Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" липня 2015 р. Справа № 906/821/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі Гребенніковій Н.П.

за участю представників сторін:

- від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. від 16.06.2015

- від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (м. Житомир)

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" (м. Житомир)

про стягнення 65604,69 грн

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 подав до господарського суду Житомирської області позов до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 65604,69 грн за поставлений за Договором № 5 від 18.03.2014 товар - автошини 14.00-20 в кількості 16 штук.

Ухвалою від 05.06.2015 господарський суд прийняв позовну заяву; порушив провадження у справі, призначив справу до розгляду в засіданні суду.

У зв'язку з неявкою відповідача та не виконанням ним вимог ухвали суду від 05.06.2015, господарський суд ухвалою від 02.07.2015 розгляд справи відклав.

До початку розгляду справи на адресу суду від відповідача надійшли, витребувані згідно з резолютивними частинами ухвал господарського суду, документи, а саме: копія Положення філії "Чуднівський райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", копія наказу № 25 від 09.10.2006 про призначення ОСОБА_3 механіком на роботу у філію Чуднівського райавтодору, копія наказу № 94к від 16.11.2011 про призначення ОСОБА_4 тимчасово виконуючу обов'язки начальника філії "Чуднівський райавтодор", копія витягу з Журналу реєстрації доручень на отримання ТМЦ та копія витягу з книги реєстрації довіреностей, довіреність № 3 від 05.01.2015 на представника (а. с.47 - 55).

Також до суду від відповідача надійшло клопотання від 09.07.2015 вих. № 876 про зменшення розміру нарахованої позивачем до стягнення пені, з огляду на обставини, викладені в клопотанні.

В якості додатків до клопотання додано копію Статуту ПАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та копію довідки від 02.07.2015 вих. № 819 про розмір заборгованості відповідача по платежам та заробітній платі станом на 02.07.2015 (а. с. 41 - 46).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення представнику відповідача за довіреністю 06.07.2015 (а. с. 40).

Викликаний в судове засідання, в порядку ст. 30 ГПК України, керівник Філії Чуднівського РАД для надання пояснень по суті справи не прибув.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (позивач/постачальник) та Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" Філія "Чуднівська РАД" (відповідач/покупець) Договору поставки № 5 від 18.03.2014 (далі - Договір, а. с. 9, 10), постачальник зобов'язався передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти та сплатити Автошини 14.00-20 в кількості 16 штук на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору поставка товару здійснюється партіями. Кількість, номенклатура та ціна товару в партії визначається виходячи з замовлення покупця та з урахуванням наявності товару на складі постачальника. Сума Договору складає 41072,00 грн.

Сторони в Договорі погодили, що строк поставки товару складає 10 робочих днів від дати прийняття замовлення до виконання. Підтвердженням прийняття замовлення до виконання є рахунок-фактура, надісланий постачальником покупцю або попередня оплата на рахунок постачальника.

Згідно з п. п. 2.3, 2.5 Договору приймання товару здійснюється за накладною представником покупця, який має відповідні повноваження, підтверджені документально.

Датою поставки товару є дата, вказана у видатковій накладній.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору поставки, на підставі виписаного на оплату рахунку № 8 від 19.03.2014 (а. с. 13), постачальник поставив покупцю, а останній прийняв товар - Автошини 14.00-20 в кількості 16 штук на загальну суму 41072,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 4 від 25.03.2014 (а. с. 11) та товарно-транспортною накладною від 25.03.2014 (а. с. 12).

Відповідач, згідно з наданим до суду відзивом на позовну заяву від 02.07.2015 вих. № 823 (а. с. 27 - 30), позов заперечує, зокрема, з тих підстав, що видаткова накладна № 4 від 25.03.2014 не може вважатися належним доказом отримання товару відповідачем, оскільки остання не відповідає вимогам п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", так як в ній не зазначені дані, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та отримала товар, відсутні посилання на реквізити довіреності на одержання матеріальних цінностей. Вказує, що в матеріалах справи відсутні довіреності ТМЦ на одержання спірного товару, що не дає змогу встановити, кому саме вручався такий товар.

