ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа № 917/158/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Крамаренко В.В. (довіреність від 19.12.2013 року),

відповідача- Гусаренко О.М. (довіреність №5/15 від 20.02.2015 року), ОСОБА_2 (довіреність від 23.03.2015 року), ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.2816П/1-38) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2015 року

за позовом Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради, м.Лубни

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Лубни

про викладення пунктів договору на водопостачання і водовідведення в редакції позивача,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, КП "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради, звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якій просив суд: 1. врегулювати розбіжності, які виникли при укладенні договору № 114 від 12.01.2015р.; 2. викласти п. 13.1 договору № 114 від 12.01.2015р. в редакції позивача, а саме: "13.1 Об'єм стічних вод, що надходять до систем водовідведення Виконавця, визначається за показниками приладів і засобів обліку стічних вод, а при їх відсутності визначається наступним чином: - за кількістю води питної, що надходить із систем централізованого питного водопостачання та інших джерел водопостачання (свердловина, річка, озеро, тощо); - відповідно до п. 4.10 Наказу Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 року щодо визначення обсягів дощових, талих Стічних вод, що потрапили до системи каналізації з площі території, яка визначена в додатку № 4 до Договору"; 3. Викласти Додаток № 4 в редакції позивача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.04.2015 року у справі № 917/158/15 (суддя Тимощенко О.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що, наполягаючи на включенні до договору абз.2 п.13.1, позивач пропонує розрахунковий метод визначення кількості стічних вод згідно п.4.10 розділу IV Правил №190. Натомість питання, пов'язані з обліком, в тому числі прийнятих стоків, регулюються розділом V Правил №190 «Система обліку водопостачання та водовідведення». Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, керуючись ч.1 статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення №114 від 12.01.2015 року з додатками в редакції, запропонованій позивачем (а.с.10).

В проекті договору, позивач виклав п.13.1 в наступній редакції:

Об'єм стічних вод, що надходять до систем водовідведення виконавця, визначається за показниками приладів і засобів обліку стічних вод, а при їх відсутності визначається наступним чином:

- за кількістю води питної, що надходить із систем централізованого питного водопостачання та інших джерел водопостачання (свердловина, річка, озеро, тощо);

- відповідно до п. 4.10 Наказу Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 року щодо визначення обсягів дощових, талих стічних вод, що потрапили до системи каналізації з площі території, яка визначена в додатку № 4 до Договору"( а.с.13зворот).В пункті « 5» додатку №4 вказано, що «сторонами досягнуто згоди, що площі, з яких скид дощових та талих вод становить - 0, 042 га.».

В додатку № 4 до договору зазначено, що обсяги водовідведення на скид дощових стічних вод у систему каналізації м. Лубни розрахункові, згідно з площею земельної ділянки абонента за видом поверхні (акт обстеження).

Відповідач склав протокол розбіжностей до проекту договору №114, в якому запропонував виключити п. 13.1 абзац 2 договору та Додаток №4 до договору (а.с.14).

Позивач не погодився з протоколом розбіжностей та звернувся до суду з позовом, в якому просить суд викласти п.13.1 договору в редакції позивача.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у відповідача не встановлені прилади обліку на каналізаційному випуску, у зв'язку з чим метод визначення їх кількості здійснюється відповідно до п.5.29 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання №190 та встановлюється виробником (позивачем). Також позивач вказує, що запропонована ним редакція п.13.1 договору та Додатку №4 до договору відповідає положенням пунктів 4.10-4.13 Правил №190, якими встановлено порядок вимірювання обсягів стічних вод, що неорганізовано потрапляють у мережі водовідведення виробника через мережі водовідведення споживачів (дощі, сніготанення та ін.)

Відповідач проти позову заперечує та у відзиві на позовну заяву зазначає, що дане питання регулюється розділом V Правил №190, в пункті 5.29 яких визначено вичерпний перелік способів визначення кількості стічних вод; порядок визначення об'ємів поверхневих стічних вод за пунктами 4.10-4.13 Правил №190 можливий лише для застосування під час розрахунків пропускної потужності систем водовідведення на етапі проектування та не може застосуватись підприємством позивача для визначення об'ємів поверхневих стічних вод з метою нарахування плати споживачам за водовідведення додаткового обсягу стічних вод, що утворився внаслідок випадання атмосферних опадів (дощів і сніготанення). Відповідач також вказує, що водовідведення є ліцензованим видом діяльності та є послугою, спрямованою, зокрема, на очищення стічної води, у зв'язку з чим тариф, затверджений Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері житлово-комунальних послуг, враховує всі витрати по такому виду послуг, що підтверджені даними обліку ліцензіата.

Судова колегія враховує наступне.

Статтею 181 ГК України передбачено загальний порядок укладання господарських договорів.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Як свідчать матеріали справи, у сторін в даній справі виник спір стосовно включення до договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення абзацу 2 п.13.1 та Додатку №4 до договору.

Позивач наполягає на викладенні спірного пункту договору в наступній редакції: «Об'єм стічних вод, що надходять до систем водовідведення виконавця, визначається за показниками приладів і засобів обліку стічних вод, а при їх відсутності визначається наступним чином:

- за кількістю води питної, що надходить із систем централізованого питного водопостачання та інших джерел водопостачання (свердловина, річка, озеро, тощо);

- відповідно до п. 4.10 Наказу Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 року щодо визначення обсягів дощових, талих Стічних вод, що потрапили до системи каналізації з площі території, яка визначена в додатку № 4 до Договору"».

Таким чином, застосування абзацу 2 вказаного пункту договору ( у редакції позивача), а саме визначення обсягів дощових, талих стічних вод, які потрапляють до системи каналізації підприємства відповідача, здійснюється на підставі даних, зазначених в Додатку №4 до договору.

Додатком №4 до договору визначено, що обсяги водовідведення на скид дощових стічних вод у систему каналізації м. Лубни є розрахункові.

Вказаний розрахунок здійснюється з урахуванням площі земельної ділянки абонента за видом поверхні, яка визначена в акті обстеження.

Спірний додаток №4 до договору включає Акт обстеження земельної ділянки №114 щодо стану місць відведення дощових (снігових) та поливо-миєчних стічних вод до мережі міської каналізації.

В акті №114 зазначено, що він складений за участю ФОП ОСОБА_3 (відповідач у справі).

В пункті 5 акту вказано: «Сторонами досягнуто згоди, що площі, з яких здійснюється скид дощових та талих вод становить 0,042 га».

Однак, колегія суддів приймає до уваги, що акт №114 не підписаний представником відповідача. Дата складання вказаного документу також відсутня.

Відповідач з актом не погоджується та в своїх поясненнях суду зазначає, що після закінчення строку дії попереднього договору з КП «Лубни-водоканал», 19.12.2013 року відповідач листом №108, просив направити представника підприємства позивача для обстеження території та укладення договору на водопостачання та водовідведення на 2014 рік (а.с.54).

У відповідь, листом №01-04/98 від 27.01.2014 року, позивач повідомив відповідача про те, що представниками КП «Лубни-водоканал» у 2013 році вже проводилось обстеження території відповідача, визначено площу та стан каналізаційних мереж, оглядових колодців (а.с.55).

Відповідач направив позивачу лист №114 від 30.01.2014 року з проханням надати такий акт обстеження, посилаючись на те, що обстеження території його підприємства у 2013 році у його присутності не проводилось (а.с.56).

Як зазначає відповідач, позивач відповіді на вищевказаний лист не надав, акт обстеження йому не надіслав.

З урахуванням наведеного, неможливо вважати площу земельної ділянки, на підставі якої позивач має намір здійснювати розрахунок обсягу дощових, талих стічних вод, а саме 0,042 га, узгодженою сторонами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що акт №114 не може вважатись належним доказом в розумінні статті 34 ГПК України, оскільки не містить дати його складання.

Позивачем не надано суду будь-яких інших даних, в тому числі актів обстеження земельної ділянки, стосовно площі земельної ділянки відповідача, на підставі яких можливо здійснювати відповідний розрахунок обсягів водовідведення на скид дощових стічних вод у систему каналізації.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для застосування спірного пункту договору та додатку №4 до нього.

Окрім того, позивач наполягає на застосування в спірному пункті договору п. 4.10 Правил № 190 для визначення обсягів стічних вод, що потрапили до системи каналізації підприємства відповідача.

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року N 190 затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила N 190), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Розділ IV Правил №190 визначає порядок та умови приєднання об'єктів споживачів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення.

Пунктом п.4.10 Правил №190 встановлено формулу для визначення середньорічного об'єму стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів.

Отже, за вказаною формулою визначається середньорічний об'єм стічних вод, який встановлюється в тому числі за метеорологічними даними, які беруться за весь рік.

Натомість питання, пов'язані з обліком відпущеної води та прийнятих стоків, регулюються розділом V Правил №190 "Система обліку водопостачання та водовідведення".

Відповідно до пункту 5.1 Правил N 190 користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктах України облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Згідно з пунктом 3.14 Правил N 190 у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках, кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж центрального водопостачання та з інших джерел.

Пунктом 5.29 Правил N 190 встановлено, що у разі відсутності засобів обліку стічних вод їх облік здійснюється такими методами:

1) за допомогою засобів обліку на водозаборах;

2) за паспортною продуктивністю насосів на водозаборах;

3) за паспортним дебітом усіх свердловин та проектною потужністю поверхневого водозабору;

4) на підставі витрат води на технологічні потреби;

5) на підставі замірів кількості стічних вод, що надходять до мереж водовідведення.

Метод визначення кількості стічних вод встановлюється виробниками.

Вказана норма Правил N 190 містить вичерпний перелік способів визначення кількості стічних вод, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічна правова думка міститься в постанові Верховного суду України від 29.04.2014 року у справі №3-13гс14, прийнятій у зв'язку з неоднаковим застосування судом касаційної інстанції положень пунктів 4.10 - 4.13 Правил N 190, у правовідносинах стосовно розрахунку кількості стічних вод при укладенні договору на надання послуг по централізованому питному водопостачанню і водовідведенню, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач може встановити в договорі будь-який із методів обліку, що передбачений пунктом 5.29 Правил №190.

Однак, застосування позивачем п. 4.10 Правил № 190 для визначення обсягів дощових, талих стічних вод, що потрапили до системи каналізації є неправомірним, оскільки вказаний пункт правил регулює правовідносини сторін, пов'язані з приєднанням споживачів до систем централізованого водопостачання та водовідведення та не є методом обліку стічних вод, які передбачені пунктом 5.29 Правил №190. Таким чином, відсутні законодавчі підстави для включення абзацу 2 п.13.1 до спірного договору №114 та викладення пов'язаного з ним Додатку №4 до договору в редакції, запропонованій позивачем.

Позивач, обґрунтовуючи позов, посилається також на п.2.2. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Держбуду від 19.02.2002р. №37 в якій зазначено, що за додаткову кількість стічних вод, що надходять до міської каналізації у період дощів та сніготанення через люки каналізаційних колодязів та приймачі дощової каналізації на території підприємства, останні сплачують згідно з п.15.9 Правил користування.

Колегія суддів зазначає, що для застосування вказаного пункту Інструкції, плата за додаткову кількість стічних вод здійснюється споживачем лише у разі наявності на його території каналізаційних колодязів та приймачів дощової каналізації.

Однак, позивачем не надано суду доказів наявності на території підприємства відповідача каналізаційних колодязів та приймачів дощової каналізації.

Разом із тим слід приймати до уваги, що Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України втратили свою чинність згідно Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190.

Відповідач надав суду акт встановлення меж земельної ділянки та викопіювання "Плану мереж водопроводу та каналізації" з робочого проекту станції технічного обслуговування по вул. Радянській 124-А, з яких вбачається відсутність на території підприємства відповідача каналізаційних колодязів та приймачів дощової каналізації (а.с.69-70).

З урахуванням наведеного, посилання позивача на вказаний пункт 2.2 Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів є безпідставним.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на п.19 Правил №190, зазначає, що у відповідача у будь-якому випадку є колодязь, куди можуть потрапляти стічні води, в тому числі дощові та талі води.

Судова колегія враховує, що відповідно до п.19 Правил №190 межею вуличної мережі водовідведення є контрольний колодязь на ній включно, а межею дворової межі водовідведення - перший від будинку колодязь включно.

Таким чином, вказаним пунктом Правил встановлено лише розмежування зон технічного обслуговування мереж водовідведення. В матеріалах справи відсутні дані про розмежування зони приймання стічних вод, доводи апелянта про наявність колодязя на території підприємства відповідача не підтверджується належними доказами та є лише припущенням.

В апеляційній скарзі позивач зазначає також, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено в залученні третьої особи - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до участі у справі. Апелянт вказує, що виключення запропонованих договірних умов або висновок суду про відсутність підстав для стягнення додаткової плати за відведення дощових та талих вод створить ситуацію, коли третя особа передбачила таке право позивача під час встановлення тарифів, у зв'язку з чим в подальшому виникнуть труднощі у виконанні ліцензійних умов.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права та обов'язок щодо однієї з сторін.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією із сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не доведено наявності юридичного інтересу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та не обґрунтовано, яким чином рішення по даній справі може вплинути на її права та обов'язки та правомірно відмовила в його задоволенні.

Доводи позивача про те, що оскаржуване рішення прямо впливає на право Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлювати ліцензійні умови є необґрунтованими, оскільки рішення суду у даній справі ніяким чином не обмежує та не встановлює заборон в діяльності останньої.

Крім того, аналогічне клопотання про залучення третьої особи позивач надав суду апеляційної інстанції, за результатами розгляду якого ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року, колегія суддів відмовила в його задоволенні.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Полтавської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2015 року у справі №917/158/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №917/158/15 підписано 13.07.2015 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.