УХВАЛА

24.06.2015Справа № 910/26566/14

За заявоюСпільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю
пророзстрочку виконання рішення
у справі №910/26566/14
за позовомПриватного акціонерного товариства "Квіти України"
доСпільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю
простягнення 1 011 675,37 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
від позивача:Бойко С.О. представник за довіреністю;
від відповідача (заявника):Куделя Д.Ю. представник за довіреністю;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Квіти України" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості в сумі 1 011 675,37 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.02.2015 р., яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 р., позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Квіти України" задоволено частково, стягнуто з Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь Приватного акціонерного товариства "Квіти України" заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення №1-11/13-1 від 01.11.2013 р. та додатковою угодо №1 від 01.06.2014 р. в сумі 1 001 675,37 грн. та судовий збір в сумі 20 033,51 грн.

07.04.2015 р. на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

25.05.2015 р. до канцелярії суду надійшла заява Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю в якій заявник просить розстрочити виконання рішення господарського суду міста Києва від 06.02.2015 р. строком на 2 роки.

Заяву про надання розстрочки виконання судового рішення строком на 2 роки відповідач обґрунтував важким фінансовим становищем підприємства, що унеможливлює повне фактичне виконання зазначеного вище рішення господарського суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.06.2015 р. розгляд заяви Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю призначено на 24.06.2015 р.

22.06.2015 до канцелярії суду надійшла заява відповідача (заявника) про уточнення та надання доказів від 22.06.2015 р., в якій Спільне українсько-німецьке підприємство "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю в додаткове обґрунтування розглядуваної заяви посилалось на накладення арешту на рахунки та майно заявника, а також незадовільний (збитковий) результат діяльності підприємств за 2014 рік.

Представник позивача в судовому засіданні 24.06.2015 р. проти задоволення заяви Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про розстрочку виконання рішення від 06.02.2015 р. у справі №910/26566/14 заперечив з тих підстав, що заявником не наведено та не додано жодних доказів, які унеможливлюють виконання судового рішення по даній справі, а відтак, просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача (заявника) в судовому засіданні 24.06.2015 р. заяву від 22.06.2015 р. про уточнення та надання доказів просив вважати заявою про розстрочення/відстрочення боргу та просив її задовольнити.

Отже, відповідач просив розстрочити присуджену до стягнення з підприємства суму заборгованості рівними частинами по 42 571,21 грн. кожного місяця протягом двох наступних років.

Розглянувши заяву Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про розстрочку виконання рішення від 06.02.2015 р. у справі №910/26566/14, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

За приписом ст. 4-5, ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 р., виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно із ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України рішення суду по справі №910/26566/14, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Проте, всупереч приписам чинного законодавства рішення від 06.02.2015 р. по вказаній справі до теперішнього часу не виконано. Докази зворотнього у матеріалах справи відсутні.

Водночас, пунктом 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р. визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, подаючи відповідну заяву, за висновками суду, заявником повинно бути доведено наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

В силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Проте, відповідачем, в силу положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не було доведено, що останнім вживаються усі можливі дії для стягнення дебіторської заборгованості з контрагентів з метою сплати позивачу грошових коштів, належних йому за рішенням суду.

При цьому, господарський суд зауважує, що відповідачем на підтвердження обставин, викладених у розглядуваній заяві не надано жодних довідок про рух коштів та залишок коштів на всіх відкритих банківських рахунках.

Подані заявником звіт про фінансовий результат діяльності підприємства не є належним доказом незадовільного стану відповідача. При цьому, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затв. Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 р. №55) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізит "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Проте, подані Спільним українсько-німецьким підприємством "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю документи належним чином не засвідчені.

Як зазначає Спільне українсько-німецьке підприємство "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю останньому потрібно більше часу для виходу з скрутного матеріального становища та виконання рішення суду у повному обсязі.

Проте, за висновками суду, розстрочка сплати заборгованості на 2 роки призведе також до збільшення втрат стягувача через суттєвий вплив інфляції та значного знецінення заборгованості за судовим рішенням №910/26566/14 від 06.02.2015 р.

Між тим, п. 7.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р. визначено, що якщо у відповідача відсутні кошти на рахунку в банку або коли їх не вистачає для покриття заборгованості, господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про звернення стягнення на його майно.

Тобто, недостатність обігових коштів боржника не можна вважати безумовною, винятковою обставиною, за наявності якої виконання рішення суду має бути відстрочено.

Таким чином, обставини, на які посилається відповідач, не є винятковими та такими, що відповідають визначеним в ст.121 Господарського процесуального кодексу України обставинам, при яких надається відстрочка виконання рішення. Заявником не доведено, яким чином вони ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, сума, яка підлягає стягненню з відповідача відповідно до судового рішення по справі, є досить значною, внаслідок чого, надання розстрочки виконання судового рішення призведе до порушення матеріальних інтересів самого позивача.

Одночасно, як слідує з матеріалів справи, 16.04.2014 р. Спільне українсько-німецьке підприємство "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю вже зверталось до господарського суду м. Києва із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду м. Києва №910/26566/14 від 06.02.2015 р. строком на 2 роки.

За наслідками розгляду вказаної вище заяви, ухвалою господарського суду міста Києва від 22.05.2015 р. відмовлено у задоволенні такої заяви

З огляду на те, що відповідач належними та допустимими доказами не обґрунтував обставин, викладених у заяві про розстрочення/відстрочення боргу від (з урахуванням заяви від 22.06.2014 р.), за висновками суду в задоволенні останньої слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України суд -,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про розстрочку виконання рішення господарського суду м. Києва від 06.02.2015 р. по справі №910/26566/14 строком на 2 роки - відмовити.

Суддя Ю.О. Підченко