ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Справа № 903/134/13-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Полякова Б.М.,
суддів:Коваленка В.М., Короткевича О.Є. (доповідач у справі),
розглянувши касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірго-Україна ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Портман Тим Україна"
на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 року
та рішенняГосподарського суду Волинської області від 26.08.2014 року
у справі№ 903/134/13-г
за позовомАрбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс" Побережного В.Т.
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірго-Україна ЛТД" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Портман Тим Україна" 3. Товариства з обмеженою відповідальністю " Техно-Сервіс Плюс"
провизнання правочинів недійсними,

В судовому засіданні взяли участь представники:

ТОВ "Вірго-Україна ЛТД"- Майстренко Є.І. та Токменко В.В.,

ТОВ "Портман Тим Україна" - Майстренко Є.І.,

арбітражний керуючий Побережний В.Т. та його представник - Ліпкевич І.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.09.2013р. за заявою ТОВ "Ютрейд" порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Техно-Сервіс Плюс", розпорядником майна боржника призначено Побережного В.Т.

Арбітражний керуючий Побережний Володимир Трохимович звернувся до господарського суду Волинської області з заявою в порядку ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" про визнання недійсним правочину щодо відчуження нерухомого майна, а саме - малого комплексу обслуговування автотранспорту площею 639,2 м.кв., розташованого за адресою: Волинська область, Любомильський район, с. Страровойтове, вул. Прикордонників, 7-А (надалі - нерухоме майно), що був оформлений Актом приймання-передачі (без дати та номеру), відповідно до якого майно передано від ТОВ "Техно-Сервіс Плюс" до ТОВ "Вірго Україна ЛТД"; визнання недійсним правочину щодо відчуження нерухомого майна, оформленого договором купівлі-продажу, укладеним між ТОВ "Вірго Україна ЛТД" та ТОВ "Портман Тим Україна"; застосування наслідків визнання правочинів недійсними шляхом повернення майна попередньому власнику ТОВ "Техно-Сервіс Плюс"; витребування з органів державної реєстраційної служби договір купівлі-продажу, укладеним між ТОВ "Вірго Україна ЛТД " та ТОВ "Портман Тим Україна".

За результатами розгляду касаційних скарг гр. Сачук Н.І. та арбітражного керуючого Побережного В.Т., Вищий господарський суд України постановою від 03.07.2014 року постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 року та рішення Господарського суду Волинської області від 05.02.2014 року скасував, справу скерував на новий розгляд до місцевого суду.

Після нового розгляду Господарський суд Волинської області рішенням від 26.08.2014р. (суддя Дем'як В.М.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 (колегія суддів: Юрчук М.І., Савченко Г.І., Олексюк Г.Є.) позов задовольнив повністю; визнав недійсним правочин щодо відчуження нерухомого майна, у відповідності до якого майно було передано від ТОВ "Техно-Сервіс Плюс" до ТОВ "Вірго-Україна ЛТД"; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09.07.2013р., що був укладений між ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" та ТОВ "Портман Тим Україна", у відповідності до якого майно було передано від ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТОВ "Портман Тим Україна"; повернуто ТОВ "Техно-Сервіс Плюс" нерухоме майно.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТОВ "Портман Тим Україна" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами з проханням скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 26.08.2014р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2014р., прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своїх вимог заявники посилаються на порушення судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 216, 331 Цивільного Кодексу України, ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Вищий господарський суд України за результатами розгляду касаційної скарги 05 лютого 2015 року прийняв постанову, якою касаційні скарги ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТОВ "Портман Тим Україна" залишив без задоволення, рішення Господарського суду Волинської області від 26 серпня 2014 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2014 року у справі № 903/134/13-г залишив без змін.

Однак, Верховний Суд України постановою від 29 квітня 2015 року у справі № 903/134/13-г, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Портман Тим Україна" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 05 лютого 2015 року задовольнив частково, постанову Вищого господарського суду України від 05 лютого 2015 року у справі № 903/134/13-г скасував в частині залишення без змін постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2014 року та рішення Господарського суду Волинської області від 26 серпня 2014 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 липня 2013 року, за яким майно було передано від ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТОВ "Портман Тим Україна", а справу в цій частині скерував на новий розгляд до суду касаційної інстанції. В іншій частині постанову Вищого господарського суду України від 5 лютого 2015 року у справі № 903/134/13-г залишено без змін.

Після повернення справи з Верховного Суду України касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірго-Україна ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Портман Тим Україна" на рішення Господарського суду Волинської області від 26 серпня 2014 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2014 року в частині розгляду вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 липня 2013 року, за яким майно було передано від ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТОВ "Портман Тим Україна" призначено до розгляду.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку оскаржувані рішення, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

При вирішенні справи господарськими судами встановлено, що 14 вересня 2012 року на загальних зборах учасників ТОВ "Техно-Сервіс Плюс" були прийняті рішення, оформлені протоколами № 25 та № 26.

Згідно з протоколом № 25 вирішено реорганізувати ТОВ "Техно-Сервіс Плюс" шляхом виділення частини майна підприємства його учаснику - ТОВ "Вірго-Україна ЛТД"; виділити нерухоме майно загальною вартістю 5 757 670,00 грн. і частину зобов'язань підприємства, а саме кредиторську заборгованість перед ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" на загальну суму 5 757 670,00 грн. На виконання рішення загальних зборів № 25 було складено акт приймання-передачі без дати та номера, за яким ТОВ "Техно-Сервіс Плюс" передало у власність ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" нерухоме майно. Згідно з протоколом № 26 вирішено вивести ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" зі складу учасників ТОВ "Техно-Сервіс Плюс".

У подальшому нерухоме майно було відчужено за договором купівлі-продажу, укладеним між ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" як продавцем і ТОВ "Портман Тим Україна" як покупцем.

Як встановлено судами, на момент видачі ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 листопада 2012 року існувала заборона на його відчуження, що підтверджується витягом із Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30 жовтня 2012 року № 38535200.

Нерухоме майно було описано та арештовано заступником начальника ВДВС Любомильського РУЮ Сарапіним В.І., про що складено акт опису й арешту від 09 листопада 2012 року, відповідно до якого зазначений об'єкт нерухомого майна арештований та переданий директору ТОВ "Техно-Сервіс Плюс" на відповідальне зберігання.

Скасовуючи постанову Вищого господарського суду України від 05 лютого 2015 року у зазначеній справі, Верховний Суд України виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 ЦК України.

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України такий правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину.

Разом із тим згідно з частиною 3 статті 216 ЦК України загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

ЦК України передбачено засади захисту права власності, зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 11 грудня 2012 року у справі № 65гс12.

Таким чином, Верховний Суд України зробив висновок щодо неправильно обраного заявником способу захисту свого права стосовно другого відповідача - ТОВ "Портман Тим Україна".

Відповідно ст. 11128 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на вищезазначене та беручи до уваги визначені статтею 1117 ГПК України межі повноважень касаційної інстанції, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 липня 2013 року, за яким майно передано від ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТОВ "Портман Тим Україна", а справа в цій частині має бути передана на новий розгляд до місцевого господарського суду, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові та постанові Верховного Суду України.

Відповідно до положень ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11112, 11128 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірго-Україна ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Портман Тим Україна" задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 року та рішення Господарського суду Волинської області від 26.08.2014 року у справі № 903/134/13-г в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 липня 2013 року, за яким майно передано від ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТОВ "Портман Тим Україна", скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич