номер провадження справи 8/88/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 Справа № 908/2277/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, 2)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг-Строй компанія" (83030, м. Донецьк, вул. Майська, 86 А)

Третя особа, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (04073, м. Київ, пр. Московський, 9, корп. 5, офіс 101)

про витребування з незаконного володіння відповідача майна: тандемний каток HD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810304, з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача - Саланська І.Л., дов. від 20.03.2015 р.

Відповідача - не з'явився

Третьої особи - Студенніков Д.М., дов. № 23-12/14-1 від 23.12.2014 р.

Заявлено позовні вимоги про витребування з незаконного володіння відповідача майна: тандемний каток HD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810304, з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.04.2015 р. порушено провадження у справі № 908/2277/15-г, розгляд справи, призначений на 20.05.2015 р. відкладався до 03.06.2015 р., 18.06.2015 р. Строк вирішення спору продовжувався відповідно до ст.. 69 ГПК України за клопотанням позивача.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в засіданні 18.06.2015 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові. В обґрунтування вимог вказує, що на підставі укладеного договору фінансового лізингу № L385-04/07 від 22.03.2007 р. ТОВ "ШБ "Альтком" набуло у володіння та користування майно Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810304, з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, яке і використовувало належним чином на території міста Донецька та області для будівництва об'єктів автошляхового та авіаційного господарства держави. У зв'язку з виникненням з травня 2014 р. непередбачувальних обставин - діяльності терористичних організацій та проведення ними воєнних дій на території м. Донецьк та області (фактично обставин непереборної сили), виникла реальна загроза значного пошкодження або повної втрати цього майна. Задля недопущення цього та з метою збереження майна підприємство, уклавши з відповідачем договір б/н від 03.06.2014 .р та відповідний акт приймання-передачі № 1 від 03.06.2014 р., передало дане майно на відповідальне зберігання строком до 30.12.2014 р. Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою № 08/01-15 від 08.01.2015 р. повернути майно у зв'язку із закінченням терміну відповідального зберігання, але отримало відповідь про те, що відповідач фактично не може це зробити у встановлені терміни, мотивуючи це відсутністю власних співробітників у місці її зберігання в м. Донецьку та проходження періодичних воєнних дій у цій місцевості. До даного часу відповідач не повернув зазначене майно. Згідно приписів ст.. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: право володіння, право користування. Положеннями частини 1 ст. 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підстав договору з власником або особою, на якій майно було передане власником. Договором фінансового лізингу (оренди ) № L385-03/07 від 22.03.2007 р. визначено, що в момент підписання Акту приймання-передачі до лізингоодержувача переходять та зберігаються за ним протягом строку дії договору наступні права та ризики: право володіння та користування. Відповідач, незаконно утримуючи у себе майно, порушує право позивача як законного володільця - лізингоотримувача за договором фінансового лізингу № L385-03/07 від 22.03.2007 р. на володіння і користування майном: Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810304. Згідно положень ст.. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Позивач з посиланням на ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України просить витребувати у відповідача майно - Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810304, з незаконного володіння і передати його у володіння позивачу.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, представник відповідача в судове засідання за викликом двічі не з'явився, правом надати відзив на позов не скористався. Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. В разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців місцезнаходженням ТОВ «Торг-Строй компанія» вказано: 83030, м.Донецьк, вул. Майська, 86-а. Згідно відомостей УДППЗ "Укрпошта" місто Донецьк входить до переліку населених пунктів, до яких не здійснюються поштові відправлення.

Шляхом направлення телефонограми суду не вдалося повідомити відповідача про розгляд даної справи, про що складено відповідний акт, електронна адреса відповідача суду не відома. Інформацію про час та місце судового засіданні розміщено на сторінці господарського суду Запорізької області на офіційному веб-порталі «Судова влада України».

При цьому суд зазначає, що процесуальні дії щодо сповіщення відповідача про подання позову відповідно до ст. 56 ГПК України виконано позивачем шляхом вручення копії позовної заяви під розписку. Тобто, відповідач є обізнаним щодо порушеного провадження про витребування майна за позовом ТОВ «ШБ «Альтком». Усі процесуальні документи по даній справі розміщувалися на інформаційних ресурсах, тому останній не був позбавлений можливості отримати інформацію про подальший розгляд справи.

Таким чином, господарським судом Запорізької області вжито всіх заходів для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1290/14 від 12.09.2014 р. (за наступними змінами та доповненнями).

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте позивач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 18.06.2015 року за відсутності представника відповідача.

Третя особа - ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» - надала письмові пояснення по суті позову. У поясненнях зазначає, що предмет лізингу - Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810304, власником якого є ТОВ «Райффайзен Банк Аваль», був оглянутий 04.09.2014 р. у м.Лубни, про що складений відповідний акт та здійснена фіксація предмета лізингу, який був переданий згідно договору фінансового лізингу за актом приймання-передачі у тимчасове володіння і користування ТОВ «ШБ «Альтком». Таким чином, спростовуються твердження позивача про те, що предмет лізингу нібито був переданий «на зберігання» 03.06.2014 р. до ТОВ «Торг-Строй Компанія» в м.Донецьк (або в іншому місці). Власник майна - ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» за погодження та сприянням ТОВ «ШБ «Альтком» здійснено огляд спецтехніки. Тобто підтверджується, що предмет лізингу продовжує перебувати у володінні та користуванні у ТОВ «ШБ «Альтком» у визначеному цим актом місці станом на вказану дату. До того ж, позивач відповідно до умов договору фінансового лізингу не повідомляв лізингодавця/власника про обставини, які унеможливлюють його виконання та не звертався за дозволом до лізингодавця/власника - ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» про передачу предмета лізингу «на зберігання» третій особі. Відповідно до вимоги п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.. 400 ЦК України та згідно до договору фінансового лізингу позивач, який є лізингоодержувачем, зобов'язаний повернути за закінченням строку лізингу та за відсутністю правових підстав для подальшого володіння та користування предметом лізингу власникові/лізингодавцю - ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» власність - предмет лізингу.

Заслухавши представника позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 22.03.2007 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (лізингоодержувач) укладено Договір фінансового лізингу № L385-03/07. Відповідно до п. 1.1 договору лізингодавець на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього договору) (предмет лізингу), і лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Предметом лізингу є: Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810304. За актом приймання-передачі предмета лізингу, підписаним представниками сторін договору, зазначений предмет лізингу переданий лізингоодержувачу.

Позивач зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (поклажодавець, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торг-Строй Компанія» (зберігач, відповідач по справі) укладено 03.06.14. Договір зберігання. Пунктом 1.1 Договору зберігання визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, поклажодавець передає, а Зберігач приймає на зберігання протягом строку дії цього Договору рухоме майно (спеціальну будівельну техніку та автомобілі), відповідно та на підставі акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього Договору. Пунктом 1.3 Договору зберігання визначено, що зберігання майна буде здійснюватися на території міста Донецька. Згідно п. 6.2. договору зберігання строк дії цього договору закінчується 30.12.2014 р.

На підтвердження доводів позивач надав суду акт приймання передачі від 06.07.2014 р., за яким спірне майно передано позивачем товариству «Торг-Строй Компанія». Листом від 08.01.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути йому як законному володільцю майно, передане за договором зберігання від 03.06.2014 р. Відповідачем надана відповідь (лист № 03/01/15 від 09.01.2015 р.) про неможливість повернення техніки внаслідок проходження на території м. Донецька бойових дій.

В обґрунтування вимоги про витребування майна у відповідача позивач посилається на ст.. 400 ЦК України, якою передбачено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право володіння означає наявність у власника юридично закріпленої можливості фактично посідати, панувати над річчю (майном), можливість впливати на неї у будь-який момент, здійснювати щодо неї свою волю. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати припиняти юридичну долю речі (майна).

З правового аналізу ст. 400 ЦК України вбачається, що застосування вказаної статті має на меті захист від незаконного недобросовісного володільця.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстави позову - це фактичні обставини з посиланням на конкретну норму матеріального права, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, які необхідні для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Захист немайнового чи майнового права або законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від вчинення певних дій. Суд позбавлений права самостійно змінювати предмет або підставу позову.

Як встановлено, правовідносини сторін щодо спірного майна витікають з договору зберігання, укладеного 03.06.2014 р., та спір пов'язаний з невиконанням зберігачем своїх зобов'язань щодо повернення майна. Тобто, відповідач не є недобросовісним незаконним володільцем, оскільки в даному випадку майно передано відповідачу за договором зберігання та правовідносини сторін мають зобов'язальний характер.

Таким чином, в даному випадку правовідносини сторін врегульовано приписами цивільного законодавства, а саме глави 66 ЦК України, якою передбачено наслідки невиконання сторонами договору зберігання своїх зобов'язань. Отже, позивач не може витребувати майно у заявлений спосіб, оскільки відносини зберігання передбачають інші способи захисту порушеного права зберігача і поклажодавця та порядок врегулювання спорів.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищевикладеного, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на які посилається в обґрунтування своїх вимог.

В задоволенні позову відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 06 липня 2015 року.

Суддя І.А. Попова