ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. Справа № 909/495/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу ПАТ "Банк Золоті Ворота" б/н від 29.05.15, м.Івано - Франківськ

на ухвалу Господарського суду Івано - Франківської області від 26.05.15

у справі № 909/495/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", м.Івано - Франківськ

до відповідача: Фермерського господарства "ТОРО", с. Колоколин, Рогатинський район, Івано-Франківська область

про стягнення 536 613,54 грн. заборгованості за договором № 02/44Ю на кредитну лінію (відновлювальну) від 19.12.2013 р. за період з 19.12.2013 р. по 17.04.2015 р., з яких 400 000,00 грн. - кредит; 73 950,69 грн. - проценти; 62 662,85 грн. - пеня.

За участю представників сторін:

Від позивача: Якубовський О.Р. - представник;

Від відповідача: Романюк С.В. - представник;

Автоматизованою системою документообігу суду, справу № 909/495/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії Давид Л.Л. та Гриців В.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду 22.06.15 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 02.07.15.

Ухвалою Господарського суду Івано - Франківської області від 26.05.15 у справі №909/495/15 (суддя Шіляк М.А.) прийнято до розгляду зустрічний позов Фермерського господарства "ТОРО" до Публічного акціонерного товариства "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" про визнання припиненими з 10.03.2015 р. зобов'язання за договором № 02/44Ю на кредитну лінію (відновлювальну) від 19.12.2013 р. для спільного розгляду з первісним позовом. Заяву Фермерського господарства "ТОРО" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, з метою забезпечення позову, до вирішення даної справи по суті заборонено Публічному акціонерному товариству "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" реалізовувати будь-яким способом майнові права за договором № 02/44Ю на кредитну лінію (відновлювальну) від 19.12.13 та договором строкового банківського вкладу (депозиту) "Інвестиційний" від 11.02.14.

Прийняту ухвалу місцевий господарський суд мотивував тим, що у зв'язку із розпочатою процедурою ліквідації Банку наявний зв'язок між зазначеними заходами забезпечення позову і предметом спору по зустрічному позову (про визнання зобов'язання припиненим), співрозмірність заходів із заявленими позивачем по зустрічному позову вимогами. Вжиття наведених заходів забезпечення зустрічного позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача по зустрічному позову на час вирішення спору в суді, в разі задоволення зустрічного позову - забезпечить можливість виконання рішення суду

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду в частині вжиття заходів забезпечення позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано - Франківської області від 26.05.15 у даній справі в частині вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, позивач зазначає, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення позу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Разом з цим, відповідач не надав жодних доказів того, що невжиття даних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у даній справі.

Крім того, на думку апелянта поняття «реалізувати будь - яким способом майнові права» є надто широким та не відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму ВГС України від 26.12.11 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів забезпечення позову».

2 липня 2015 року відповідачем подано до Львівського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу в якому він просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Присутні представники сторін навели у судовому засіданні свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, зазначили про відсутність підстав відводу членам судової колегії та про ознайомлення з правами та обов'язками, зазначеними в ст.22 ГПК України.

Суд, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що до Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Публічним акціонерним товариством "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" до Фермерського господарства "ТОРО" про стягнення 36 613,54 грн. заборгованості за договором № 02/44Ю на кредитну лінію (відновлювальну) від 19.12.2013 р. за період з 19.12.2013 р. по 17.04.2015 р., з яких 400 000,00 грн. - кредит; 73 950,69 грн. - проценти; 62 662,85 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 12.05.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі.

25 травня 2015 року до Господарського суду Івано-Франківської області відповідачем - Фермерським господарством "ТОРО" подано зустрічну позовну заяву про визнання зобов'язань припиненими та заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову відповідач зазначив, що постановою Національного банку України від 04.12.2014 р. № 781 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20.02.2015 та офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Публічне акціонерне товариство "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" дізнавшись про ініціювання зустрічного позову може намагатися відчужити свої майнові права за Договором № 02/44Ю на кредитну лінію (відновлювальну) від 19.12.2013 р. або за Договором № ДГ6-401 строкового банківського вкладу (депозиту) Інвестиційний від 11.02.2014 р., що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову, оскільки змінить зобов'язальний статус сторін та припинить поєднання в одній особі кредитора і боржника за кредитним договором.

Як зазначено вище, місцевим господарським судом задоволено заяву відповідача про забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду зважаючи на наступне:

Статтею 66 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ст.67 ГПК України позов забезпечується, зокрема забороною відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору.

Згідно із п.п.1,3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (абз. 4 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Із проаналізованих вище обставин справи та вимог законодавства стосовно вжиття заходів до забезпечення позову, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що всупереч вимогам чинного законодавства відповідачем не подано жодних доказів, які б підтверджували фактичні обставини з якими пов'язане вжиття заходів забезпечення позову, зокрема не подано доказів того, що позивач намагається відчужити будь - які майнові прав за спірними договорами, що могло б мати наслідком неможливість виконання рішення суду.

Саме лише посилання в заяві на спробу позивача відчужити майнові права у зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації банку, є лише припущенням та не підтверджено жодними доказами у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зазначити, що у зв'язку із прийняттям постанови Правлінням Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації позивача, виходячи з вимог чинного законодавства банк втратив право укладати угоди, пов'язані з відчуженням свого майна, у тому числі здійснювати відступлення права вимоги до своїх боржників третім особам.

З дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії й ініціювання процедури ліквідації банку останній втрачає можливість відчуження свого майна (правовий висновок Верховного суду України від 10.10.12 у справі №6-102цс12).

Враховуючи предмет зустрічного позову, колегія суддів зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не обгрунтовано ймовірне утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову при невжитті заходів забезпечення позову.

Зазначені ним обставини є виключно припущенням та не підтверджують достатність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Як зазначено в п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що зважаючи на обширність поняття «майнові права», такий спосіб забезпечення позову як заборона реалізувати майнові права за договором не може вважатися чітким визначенням дій які заборонено вчиняти.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З аналізу вищевказаного, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що доводи апеляційної скарги підтверджені матеріалами справи, а місцевим господарським судом не в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, відтак ухвала Господарського суду Івано - Франківської області від 26.05.15 у даній справі підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Судові витрати за перегляд ухвали в апеляційному порядку належить покласти на відповідача, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПАТ "Банк Золоті Ворота" задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано - Франківської області від 26.05.15 у справі №909/495/15 в частині вжиття заходів забезпечення позову скасувати. В задоволенні заяви ФГ «ТОРО» про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

3. Стягнути з Фермерського господарства "ТОРО" (вул..Залужанська,5А, с.Колоколин, Рогатинський район, Івано - Франківська область, ) в доход Спеціального Фонду державного бюджету України (МФО банку 825014, Банк ГУДКСУ у Львівській області ,УДКСУ у Личаківському районі м. Львова, , рахунок 2006) 609,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.07.15

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.