ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р.Справа № 916/1686/15

Господарський суд Одеської області у складі

судді Никифорчука М.І.

при секретарі Ніколаєві П.В.

за участю представників сторін:

Від позивача: Сивак А.Л. за довіреністю № 11/07 від 30.07.2014 р.;

Від відповідача: Бондарюк Е.М. за довіреністю від 06.03.2014 р.;

Яричевський В.В. за довіреністю від 18.05.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1686/15:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС"; в особі, якою є Філія "Інфоксводоканал" Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс";

До відповідача: Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення;

про стягнення 105 780,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ІНФОКС" в особі філії „ІНФОКСВОДОКАНАЛ" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду із позовом до Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення (далі-Відповідач) про стягнення заборгованості за послуги водовідведення за скид зливових стоків у сумі 80 991,09 грн., втрат від інфляції в розмірі 21 636,59 грн. та три відсотка річних- 3 152,53 грн., посилаючись на наступне.

12.02.2013р. між сторонами у справі був укладений Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 4059/2 (далі - Договір). Для здійснення господарсько-виробничої діяльності по експлуатації цілісного майнового комплексу водопровідно-каналізаційного господарства була створена філія „ІНФОКСВОДОКАНАЛ", що діє на підставі Положення про філію.

Відповідно до п.7.5. Договору ''умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з початку бюджетного року, згідно з п.3 ст. 631 Цивільного кодексу України, а саме з 01.01.2013року."

У відповідності з п.2.1 Договору сторони зобов'язуються керуватися, зокрема, "Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затвердженими наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008р. № 190 (далі - Правила), а також існуючими ДСТУ та іншими нормативними актами.

Відповідно до Договору у відповідача з'явилась заборгованість за скид зливових стоків у сумі 80 991,09 грн. за період з 01.01.2013р. по 01.01.2015р.

Розрахунок скиду зливових стоків проводиться згідно з довідками Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів про кількість осадків за даний період та відповідно актів № 1397-ти від 27.06.2002р. та №1150-ти від 21.05.2003р., в яких закріплена площа боржника. Характер каналізації - загальносплавна.

Згідно з п. 3.9 Договору „об'єм, скинутих Споживачем зливових стоків, визначається розрахунковим шляхом згідно з п. 4.10 Правил і ДСТУ 3013-95.

Формула, за якою проводиться розрахунок об'єму скиду зливових стоків, використовується відповідно до Держстандарту 3013-95 „Гідросфера" „Правила контролю за відведенням дощових та снігових стічних вод з територій міст та промислових підприємств ", що затверджені Наказом Держстандарта України від 23.02.1995 р. № 58. Даний ДСТУ розповсюджується на правила контролю за відведенням дощових та снігових стічних вод з територій міст та промислових підприємств. П. 7.3 стандарту містить формулу для розрахунку загального об'єму дощових вод, що стікає з території водозбірних басейнів.

Тариф на водовідведення у розмірі 6,324 грн. встановлений Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011р. №182, тариф у розмірі 4,236 грн. - Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 13.06.2014р. № 657.

Відповідно до п. 2.4.15. Договору відповідач зобов'язався вчасно й у повному обсязі сплачувати послуги водопроводу і каналізації, скидання ненормативно-очищених стоків та інші платежі, передбачені "Правилами водокористування" і "Правилами прийому стічних вод" та іншими умовами даного договору.

У зв'язку з несплатою за надані послуги з водовідведення зливових стоків у відповідача виникла заборгованість у розмірі 80991,09 грн. за період з 01.01.2013р. по 01.01.2015р.

З підстав ч.2 ст. 625 ЦК України Відповідачу на вказану суму боргу нараховані інфляційні втрати в сум 21636,59 грн. та проценти за користування коштами станом на 03.04.2015р. в сумі 3 152,53 грн.

Таким чином, загальний борг Відповідача складає 105 780,21 грн.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 509, 526, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 193,198 ГК України, позивач просить позов задовольнити та стягути з відповідача вищевказані суми.

Відповідач з вимогами не згоден повністю з підстав зазначених у відзиві на позов.

В засіданні суду оголошено перерву з 01 по 07 липня 2015 р. за правилами ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22 червня 2015р. строк розгляду справи продовжено на 15 днів до 07.07.2015р.

В засіданні суду 07 липня 2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення за правилами ст.85 ГПК України.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши надані докази, приписи чинного законодавства, що регулюють відносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема: письмовими і речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як випливає з матеріалів справи, вимоги позивача грунтуються на актах № 1397-ТИ від 27.06.2002р. та №1150-ТИ від 21.05.2003р.

При цьому в основу вимог покладений договір від 12.02.2013р. Як пояснив позивач, вказані акти за 2002, 2003 роки відносяться до договору від 2012 р. так як договором від 2012 р. передбачений стік зливових вод. У вказаних актах закріплена площа каналізації боржника. Характер каналізації - загальносплавна.

Проаналізувавши приведене суд зазначає таке.

За ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказані акти складені у 2002-2003 р.р. та не можуть служити доказом кількості осадків за період з 01.01.2013р. по 01.01.2015р. з тих підстав, що вони були складені у 2002-2003 роках, а договір укладався на 10 років пізніше. Тому вказані акти, на думку суду, не мають та не можуть мати жодного відношення до вказаного договору від 2012 року, тобто не є доказами які б підтверджували б порушення відповідачем правовідносин які виникли за договором 2012 року.

З огляду на приведене суд вважає, що позовні вимоги є не обгрунтованими, не доведеними наявними у справі доказами і тому підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі Філії "Інфоксводоканал" Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" - відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 13 липня 2015 р.

Суддя М.І. Никифорчук