Крім того, як стверджує відповідач, на його адресу претензія позивача про сплату коштів не надходила, доказів зворотного до матеріалів справи не додано, при цьому, спірні зобов'язання (в тому числі і щодо виконання обов'язків з оплати) мають виконуватись відповідно до умов Договору.

Представник позивача в судовому засідання стосовно позиції відповідача щодо видаткової накладної усно пояснила, що остання була підписана керівником філії та скріплена її печаткою, що не викликало сумнівів у достовірності повноважень відповідача на отримання товару; доводи наведені у відзиві на позовну заяву вважає безпідставними та спробою відповідача уникнути відповідальності за зобов'язаннями, що випливають з Договору № 5 від 18.03.2014.

Враховуючи заперечення відповідача щодо отримання ним товару від позивача за вказаною накладною, які ґрунтуються на факті відсутності у накладній всіх відповідних відміток, слід зазначити таке.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" унормовано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, факт здійснення відповідачем господарської операції, а саме, поставка товару відповідачу повинна підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Накладна - первинний разовий документ по обліку товарно-матеріальних цінностей, який для надання їй юридичної сили і доказовості повинен мати обов'язкові вищезазначені реквізити. Накладні застосовуються в усіх підприємствах і є виправданими документами на надходження або відпуск матеріальних цінностей.

Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми); дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції.

Із видаткової накладної № 4 від 25.03.2014 вбачається, що вона видана на виконання Договору поставки № 5 від 18.03.2014, відображає зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. У графі "Від постачальника", накладна підписана та скріплена печаткою позивача. У графі "Отримав (ла)", накладна підписана ОСОБА_4, підпис якої скріплений печаткою Філії "Чуднівський РАД" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (а. с. 11).

На товарно - транспортній накладній від 25.03.2014, в підтвердження факту прийняття відповідачем товару, наявний підпис ОСОБА_3 як відповідальної особи вантажоодержувача, завірений печаткою Філії "Чуднівський РАД" (а. с. 12).

Тобто зазначені накладні в повній мірі відображають факт поставки позивачем 25.03.2014 визначеного сторонами в Договорі товару та отримання його Філією "Чуднівський РАД" на суму 41072,00 грн.

Водночас слід зазначити, що норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не містять вимог щодо доказів поставки товарів та надання послуг.

Згідно з преамбулою вказаного Закону, ним визначаються правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. При цьому, ст. 9 Закону визначає підставу для бухгалтерського обліку господарських операцій - первинні та зведені облікові документи, а також вимоги до реквізитів вказаних документів.

Отже, норми вказаного Закону не регулюють спірні правовідносини, оскільки предметом спору не є правильність ведення сторонами бухгалтерського обліку або складання фінансової звітності. Даний Закон не містить вимог щодо підтвердження факту передачі товарів та надання послуг певними доказами документами з визначеними ст. 9 Закону реквізитами. Неточність або неповнота відповідних даних у первинних облікових документах є підставою для застосування до відповідальних за ведення бухгалтерського обліку винних осіб визначеної чинним законодавством відповідальності.

За вказаних обставин, доводи відповідача, можуть свідчити про недоліки при оформленні процедури отримання продукції та ніяким чином не спростовують факт отримання відповідачем товару на суму 41072,00грн, який, крім видаткової накладної № 4 від 25.03.2014, підтверджується також товарно-транспортною накладною від 25.03.2014 з відміткою Філії про його отримання.

До того ж, з метою підтвердження даних щодо повноважності осіб, зазначених у накладних, на отримання товару, судом було витребувано у відповідача документи з даними про ОСОБА_3, зазначеного в товарно-транспортній накладній, та ОСОБА_4, вказаної у видатковій накладній.

Згідно з надісланими до суду документами, ОСОБА_3 з 10.10.2006 працює механіком на Філії "Чуднівський райавтодор" (копія наказу про призначення № 25 від 09.10.2006, а. с. 50), ОСОБА_4 відповідно до наказу № 94к від 16.11.2011 з 16.11.2011 - тимчасово виконуюча обов'язки начальника філії "Чуднівський райавтодор" (а. с. 54). В підтвердження права вказаних осіб на отримання товару, в матеріалах справи також є копія витягу з Журналу реєстрації доручень на отримання ТМЦ, з відміткою про видачу доручення т.в.о. гол. інженера ОСОБА_3 (а. с. 51), та копія витягу з книги реєстрації довіреностей (а. с. 52, 53).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором сторони не передбачили порядок розрахунків за надані послуги, тому у відповідача виник обов'язок провести розрахунки після прийняття товару.

У зв'язку з не виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу 41072,00 грн, останній направив на адресу відповідача претензію № 01 від 16.06.2014 з вимогою погасити заборгованість за отриманий товар на протязі 10 днів з дня отримання претензії (а. с. 14).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що претензія була отримана представником відповідача за довіреністю 18.06.2014 (а. с. 15), що спростовує доводи відповідача про протилежне.

За даними позивача, претензія про сплату заборгованості була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, внаслідок чого у відповідача виник борг, сума якого станом на момент подання позову до суду склала 41072,00 грн.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Оскільки відповідач зобов'язання по оплаті отриманого товару, ні у встановлений законом строк, ні станом на час розгляду справи, не виконав, вимога позивача про стягнення 41072,00 грн боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних (а. с. 18) в загальній сумі 1032,99 грн та 18318,12 грн інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок 3 % та інфляційних суд встановив, що їх нарахування у вище вказаній сумі є вірними.

Окрім іншого, за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором, позивач просить стягнути на свою користь також 5181,58 грн пені (а. с. 18).

Статтями 610 та 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання, що включає у себе його виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 Договору сторони передбачили, що покупець за порушення строку оплати товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З розрахунку позивача вбачається, що пеня нарахована за період з 29.06.2014 по 28.12.2014 на суму боргу 41072,00 грн та складає 5181,58 грн.

Здійснивши перерахунок пені за визначений позивачем період, суд вважає вимогу про її стягнення у заявленому позивачем розмірі обґрунтованою.

Що стосується клопотання відповідача від 09.07.2015 № 876 про зменшення розміру пені (а. с. 41), слід зазначити таке.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на вищевказане, а також враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства, велику заборгованість з виплати заробітної плати, ЄСВ, ПДВ, що вбачається з довідки від 02.07.2015 № 819 (а. с. 46), зважаючи, що власність відповідача є державною власністю, на особливості порядку його фінансування, крім того, враховуючи, що до стягнення з відповідача крім пені нараховано інфляційні втрати та 3% річних, при цьому позивачем не доведено факту завдання йому чи іншим учасникам господарських відносин збитків внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем коштів, господарський суд розцінив вказані обставини як такі, що заслуговують на увагу, тому керуючись п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, вважає за доцільне зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90 %.

За вказаних обставин до стягнення з відповідача підлягає 518,16 грн.

Крім того, п. 2.4 постанови Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" також передбачено право суду щодо зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), зокрема, з врахуванням ступеня виконання зобов'язання, причин неналежного виконання зобов'язання тощо. В той же час, у вказаному п. 2.4 зазначено, що судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

При цьому суд враховує роз'яснення, надані в п. 9.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", згідно з яким у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати у рішеннях про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 ст. 83 ГПК України, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджується належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягає задоволенню на суму 60941,27 грн, із яких: 41072,00 грн борг, 18318,12 грн інфляційні, 1032,99 грн 3% річних та 518,16 грн пені. У стягненні 4663,42 грн пені суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (10006, м. Житомир. пров. 3-й Каховський, 22, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75, )

- 41072,00 грн - основної суми заборгованості;

- 18318.12 грн - інфляційних втрат;

- 1032,99 грн - 3% річних;

- 518, 16 грн - пені;

- 1827,00 грн - судового збору.

3. У стягненні 4663,42 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.07.15

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу - рек.