РІШЕННЯ

02.07.2015Справа №903/472/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 903/472/15

за позовом фізичної особи-підприємця Лець Тетяни Василівни, м. Луцьк,

до публічного акціонерного товариства «Златобанк», м. Київ, в особі Відділення «Волинська РД» публічного акціонерного товариства «Златобанк», м. Луцьк,

про стягнення 20 000 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Церанюк І.С. (довіреність від 14.05.2015 № 30).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Лець Тетяна Василівна (далі - ФОП Лець Т.В.) звернулася до Господарського суду Волинської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Відділення «Волинська РД» публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі - Банк) про стягнення помилкового перерахованих грошових коштів у сумі 20 000 грн.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.04.2015 було порушено провадження у справі № 903/472/15 та призначено судовий розгляд на 13.05.2015.

12.05.2015 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що 13.02.2015 Постановою Правління Національного банку України № 105 Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 № 30 у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 13.05.2015 розгляд справи було відкладено на 27.05.2015.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.05.2015 було ухвалено передати матеріали справи № 903/472/15 за підсудністю до Господарського суду міста Києва в порядку статей 15, 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

За результатами автоматичного розподілу справу № 903/472/15 передано судді Курдельчуку І.Д. для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 суддя Курдельчук І.Д. прийняв справу № 903/472/15 до свого провадження та призначив судовий розгляд на 18.06.2015.

В судовому засіданні 18.06.2015 представник відповідача подав суду клопотання для долучення до матеріалів копії таких документів: постанови Правління Національного банку України від 12.05.2015 № 310, якою було відкликано банківську ліцензію Банку та розпочато процедуру ліквідації; наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 № 156 про припинення здійснення тимчасової адміністрації у Банку та початок процедури ліквідації; рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.05.2015 № 99, яким розпочато процедуру ліквідації Банку.

У судовому засіданні 18.06.2015 було оголошено перерву до 02.07.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

30.06.2015 від позивача до суду надійшла заява про підтримання позову в повному обсязі та проведення судового розгляду без участі повноважного представника.

Представники позивача у судове засідання 02.07.2015 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили; про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою від 18.06.2015.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечував і просив у позові відмовити, посилаючись на ліквідацію Банку.

У судовому засіданні 02.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення відповідача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, 12.12.2014 на підставі платіжного доручення від 12.12.2014 № 62 на суму 20 000 грн., було помилково перераховано на ім'я фізичної особи-підприємця Іскарєва Олега Леонідовича 9далі - ФОП Іскарєв О.Л.) на розрахунковий рахунок № 3360, відкритий у відповідача.

03.02.2015 ФОП Лець Т.В. надіслала Банку лист № 3/02/15, в якому просила повідомити чи були зараховані грошові кошти у сумі 20 000 грн. на рахунок ФОП Іскарєва О.Л.

Також, 03.02.2015 позивач надіслав відповідачу лист № 3/02/15, в якому просив повернути помилково перераховані грошові кошти.

12.03.2015 Банк надіслав ФОП Лець Т.В. лист, в якому повідомив таке:

- вказані кошти не були зараховані на рахунок ФОП Іскарєва О.Л., у зв'язку із закриттям його рахунку;

- 20 000 грн. були зараховані на рахунок «Кредитові суми для з'ясування»;

- клопотання щодо перерахування коштів від 03.03.2015, під час дії у Банку тимчасової адміністрації, до вирішення питання щодо врегулювання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб діяльності Банку, залишається без задоволення.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до пункту 6 Указу Президента України від 16.03.1995 № 227 «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України», підприємства, незалежно від форми власності, мають повертати в 5-денний термін помилково зараховані кошти.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, неналежний отримувач - це особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; неналежний платник - це особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Згідно з пунктом 2.35 вказаної Інструкції кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Відповідач не повернув позивачу помилково перераховані грошові кошти у сумі 20 000 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що: рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13.02.2015 №30 розпочато з 14.02.2015 процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно; призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського В.І.; постановою Правління Національного банку України від 12.05.2015 № 310 було відкликано банківську ліцензію Банку та розпочато процедуру ліквідації; наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 № 156 припинено здійснення тимчасової адміністрації у Банку та почато процедуру ліквідації; рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.05.2015 № 99 розпочато процедуру ліквідації Банку.

Приписами статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) для вжиття ним заходів, передбачених Законом.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначається Законом.

Статтею 1 Закону встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною п'ятою статті 36 Закону встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Згідно з частиною другою статті 45 Закону Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи фонду у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною п'ятою статті 45 Закону встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, після запровадження у Банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 25.03.2015 зі справи № 910/9232/14.

Частинами першою та другою статті 11128 ГПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не надав суду доказів у розумінні статті 32 ГПК України, які б підтверджували наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 06.07.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук