КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. Справа№ 910/5108/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін

від позивача: Косминін О.В. - представник за дов. б/н від 02.02.2015 року;

від відповідача: Локшин А.В. - представник за дов. б/н від 12.01.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМ-МОСТ"

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 року

у справі № 910/5108/15-г (суддя: Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМ-МОСТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

про визнання виконавчого напису нотаріусу №531 від 30.01.2015 року такиим, що підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМ-МОСТ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (далі - відповідач) про визнання виконавчого напису, вчиненого 30.01.2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. на договорі фінансового лізингу № 402-L від 03.05.2012 року, зареєстрований в реєстрі № 531 про повернення об'єкта фінансового лізингу таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вчинений нотаріусом виконавчим напис був неправомірним, оскільки договором фінансового лізингу не передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса; лізингоодержувач (позивач) не отримував повідомлень від лізингодавця (відповідача) про розірвання договору та повернення предмету лізингу; лізингоодержувач не отримував рахунок про сплату лізингових платежів; для вчинення виконавчого напису поданий договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року у справі №910/5108/15-г в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМ-МОСТ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року у справі №910/5108/15-г та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема невідповідність прийнятого рішення судовій практиці.

Крім того, скаржник зазначив, що він не отримував повідомлень від відповідача про розірвання договору та рахунків на оплату лізингових платежів.

Також, скаржник вказав, що 16.06.2014 року будівлі та споруди позивача за юридичною адресою були захоплені невідомими озброєними особами і тому позивач жодним чином не міг довідатись про надіслані з боку відповідача повідомлення та вимоги

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 10.06.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМ-МОСТ" було прийнято до провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМ-МОСТ" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком-Мост" (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 402-L (далі - договір), предметом якого відповідно до умов договору є зобов'язання лізингодавця на підставі договору купівлі - продажу (поставки) набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (предмет лізингу), наведене в специфікації (додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно зі специфікацією (додаток 1 договору), з урахуванням змін, внесених Додатковими угодами до договору, предметом лізингу є: автомобіль Toyota Helux 2,5L,5MT, BASE, 2012 року випуску.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач передав, а позивач прийняв предмет лізингу, а саме автомобіль Toyota Helux 2,5L, 5MT, BASE, 2012 року випуску, кузов MR0FR22G800607299, рік випуску 2012 рік.

Згідно з п.п. 5.1., 5.3. договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до договору: складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в Графіку згідно з додатком 2 до договору, який є його невід'ємною частиною.

30.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №531, яким запропоновано вилучити та повернути від лізингоодержувача на користь лізингодавця об'єкт фінансового лізингу - Toyota Hіlux 2,5L, 5MT, BASE, 2012 року випуску, кузов MR0FR22G800607299, рік випуску 2012 рік, державний номерний знак АА 2601 МС вартістю 255972,61 грн, що був переданий в користування на підставі договору фінансового лізингу № 402-L від 03.05.2015 року та підлягає поверненню за невиплачену до 25.10.2014 року заборгованість за користування об'єктом лізингу в сумі 90 928,85 грн.

03.02.2015 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46354753 з виконання виконавчого напису № 531 від 30.01.2015.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ч.3 ст.15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Тобто, суд може захистити порушене право, зокрема, шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Предметом доказування у спорах зазначеної категорії є наявність обставин, які свідчать про порушення нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису встановлених чинним законодавством правил вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне положення закріплене в ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з умов договору та правильно встановлено судом першої інстанції, сторони визначили розміри, порядок та терміни сплати лізингоодержувачем лізингових платежів у додатку 2 "Графік сплати лізингових платежів", відповідно до якого позивача зобов'язувався вносити лізингові платежі щомісяця.

Згідно наданих позивачем рахунків вбачається, що у позивача виникла заборгованість по лізинговим платежам за період з березня по жовтень 2014 року, при цьому відповідач не заперечував наявність заборгованості за договором.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є таким, що прострочив сплату своїх зобов'язань за договором понад 30 днів.

Відповідно до п. 6.1. договору визначено події, які вважаються істотним порушення умов договору лізингоодержувачем (подія невиконання зобов'язання), зокрема якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за договором та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу згідно з договором (п. 6.1.1.).

