим, як зазначалось вище, 07 березня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Терен» (в тексті договору - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.Комбуд» (в тексті договору - поручитель) укладено договір поруки №13/04.

Так, згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань з оплати за поставлений товар, поручитель несе відповідальність разом з боржником частково в розмірі 1000 грн. від загальної суми заборгованості за цей період.

З огляду на наведене вище, враховуючи солідарну відповідальність відповідачів-1,2 в межах суми 1000 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача-1 на користь позивача заборгованість в розмірі 125642,30 грн. та солідарно з відповідачів-1,2 - в розмірі 1000 грн.

Поряд з основною заборгованістю, позивач просив суд стягнути з відповідача-1 21092,89 грн. - інфляційних втрат та 12645,20 грн. - 3% річних.

Так, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведене вище, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача-1 на користь позивача 21092,89 грн. - інфляційних втрат та 12645,20 грн. - 3% річних.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачами протилежного не доведено.

Відтак, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

У апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом ст.ст.15, 17 ГПК України щодо територіальної підсудності справ господарському суду, вказуючи, що дана справа підлягає розгляду Господарським судом Вінницької області, тобто за місцезнаходженням відповідача-1.

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає наступне:

Так, відповідно до ч.2 ст.15 ГПК України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

З огляду на наведене, враховуючи, що позивачем обрано територіальну підсудність за місцезнаходженням відповідача-2 - ТзОВ «Ю.Комбуд» (Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Січових Стрільців, 1), колегія суддів не вбачає в даному випадку порушення Господарським судом Львівської області правил територіальної підсудності.

Враховуючи все наведене вище, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2015 року по справі №914/3960/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/3960/14 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 02.07.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.