ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015 Справа № 917/1122/15

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Фієста", вул. Степового фронту, 46, м.Полтава, 36021

про стягнення 15 200,93 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: від позивача: Стасовська Н.І., довіреність № 29/14/21 від 05.01.2015 р., паспорт серії КО № 663766, виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 22.09.2006 р..;

від відповідача: не з'явилися.

Суть спору: розглядається позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Фієста" 15 200,93 заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 06.11.2007 р. між сторонами договору № 1529 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 9 051,37 грн. основний борг за період з грудня 2014 по березень 2015 р. включно, 5 455,20 грн. пені за період з 10.01.2015 р. по 22.04.2015 р., 45,33 грн. 3% річних за період з 10.01.2015 р. по 22.04.2015 р. та 649,03 грн. інфляційних втрат за період з лютого по березень 2015 р..

Відповідач представництво у судове засідання вдруге не забезпечив, вимог суду не виконав, причин щодо цього суду не повідомив. Останній відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення строку вирішення спору та відсутність клопотання про його продовження, суд не оцінює вказану обставину як підставу для відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд,

встановив :

06.11.2007 р. між Полтавським обласним виробничим об'єднанням "Полтаватеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "Фієста" (споживач) було укладено договір № 1529 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - Договір, а.с. 7-8), відповідно до якого теплопостачальна організація зобов'язувалася постачати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення та гарячого водопостачання до межі розподілу будівлі кафе "Фієста" по вул. Ст. Фронту, 46, а споживач зобов'язувався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами), визначеними п. 29 Договору з проведенням платежів відповідно до умов п. 30 Договору.

При цьому сторони узгодили, зокрема наступне :

- облік споживання теплової енергії на опалення проводиться по лічильнику тепла Калмекс N2 №1804-07 та лічильнику гарячої води КВБ-10 № 01061. Кількість теплової енергії Q, яка щомісячно нараховується в опалювальний період за послуги опалення визначається, як різниця показань теплового лічильника на 25 число звітного місяця N2 та на 25 число минулого місяця N1 з урахуванням коефіцієнта втрат на теплових мережах по формулі Q= (N2-N1)* K1*K2 (де : K1=1,0 коефіцієнт переводу теплової енергії; К2= 1,014 коефіцієнт втрат на теплових мережах) (п. 15 та п. 20 Договору);

- зняття показань з приладів обліку проводяться споживачем, записуються в журналі встановленої форми та передаються в службу реалізації Теплопостачальної організації 25-го числа кожного місяця або по телефону з обов'язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, затверджений підписом керівника та печаткою підприємства (п. 17 Договору);

- оплата за опалення та гаряче водопостачання, що проводить споживач, стягується за фактично використану кількість теплової енергії відповідно до діючих тарифів, встановлених уповноваженим органом. Вартість 1 Гкал - 265,92 грн. (з ПДВ) для споживачів 2 групи. Загальна опалювальна площа під тепловим лічильником складає 4 2070,5 м2 в т.ч. кафе - 90 м2 - 2,11%. Вартість 1 м3 - 8,66 грн. з урахуванням ПДВ для споживачів 2 групи. Розрахунок гарячого водопостачання, згідно БНта П 2.04.01-85. V=220*1*30,4=13,4 м3/місяць, де 220- норма витрат г/в на одну мийку, л/добу; 2-кількість мийок; 1-кількість годин використання г/в мийкою на добу, л/добу; 30,4- середньорічна кількість днів потреби г/в на місяць, дні. Загальний обсяг гарячого водопостачання під лічильником складає 407,38 м3 в т.ч. кафе - 13,4 м3 - 3,29%. Виконати Держповірку водоміру до 23.08.2009 р. (п. 29 Договору);

- всі розрахунки по даному договору проводяться на підставі рахунку, виписаного теплопостачальною організацією споживачу (п. 30 Договору);

- споживач зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим періодом. У випадку несвоєчасної оплати у вказані у договорі строки вводиться пеня у розмірі 1% за кожний день прострочення платежу але не більше 100% боргу згідно Закону України № 686-ХІ від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги", а також 3 % річних з простроченої суми, згідно ст.. 625 ЦК України (ч. 1 та ч. 4 п. 30 Договору);

- даний договір заключний на період : для опалення з 06.11.2007 р. до 30.04.2012 р., для гарячого водопостачання з 06.11.2007 р. до 30.04.2012 р., а в частині розрахунків до їх повного виконання. При наявності акта держповірки теплового лічильника договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією зі сторін (п. 35 Договору).

За даними позивача даний відповідно до п. 35 Договору не розривався і на даний час є діючим.

Теплопостачальною організацією за період з грудня 2014 р. по березень 2015 р. (включно) було виконано договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення на загальну суму 9 051,37 грн..

Позивачем в дотримання умов Договору було надіслано відповідачеві акти приймання-передачі теплової енергії, а саме : № АВ-21510 за грудень 2014 р. від 31.12.2014 р. на суму 2 401,21 грн., № АВ-911 за січень 2015 р. від 31.01.2015 р. на суму 2 430,00 грн., № АВ-3974 за лютий 2015 р. від 28.02.2015 р. на суму 2 437,97 грн., № АВ-7372 за березень 2015 р. від 31.03.2015 р. на суму 1 782,19 грн. та пред'явлено відповідні рахунки на оплату отриманої ним теплової енергії (копії наявні у матеріалах справи).

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем не проведено оплату вартості спожитої теплової енергії за період з грудня 2014 р. по березень 2015 р. (включно), на момент подання позову заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію складала 9 051,37 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 15 200,93 заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 06.11.2007 р. між сторонами договору № 1529 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 9 051,37 грн. основний борг за період з грудня 2014 по березень 2015 р. включно, 5 455,20 грн. пені за період з 10.01.2015 р. по 22.04.2015 р., 45,33 грн. 3% річних за період з 10.01.2015 р. по 22.04.2015 р. та 649,03 грн. інфляційних втрат за період з лютого по березень 2015р..

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі - Закон України "Про теплопостачання") тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, споживач зобов'язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України надані позивачем послуги не оплатив, заборгованість на момент звернення до суду та винесення даного рішення складає 9 051,37 грн..

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 9 051,37 грн. вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 45,33 грн. 3% річних за період з 10.01.2015 р. по 22.04.2015 р. та 649,03 грн. інфляційних втрат за період з лютого по березень 2015 р. (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за отриману теплову енергію за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

У п. 30 Договору визначено, що у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100 % боргу згідно ст. 1 Закону України № 686-XIV від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення платні за спожиті комунальні послуги".

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 5 455,20 грн. пені за період з 10.01.2015 р. по 22.04.2015 р. (включно), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3"). Судом при перевірці розрахунку пені враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 16.04.2013 р. у справі № 18/957/12.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 9 051,37 грн. основного боргу, 5 455,20 грн. пені, 45,33 грн. 3% річних та 649,03 грн. інфляційних втрат підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Фієста" (вул. Степового фронту, 46, м.Полтава, 36021) ідентифікаційний код юридичної особи 24854771 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а), р/р 260007148 в АК "Полтавабанк", МФО 331489, ідентифікаційний код юридичної особи 03338030 - 9 051,37 грн. основного боргу, 5 455,20 грн. пені, 45,33 грн. 3% річних, 649,03 грн. інфляційних втрат та 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.