У випадку виникнення зазначеної вище події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право розірвати договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за договором та повернення предмету лізингу (п. 6.2. договору).

Згідно з п. 11.1. договору він може бути розірваний за письмовою згодою сторін та в односторонньому порядку, передбаченому договором. При цьому, лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) цього договору будь-яким чином та сплатити належні за договором платежі на дату припинення чи розірвання договору та на дату повернення предмету лізингу.

Відповідно до п. 11.2. договору визначено, що цей договір може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення лізингоодержувачу у випадках, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" , лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідач листом № 3273/12 від 18.12.2014 року повідомив позивача про наявну прострочену заборгованість строком понад 30 днів по лізинговим платежам (за період з березня по жовтень 2014 року) в розмірі 90 928,85 грн., у зв'язку з чим на підставі п.п. 11.2.2., 11.4. повідомив про розірвання договору з 31.12.2014 та вимагав протягом 10 робочих днів з дня отримання цього повідомлення повернути предмет лізингу.

Дане повідомлення було надіслано відповідачем засобами кур'єрської служби "GlobalPost" та вручено позивачу 24.12.2014 року разом з рахунками про сплату лізингових платежів за період з березня по жовтень 2014 року, що підтверджується накладною № 70012720 (наявне в матеріалах справи).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що він не отримував повідомлень від відповідача про розірвання договору та рахунків на оплату лізингових платежів.

Відповідно до п. 6.3. договору примусове вилучення предмета лізингу здійснюється відповідно до законодавства України.

Умовами п. 6.2. договору передбачено, що у випадку виникнення зазначеної вище події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право на свій власний розсуд, зокрема вилучити предмет лізингу, у порядку, передбаченому договором та/або законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

З огляду на викладене, не приймаються до уваги посилання позивача на те, що умовами договору не передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису визначається Законом України "Про нотаріат" відповідно до п. 19 ст. 34 якого нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно пункту 3.1. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року .

Відповідно до п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, для одержання виконавчого напису про повернення об'єкту лізингу за договорами лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу, необхідно подати:

1) оригінал договору лізингу;

2) засвідчену лізингодавцем копію рахунку, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Згідно з п. 3. глави 8 розділу загальні положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, що 16.06.2014 року будівлі та споруди позивача за юридичною адресою були захоплені невідомими озброєними особами і тому позивач жодним чином не міг довідатись про надіслані з боку відповідача повідомлення та вимоги, що підтверджується повідомленням про початок досудового розслідування старшим слідчим СВ Красноармійського МВ ГУМУС України в Донецькій області Реуковим С.І., з огляду на наступне.

Так, згідно з повідомленням виданим органами МВС чітко вказано, що будівлі були захоплені 26.12.2015 року а повідомлення про розірвання спірного договору було вручено за місцем знаходження позивача 24.12.2015 року.

Відповідно до п.7.2. договору протягом терміну дії цього договору лізингоодержувач зобов'язаний повідомляти лізингодавця в письмовій формі про реорганізацію чи ліквідацію, всі зміни в установчих документах, що стосуються назви лізингоодержувача, учасників, адреси, органів управління та їх компетенції та банківського рахунку лізингоодержувача, протягом 5 (п'яти) робочих днів після настання таких змін.»

Згідно п.7.3. договору лізингоодержувач зобов'язаний надати лізингодавцю в письмовій формі протягом 3 (трьох) робочих днів інформацію про наступні події:

7.3.1. лізингоодержувачу стали відомі дані, що містять небезпеку знищення, втрати чи пошкодження предмета лізингу;

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, жодних з вище перелічених обов'язків позивачем виконано не було, доказів надсилання відповідачу жодних письмових повідомлень позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Тобто, станом на 18.12.2014 року не було жодної інформації, щодо неможливості позивача отримувати кореспонденцію за юридичною адресою, а беручи до уваги що правоохоронні органи вважають, що будівля позивача була нібито захоплена 26.12.2014 року а повідомлення про розірвання договору отримано позивачем 24.12.2014 року.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що суд першої інстанції при винесенні даного рішення правомірно послався на п.8. Постанови КМУ від 29.06.1999 року №1172.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року у справі №910/5108/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМ-МОСТ" - задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМ-МОСТ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року у справі №910/5108/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5108/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

С.А. Гончаров