П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Барбари В.П.,

суддів: Берднік І.С., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Колесника П.І., Потильчака О.І., Шицького І.Б., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву приватного підприємця ОСОБА_1 (далі - підприємець ОСОБА_1.) про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 23 квітня 2015 року у справі № 909/1191/14 за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, підприємця ОСОБА_1 про визнання частково незаконним рішення та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

До Верховного Суду України звернувся підприємець ОСОБА_1 із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 23 квітня 2015 року у справі № 909/1191/14 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Заяву мотивовано тим, що у справах № 926/1018/14, № 926/584/14 та № 909/247/14 суд касаційної інстанції, застосувавши до спірних правовідносин ті самі норми матеріального права, дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів, які підтверджували б віднесення спірної земельної ділянки до земель залізничного транспорту, а відтак, і право позивача на користування нею. Також суд зазначив, що надані позивачем акти обстеження землі, графічні матеріали, плани смуг відведення земель лінії залізниці не є належними доказами на підтвердження права користування спірною земельною ділянкою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ДТГО «Львівська залізниця», Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, перевіривши наведені заявником обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

При вирішенні справи судами встановлено, що рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 6 липня 2006 року № 33-2/2006 «Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та видачу дозволів на виготовлення проекту відведення на землю організаціям, установам та підприємствам» ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 277 м кв. для обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 (пункт 10.2 рішення).

Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 11 січня 2007 року № 76-5/2007 «Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та видачу дозволів на виготовлення проекту відведення на землю організаціям, установам та підприємствам» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 277 м кв. для обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, та вирішено надати її підприємцю ОСОБА_1 в оренду строком на 5 років (пункт 9.2 рішення).

26 січня 2007 року між Яремчанською міською радою Івано-Франківської області та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до пункту 1 якого орендодавець на підставі рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 11 січня 2007 року № 76-5/2007 надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташовану в місті Яремче по АДРЕСА_1. Договір укладено строком на 5 років (пункт 4 договору).

Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 29 березня 2012 року № 194-10/2012 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок із земель комунальної власності у власність (користування) громадян та юридичних осіб; внесення змін та доповнень до рішень Яремчанської міської ради» продовжено термін дії зазначеного договору оренди землі на 20 років (пункт 8.1 рішення).

На підставі рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 24 липня 2014 року № 491-27/2014 «Про продаж у власність земельних ділянок та виготовлення експертних грошових оцінок земель несільськогосподарського призначення» 14 серпня 2014 року між Яремчанською міською радою Івано-Франківської області та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

Судами також установлено, що при проведенні інвентаризації земель смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» для виготовлення державних актів на право постійного землекористування по відокремленому підрозділу «Івано-Франківська дистанція колії» виявлено, що у межах міста Яремче в смузі відведення залізниці на ділянці з прив'язкою до колії на км 60 пк 8 з лівої сторони по ходу кілометра в смузі відведення залізниці на відстані 20 м від осі колії розташована будівля кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», земельна ділянка під якою передана у приватну власність підприємцю ОСОБА_1, на той час як ширина смуги відведення залізниці у цьому місці становить 30 м від осі головної колії.

Скасовуючи рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2014 року, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16 лютого 2015 року та задовольняючи позов, Вищий господарський суд України виходив із того, що земля, на якій розташовано державні залізниці, у тому числі смуги відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту, належить до земель залізничного транспорту та не може передаватися у приватну власність. Отже, суд касаційної інстанції зазначив, що висновки судів про відсутність у позивача прав на спірну земельну ділянку та про те, що вона не належала до земель державної власності, є помилковими і такими, що суперечать законодавству, а відтак, Яремчанська міська рада не мала повноважень щодо розпорядження цією земельною ділянкою та відчуження її ОСОБА_1 за оспорюваним договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина 2 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом частини 1 статті 11 Закону України «Про транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про транспорт», яка кореспондується з положеннями статті 68 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено що, до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено Законом.

Як установлено судами, згідно з Планом смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ - Держкордон Львівської залізниці 1994 року, погодженим у тому числі й головою Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, ширина смуги відведення залізниці на спірній земельній ділянці становить 30 м від осі головної колії. Згідно з цим Планом ДТГО «Львівська залізниця» є землекористувачем спірної земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 84 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями (пункт «б» частини 3 статті 84 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною 2 статті 84 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність, тому міська рада не мала законних повноважень щодо розпорядження землями такої категорії.

Отже, висновок Вищого господарського суду України про відсутність у Яремчанської міської ради Івано-Франківської області повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, а відтак і права її відчуження підприємцю ОСОБА_1 за оспорюваним договором купівлі-продажу землі, є обґрунтованим.

За таких обставин у задоволенні заяви підприємця ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 23 квітня 2015 року слід відмовити.

Керуючись статтями 11123 , 11124 , 11126 Господарського процесуального кодексу України, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви приватного підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий В.П. Барбара

Судді: І.С. Берднік А.А. Ємець Т.Є. Жайворонок П.І. Колесник О.І. Потильчак І.Б. Шицький