Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" липня 2015 р. Справа № 906/628/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Хоптюк В.С. (довіреність №77 від 09.01.15.)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №696 від 10.07.15.)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Новоград-Волинської КЕЧ району

до Приватного підприємця ОСОБА_3

про стягнення 13485,89 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 13485,89 грн. заборгованості за договором №411 про надання послуг з централізованого опалення, з яких: 11007,64 грн. - борг, 922,24 грн. - пеня, 50,83 грн. - 3% річних, 1505,18 грн. - інфляційні.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що відповідач не оплатив послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2014 по лютий 2015.

У відзиві на позовну заяву від 25.05.15 відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що позивач виставив для оплати рахунки, в яких сума , яка підлягає до сплати, значно вища ніж передбачалось у договорі. При тому , що зміни до договору щодо розміру плати за послуги сторони не вносили.

13.07.15 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою просить стягнути з відповідача 10472,71грн. боргу, 860,05грн. пені, 47,17грн. річних, 1401,28грн. інфляційних.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог №1486 від 10.07.15. Зазначив про те, що рішення про збільшення розміру плати за послуги не приймалось, розмір плати визначався виходячи з фактичних витрат на утримання майна.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, а саме в розмірі 2667,56 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2013 року між Новоград-Волинською КЕЧ району Міністерства оборони України (позивач/орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_3 (відповідач/орендар) укладено договір оренди №1 нерухомого військового майна, розташованого в Новоград-Волинському гарнізоні, за адресою: АДРЕСА_2; АДРЕСА_3.

Пунктом 5.11 договору оренди, передбачений обов'язок орендаря здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна у тому числі фактичні комунальні платежі. Заключити прямі договори з постачальними організаціями або укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг.

01 листопада 2013 року між Новоград-Волинською КЕЧ району Міністерства оборони України (позивач/виконавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_3 (відповідач/споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення орендованого майна №411, за умовами якого виконавець зобов'язався надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Згідно п.4 договору №411, розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами споживання на момент укладання цього договору становить 807,69грн.

За п.6 договору №411, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг за централізоване постачання проводиться споживачем до останнього дня місяця за який проводиться оплата.

За період з листопада 2014 по лютий 2015 позивач виставляв відповідачу рахунки для оплати за надані послуги з теплопостачання на загальну суму 11007,64грн. (а.с.11-15).

Однак, відповідач вказані рахунки не оплатив, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4 договору №411, передбачена оплата за надані послуги в розмірі 807,69грн. за місяць. Звідси, за 9 днів жовтня 2014 (опалювальний період згідно калькуляції (а.с.52)) та за період з листопада 2014 по лютий 2015 плата становить 3465,25грн. (807,69:31х9)+(807,69х4місяці).

Виставлені для оплати рахунки містять суми значно вищі за передбачені у договорі з чим не погоджується відповідач.

Пункт 3 договору, передбачає, що виконавець за даним договором може в односторонньому порядку змінити тариф з централізованого опалення.

Згідно п.13 договору, споживач має право внести за погодженням з виконавцем у договір зміни , що впливають на розмір плати за послуги.

Згідно п.15 договору, виконавець має право вносити зміни у договір, що впливають на розмір плати за послуги.

Відповідно до статті 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Сторони у судовому засіданні зазначили, що зміни до договору не вносились.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, борг відповідача перед позивачем становить 3465,25грн.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.11 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно уточненого розрахунку позивача становить 860,05грн.(а.с.).

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.11 договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Враховуючи умови договору та наявність заборгованості відповідача, обрахувавши пеню самостійно, по кожному періоду окремо, розмір пені становить 433,97грн. та підлягає стягненню.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно уточненого розрахунку позивача становить: 1401,28 грн. інфляційних та 47,17 грн. 3% річних . Суд, перевіривши наданий позивачем уточнений розрахунок інфляційних і 3% річних, задовільняє позов у цій частині в розмірі 640,34грн. інфляційних та 28,58грн. річних, а в частині стягнення 760,94 грн. інфляційних та 18,59 грн. 3% річних відмовляє.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 4568,14грн., з яких: 3465,25грн. боргу, 433,97грн. пені, 640,34грн. інфляційних, 28,58грн. річних. У стягненні 7542,39грн. боргу, 433,97грн. пені, 640,34грн. інфляційних, 28,58грн. річних слід відмовити за безпідставністю.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог , оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_3 (11701, АДРЕСА_1; ідент. номер НОМЕР_1) на користь Новоград-Волинської КЕЧ району Міністерства оборони України (11704,Житомирська область, м.Новоград-Волинський, вул.Волі,39; код 07760151) - 3465,25грн. боргу, 433,97грн. пені, 640,34грн. інфляційних, 28,58грн. річних, 652,99грн. судового збору.

3.Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 7542,39грн. боргу, 433,97грн. пені, 640,34грн. інфляційних, 28,58грн. річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.07.15

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу