ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 р. Справа № 909/359/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобрин О. М. при секретарі судового засідання Левицький Ю.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1

вул.Чорновола, 34 "А"/4, м.Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: Фізичної особи- підприємця ОСОБА_2

вул.Івана-Франка, 36/27, м.Івано-Франківськ, 76000

про визнання права на розподіл прибутку за фактом дії договору простого товариства в період з 16.09.14 по 31.03.15, стягнення частки прибутку в сумі 176 008,25 грн та штрафних санкцій в розмірі 232 370,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ФОП ОСОБА_1 - позивач, (паспорт серія СС955796 виданий Калуським МВ УМВС в Івано-Франківській області від 08.06.2000); ОСОБА_3 - адвокат, (договір б/н від 12.01.15 свідоцтво №435 від 10.10.2002);

від відповідача: ОСОБА_4Д - адвокат, (договір №14/15 від 28.04.15 свідоцтво №429 від 05.07.2002).

ВСТАНОВИВ: до господарського суду Івано-Франківської області звернулась ФО-П ОСОБА_1 із позовом до ФО-П ОСОБА_2 про визнання права на розподіл прибутку за фактом дії договору простого товариства в період з 16.09.14 по 31.03.15.

Ухвалою суду від 03.04.15 порушено провадження у справі №909/359/15, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 21.04.15. В судовому засіданні 21.04.15 було оголошено перерву до 29.04.15. В судовому засіданні 29.04.15 було оголошено перерву до 14.05.15.

14.05.15 в судовому засіданні судом встановлено, що ухвалою суду від 13.05.15 порушено провадження у справі №909/496/15 (суддя Кобрин О.М.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором простого товариства від 01.07.14 та штрафів за порушення умов цього договору у сумі 408 378,25 грн.

Згідно ст.58 ГПК України суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

При цьому, слід зазначити, що суддя вправі вирішувати питання про обєднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Зважаючи на вищевикладені норми законодавства та той факт, що справа №909/359/15 та справа №909/496/15 пов"язані однорідними позовними вимогами поданими одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача, а саме: визнання права на розподіл прибутку за фактом дії договору простого товариства в період з 16.09.14 по 31.03.15; стягнення заборгованості за договором простого товариства від 01.07.14, що складається власне із суми частки прибутку за вказаний період та штрафів за порушення умов цього договору у сумі 408 378,25 грн., суд дійшов висновку за доцільне здійснювати розгляд вказаних вимог одночасно, оскільки вони безпосередньо пов'язані між собою, та об"єднати дані справи в одну, присвоївши їй номер №909/359/15.

Таким чином, розглядає позовні вимоги наступного змісту:

1. Визнати право ФО-П ОСОБА_1 на розподіл прибутку за фактом дії Договору простого товариства від 01.07.2014р. з моменту його укладення до 31.03.2015.

2. Стягнути з ФО-П ОСОБА_2 на користь ФО-П ОСОБА_1 176 008,25 грн боргу, 232 370,00 грн штрафних санкцій та судові витрати.

У зв"язку із об"єднанням справи №909/359/15 та справи №909/496/15 в одну, розгляд справи відкладено на 27.05.15. В судовому засіданні оголошувались перерви до 30.06.15 та 02.07.15.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, стосовно обставин справи вказали на те, що між сторонами було укладено Договір простого товариства від 01.07.2014р., відповідно до умов якого погодили ведення спільного бізнесу в ОСОБА_5 - фірмовому ресторані швидкого обслуговування під торгівельним знаком "Best Burger" на підставі Ліцензійного договору №5 від 03.03.13. Відповідно до п.4.1 цього Договору позивач уклала договір оренди приміщення для функціонування закладу та мала право на отримання 70% прибутку від діяльності закладу. Обов'язок по виплаті частини прибутку згідно умов цього Договору покладено на відповідача, однак відповідач вважає, що Договір припинив свою дію з 15 вересня 2014 року з огляду на розірвання Ліцензійного договору та припинив виплату частини прибутку. При цьому, ОСОБА_5 продовжує функціонувати та продовжується оренда приміщення, в якому розміщений заклад в торговому центрі "Майдан" за адресою: м.Чернівці, вул.Героїв Майдану, 71. Позивач не погоджується із твердженням про те, що Договір простого товариства припинив свою дію, посилаючись на положення пункту 12.4 цього Договору, в якому вказано, що даний Договір діє до того моменту, поки діє Ліцензійний договір №5 від 03.03.2013 та/або діє договір оренди (суборенди) приміщення, в якому розташовано ОСОБА_5 та/або існує ОСОБА_5. Позивач вважає, що для припинення дії Договору простого товариства необхідно настання усіх трьох вказаних обставин. Зважаючи на те, що договір суборенди приміщення, що укладений позивачем, припинив свою дію за закінченням строку 31.03.2015, позивач наполягає на тому, що Договір простого товариства припинив свою дію 31.03.2015. З огляду на викладене, позивач надіслала відповідачу листа від 30.03.2015, в якому повідомила про розірвання Договору простого товариства з 01.04.2015 з причин неможливості досягнення спільної мети, в зв'язку з чим вимагала припинення дій по використанню приміщення та обладнання ОСОБА_5, а також запропонувала зустріч по розподілу спільного майна на 01.04.2015. Позивачем надано суду відеозапис із камер спостереження ОСОБА_5 від 01.04.2015 як доказ того, що ОСОБА_5 функціонував, а відповідач приховував документи та кошти від спільної діяльності. Зважаючи на викладене, позивач просить суд визнати її право на розподіл прибутку за фактом дії Договору простого товариства та стягнути з відповідача усю суму невиплаченого їй прибутку за перод з 15.09.2014 по 31.03.2015, а також штрафні санкції за неподання щомісчних звітів у вказаний період.

Представник відповідача проти позову заперечив, подав відзив до матеріалів справи, доповнення до відзиву та документи на підтвердження власної позиції. Стосовно обставин справи вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Андрієвною є власником об'єкта інтелектуальної власності - знаку для товарів і послуг "Best Burger", що підтверджується свідоцтвом №156440. Від імені власників на підставі Договору про спільне використання знаку для товарів і послуг, що укладений 25.05.2012, діє ОСОБА_2. На підставі вказаних документів 03.03.2013 між ОСОБА_2 та позивачем було укладено Ліцензійний договір №5. Відповідно до умов вказаного договору відповідач (ліцензіар) надав позивачу (ліцензіату) за плату ліцензію для здійснення ним бізнесу в ресторані швидкого обслуговування "Best Burger" та кав'ярні "Best Coffee" за адресою: м.Чернівці, вул.Героїв Майдану, 71, в ТЦ "Майдан". Для реалізації умов Ліцензійного договору сторони цього ж дня уклали Договір простого товариства, за умовами якого відповідальною за ведення Бізнесу в ОСОБА_5, була позивач. Однак через допущені грубі порушення в діяльності ОСОБА_5 дію Договору простого товариства від 03.03.13 було припинено шляхом дострокового розірвання за взаємною згодою 05.16.14. Пізніше, сторони, досягнувши згоди щодо продовження спільної діяльності уклали Договір простого товариства 01.07.15, відповідно до умов якого уже відповідач є відповідальним за ведення бізнесу в ОСОБА_5. Відповідач, вказуючи на порушення умов Ліцензійного договору впродовж 2013 та 2014 років, скористався своїм правом та заявив про розірвання Ліцензійного договору в односторонньому порядку з 15.09.15. Відповідач вважає, що у зв'язку із розірванням Ліцензійного договору досягнення мети Договору простого товариства від 01.07.14. стало неможливим, а тому одночасно в листі повідомив про припинення дії Договору простого товариства. Одночасно представник відповідача вказує на те, що після припинення дії Ліцензійного договору та Договору простого товариства сторони дійшли згоди про те, що відповідач оплачуватиме кошти позивачу за оренду майна та обладнання в ОСОБА_5 з розрахунку 10 тис. грн за кожен місяць користування. На підтвердження таких домовленостей відповідач надав квитанції про оплату ОСОБА_1 55 тис.грн. та аудіозаписи телефонних розмов, які свідчать про усні домовленості та погодження перерахунку коштів. За таких обставин, відповідач стверджує що підстав для розподілу прибутку від спільної діяльності після 15 вересня 2014 року немає, а тому просить у позові відмовити.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За правилами ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

В процесі дослідження доказів у справі судом надано технічну можливість сторонам продемонструвати та відтворити аудіо та відеозаписи, які надані сторонами на підтвердження своїх позицій.

За правилами, що встановлені ст.35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

При демонстрації відеозапису з камер спостереження, які надані позивачем, неможливо ідентифікувати приміщення, в якому відбувається зйомка, осіб, присутніх у приміщенні, чи трактувати дії, які вони вчиняють. Відповідач не підтвердив обставини, на які посилався позивач при демонстрації відеозапису. При відтворенні аудіозапису телефонних розмов, наданих відповідачем на підтвердження усних домовленостей з позивачем стосовно оплати за оренду майна, також неможливо достовірно ідентифікувати осіб, голоси яких є у записі та позивач заперечує стосовно вірності та повноти записаних розмов, а також стверджує, що обговорення могло відбуватись виключно стосовно користування програмною продукцією iiko, оскільки саме їй належить право на користування такими програмами в ОСОБА_5.

За таких обставин, зважаючи на те, що сторони не довели достовірності наданих ними записів, взаємно заперечували стосовно обставин, на підтвердження яких надано ці записи, суд при прийнятті рішення не приймає до уваги вказані аудіо та відеозаписи, оскільки вони є неналежними доказами у розумінні ст.34 ГПК України.

Також суд стосовно процесуальних аспектів розгляду справи вважає за необхідне вказати на те, що Договір простого товариства від 01.07.2014 містить третейське застереження (пункт 10.5), відповідно до якого всі спори, що можуть виникнути між сторонами з умов цього Договору, підлягають вирішенню постійнодіючим третейським судом при Асоціації "Всеукраїнська інвестиційна асоціація" (м.Львів), якщо попередньо не досягнуто згоди шляхом переговорів. У відзиві на позов відповідач, вказуючи на третейське застереження, висловив заперечення щодо розгляду справи господарським судом, однак пізніше в судовому засідання змінив свою правову позицію, подав доповнення до відзиву та вказав на відсутність заперечень стосовно розгляду спору господарським судом. Таким чином, розгляд спору здійснюється за правилами господарського процесуального законодавства.

Розглянувши матеріали справи, за результатами обговорення усіх обставин справи, оцінивши докази у відповідності до ст.43 ГПК України, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва №156440 на знак для товарів і послуг власниками знаку "Best Burger" як об'єкта інтелектуальної власності є ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (т.2 а.с.59). Відповідно до положень пункту 2.4. Договору про спільне використання торгової марки, що укладений власниками торгової марки "Best Burger" 25.05.2012, сторони дійшли згоди та доручили ОСОБА_2 представляти сторони у відносинах з третіми особами без будь-яких обмежень (т.1 а.с.57,58).

На підставі вказаних документів між ФОП ОСОБА_2 (відповідач) як ліцензіаром та ФОП ОСОБА_1 (позивач) як ліцензіатом 03.03.2013 укладено Ліцензійний договір №5 (далі - Ліцензійний договір) (т.1 а.с.60-79). Відповідно до п.3.1 Ліцензійного договору ліцензіар (відповідач) зобов'язується надати ліцензіату (позивачу) для здійснення ним Бізнесу у ОСОБА_5 та на визначених у цьому Договорі умовах Ліцензію, а ліцензіат роялті за надану Ліцензію. Як випливає із положень розділу 1 Ліцензійного договору під терміном "Заклад" (з врахуванням інших термінів, вказаних у цьому розділі) сторони розуміють фірмовий ресторан швидкого обслуговування під торгівельним знаком "Best Burger", який обладнаний та діє згідно Стандартів та Системи (спеціально розроблена ліцензіаром інформація по веденню бізнесу, що є конфіденційною інформацією) і призначений для надання Послуг (реалізації товарів, розроблених і затверджених ліцензіаром). ОСОБА_5 займає площу 330 кв.м та знаходиться за адресою: Україна, 58000, м.Чернівці, вул. Червоноармійська, 71, ТЦ "Майдан", третій поверх (далі - ОСОБА_5).

Одночасно на підставі вказаних документів сторонами також було підписано Договір простого товариства від 03.03.2013 (т.1 а.с.82-84), відповідно до умов якого позивач та відповідач погодили ведення спільної діяльності - спільно вести Бізнес у ОСОБА_5 зі сфери надання послуг у формі простого товариства без створення юридичної особи. Як випливає з аналізу розділу 6 цього Договору "Ведення спільних справ" керівництво Бізнесом сторони поклали повністю на сторону-2 ОСОБА_1 (позивач). Як випливає із налізу розділу 7 цього Договору внесок та частка сторони-1 ОСОБА_2 складає 30%, відповідно внесок та частка сторони-2 ОСОБА_1 складає 70%.

Вказаний Договір припинив свою дію з 05.06.2014 внаслідок дострокового розірвання, що здійснено за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди №1 від 05.06.2014 (т.1 а.с.85).

Невдовзі, а саме 01.07.2014, сторонами, враховуючи підписаний між ними Ліцензійний договір №5 від 03.03.13, було укладено інший Договір простого товариства (далі - Договір простого товариства) (т.1 а.с.7-9). Сторони домовились про використання термінів у даному Договорі простого товариства, зокрема:

ОСОБА_5 - фірмовий ресторан швидкого обслуговування під Торгівельним знаком, який обладнани та діє згідно Стандартів і призначений для надання Послуг згідно Ліцензійного договору;

ОСОБА_5 - Україна, 58000, м.Чернівці, вул. Героїв Майдану, 71, ТЦ "Майдан", третій поверх; (за поясненнями сторін вул.Червоноармійську переіменовано в вул. ОСОБА_8);

Бізнес - самостійна, систематична, на власний ризик діяльність суб'єктів господарювання , пов'язана із виготовленням та реалізацією Товару, а також надання Послуг, яка здійснюється з метою отримання прибутку та згідно інструкцій та регламентів, викладених у Стандартах та інших вказівках та рекомендаціях згідно Ліцензійного договору;

Послуги - реалізація у ОСОБА_5 Товарів, розроблених та затверджених Ліцензіаром, а також проведення інших заходів, встановлених ліцензіаром;

Товари - продукти та продукція, форма одягу для персоналу, посуд, фірмове упакування та розхідні матеріали, які постачаються ліцензіаром та/або гарантованими постачальниками продукції, перелік яких наведений у Стандартах;

Торгівельний знак - знак для Товару та послуг "Best Burger" та "Best Coffee";

Щомісячний чистий дохід - це прибуток від ведення Бізнесу, який визначається як різниця між щомісчним валовим доходом і сумою витрат на виробничу і комерційну складову Бізнесу.

За умовами даного Договору простого товариства позивач та відповідач погодили ведення спільної діяльності - спільно вести Бізнес у ОСОБА_5 зі сфери надання послуг у формі простого товариства без створення юридичної особи.

Як випливає з аналізу розділу 6 цього Договору "Ведення спільних справ" керівництво Бізнесом сторони поклали повністю на сторону-2 ФОП ОСОБА_2 (відповідач). Як випливає із налізу розділу 7 цього Договору внесок та частка сторони-1 ФОП ОСОБА_1 складає 70%, відповідно внесок та частка сторони-2 ФОП ОСОБА_2 складає 30%.

Відповідно до п.4.1 Договору простого товариства сторона-1 ФОП ОСОБА_1 зобов'язується підписати договір оренди приміщення за Адресою ОСОБА_5, має право отримувати частину прибутку в розмірі 70% від Щомісячного чистого доходу ОСОБА_5, контролювати діяльність сторони-2 та інші права.

Відповідно до п.5.1 Договору простого товариства сторона-2 ФОП ОСОБА_2 має право вести справи у ОСОБА_5 самостійно та зобов'язаний виплачувати стороні-1 ОСОБА_1 частину прибутку в розмірі 70% від Щомісячного чистого доходу ОСОБА_5.

Відповідач листом вих №14 від 12.09.2014 повідомив позивача про розірвання Ліцензійного договору з 15.09.2014 з посиланням на пункти 17.8.3 та 17.8.4 Ліцензійного договору (т.а.с101,102). В цьому ж листі відповідач повідомив про припинення дії Договору простого товариства з посиланням на п.12.4 Договору простого товариства у зв'язку із розірванням Ліцензійного договору. Даного листа було відправлено поштовим зв'язком позивачу 12.09.14 (т.1 а.с.103). За поясненням відповідача даного листа-повідомлення було вручено також позивачу особисто при зустрічі 14.09.2014, однак позивач дане твердження заперечує та вказує на те, що вона такого листа не отримувала. Незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази вручення даного поштового відправлення позивачу, із листування між сторонами та протоколів зустрічей позивача з представниками відповідача, вбачається, що їй було відомо про розірвання Ліцензійного договору та Договору простого товариства зі сторони відповідача. Зокрема, позивачем до позовної заяви додано листа відповідача вих.№19 від 31.10.14 (т.1 а.с.30), в якому вказано про виплату належної позивачу частки прибутку за липень, серпень та 15 днів вересня 2014 року та вказується про те, що Договір простого товариства з 15.09.14 припинив свою дію. З листування (т.1 а.с.104-108, 111,112) та протоколів зустрічей (т.1 а.с. 120-123) також вбачається, що позивачу було відомо про розірвання вказаних договорів та відбувались переговори щодо можливості викупу частки ОСОБА_1Я з огляду на відсутність спільної діяльності у ОСОБА_5.

Після 15.09.2014 ведення діяльності у ОСОБА_5 продовжувалось самостійно відповідачем, на підтвердження чого відповідачем надано звіти про фінансову діяльність з 01.09.14 по 31.03.15 (т.1 а.с.113-119), позивачем надано письмові пояснення осіб, що відвідували заклад (т.1 а.с.140,141), долучено чеки, що свідчать про здійснені покупки в ОСОБА_5 27.04.15 (т.1 а.с.139), 28.04.1527.04.15, 23.04.15,21.04.15, 24.04.15 (т.1 а.с 154-167). Договір суборенди приміщення №326, в якому функціонував ОСОБА_5, укладений позивачем з ТОВ "Форкасл", діяв в тому числі до 31.03.15 (т.1 а.с 10-23, 144). Одночасно також діяв договір суборенди приміщення №325, укладений з ТОВ "Форкасл" відповідачем з метою забезпечення функціонування ОСОБА_5 (т.1 а.с.86-92).

Відповідач стверджує, що за вказаний період згідно усної домовленості з позивачем за користування майном ОСОБА_5 їй було сплачено кошти із розрахунку 10 тис. грн в місяць, тобто за 15 днів вересня, а також за період з жовтня 2014 по березень 2015 року включно. На підтвердження вказаного відповідачем надано суду платіжні документи про сплату позивачу коштів на загальну суму 55 тис. грн, копії яких долучено до матеріалів справи (т.1 а.с.175, 176). Позивач наявність усної домовленості щодо порядку користування майном ОСОБА_5 та оплати такого користування заперечує, пояснити причину надходження їй коштів в сумі 55 тис. грн за період з 19-26.02.2015 не може. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач отримані кошти відповідачу не повернула як безпідставно одержані, а тому твердження позивача про відсутність усних домовленостей про виплату їй вказаних коштів суд оцінює критично.

Таким чином, як випливає із встановлених судом обставин справи, відповідач в односторонньому порядку розірвав Ліцензійний договір, в зв'язку з чим повідомив і про припинення Договору простого товариства з 15.09.2014, а позивач вважає, що Договір простого товариства припинився 31.03.2015, а тому вимагає визнати її право на отримання частки прибутку від спільної діяльності за період 15.09.2014-31.03.2015, стягнути суму такого прибутку та штраф за невиконання обов'язку відповідача по наданні їй звітів про фінансову діяльність ОСОБА_5 у вказаний період.

Стосовно розірвання Ліцензійного договору слід вказати наступне.

Відповідно до умов Ліцензійного договору (п.6.3.7, т.1 а.с.68) ліцензіар (відповідач) має право розірвати в односторонньому порядку Договір згідно умов даного Договору. Пунктом 17.8.3 Ліцензійного договору передбачено, що ліцензіар (відповідач) може розірвати даний Договір в односторонньому порядку без погодження з ліцензіатом (позивачем), виходячи лише з виявлення таких фактів (обставин), зазначених у п.п. 17.7.1-17.7.20 даного Договору, що підтверджено документально. Розірвання даного Договору проводиться у наступному порядку: ліцензіар направляє ліцензіату повідомлення про розірвання Договору із визначенням дати розірвання даного Договору. Права та зобов'язання Сторін в таку дату вважаються припиненими, якщо інше не передбачено в повідомленні (п.17.8.4 Ліцензійного договору, т.1 а.с.75).

Таким чином, сторони при укладенні Ліцензійного договору визначили підстави для одностороннього розірвання Договору, відповідні юридичні наслідки у вигляді припинення прав та обов'язків сторін настають з часу, вказаного у повідомленні, при цьому незалежно від фактичного отримання такого повідомлення ліцензіатом. Зважаючи на викладене, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що вона не отримувала повідомлення про розірвання Ліцензійного договору, оскільки в матеріалах справи міститься копія такого повідомлення ліцензіара із наведенням підстав для розірвання цього Договору та докази його направлення, що відповідно до умов Договору є достатнім для дотримання порядку одностороннього розірвання договору.

Згідно з ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.3 ст.651 цього Кодексу у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 653 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За правилами ст.654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, право на одностороннє розірвання Ліцензійного договору, порядок такого розірвання не суперечать нормам цивільного законодаства.

Окрім того, слід звернути увагу і на спеціальні норми законодавства щодо ліцензійних договорів, що встановлені главою 75 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. Частиною 2 статті 1110 ЦКУ передбачено право ліцензіара або ліцензіата на відмову від ліцензійного договору в разі порушення другою стороною інших умов договору.

Як уже вказувалось вище, ліцензіар (відповідач) листом вих №14 від 12.09.2014 повідомив ліцензіата (позивача) про розірвання Ліцензійного договору з 15.09.2014 з посиланням на пункти 17.8.3 та 17.8.4 Ліцензійного договору щодо права на розірвання договору, виходячи з виявлення фактів (обставин), зазначених у п.п. 17.7.1-17.7.20 даного Договору, (т.а.с101,102). Підставою для розірвання Ліцензійного договору вказано порушення ліцензіатом умов договору, що передбачені п.п.17.7.2, 17.7.3, 17.7.6, 17.7.10, 17.7.15,17.7.9. Ліцензійного договору. Документальні підтвердження - акти про виявлені порушення в роботі ОСОБА_5 за період 2013, 2014 років, тобто в період коли відповідальною за ведення Бізнесу в ОСОБА_5 була ОСОБА_1 (т.1 а.с.93-95). Даного листа було відправлено поштовим зв'язком позивачу 12.09.14 (т.1 а.с.103).

Таким чином, Ліцензійний договір розірвано з 15.09.2014.

У зв'язку із розірванням Ліцензійного договору в цьому ж листі відповідач повідомив про припинення дії Договору простого товариства з посиланням на п.12.4 Договору простого товариства.

Відповідно до п.12.4 Договору простого товариства (т.1 а.с.9) даний Договір діє до того моменту поки діє Ліцензійний договір №5 від 03 березня 2013 року та/або діє Договір оренди (суборенди) приміщення, в якому розташований ОСОБА_5 та/або існує ОСОБА_5.

Позивач, трактуючи положення даного пункту, вважає, що Договір простого товариства діє доки існує хоча б одна із обставин, тобто поки діє Ліцензійний договір №5 від 03 березня 2013 року або діє Договір оренди (суборенди) приміщення, в якому розташований ОСОБА_5, або існує ОСОБА_5. Зважаючи на те, що ОСОБА_5 існував та діяв договір суборенди приміщення включно до 31.03.2015, позивач вважає, що Договір простого товариства продовжував діяти.

Відповідач, трактуючи положення даного пункту, вважає, що Договір простого товариства діє поки існують одночасно усі три обставини, тобто поки діє Ліцензійний договір №5 від 03 березня 2013 року, діє Договір оренди (суборенди) приміщення, в якому розташований ОСОБА_5, та існує ОСОБА_5. Відповідач вказує на те, що саме наявність Ліцензійного договору було основою спільної діяльності і необхідною умовою ведення Бізнесу, а тому його розірвання є обставиною, коли досягнення мети товариства стало неможливим, що відповідно до п7) ч.1 ст.1141 Цивільного кодексу України є самостійною підставою для припинення договору простого товариства.

Глава 77 ЦКУ регулює питання ведення спільної діяльності. Так, відповідно до ст.1130 ЦКУ за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (ст.1132 ЦКУ).

Положенням п7) ч.1 ст.1141 ЦКУ встановлено, що договір простого товариства припиняється, зокрема, у разі досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим.

Як уже вказувалось вище, сторони при укладенні Договору простого товариства виходили із наявності підписаного між ними Ліцензійного договору та визначили таку мету договору - спільно вести Бізнес у ОСОБА_5 для досягнення наступних спільних господарських цілей: отримання та розподілу прибутку; збільшення обсягу реалізації Послуг; збільшення Щомісячного чистого доходу; якісного обслуговування споживачів; створення позитивного іміджу Торговельного знаку. При цьому, згідно з визначенням термінів Договору простого товариства, "Бізнес", "Заклад", "Послуги" та інші терміни означають тількі ті, що здійснюються згідно Ліцензійного договору. Відповідно за умови відсутності Ліцензійного договору відсутні підстави для спільного ведення Бізнесу в ОСОБА_5. Розірвання Ліцензійного договору позбавляє ліцензіата (позивача) права на використання об'єкта права інтелектуальної власності. За таких умов досягнення мети товариства, визначеного Договором простого товариства, неможливо.

Зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявні визначені законом та договором підстави для припинення Договору простого товариства з дати припинення дії Ліцензійного договору, а саме 15.09.14. Той факт, що ОСОБА_5 продовжував діяти і після 15.09.14 не змінює висновків суду щодо припинення Договору простого товариства та відповідно застосування юридичних наслідків, однак може бути підставою для подальшого з'ясування сторонами питань щодо майна спільної часткової власності, відшкодування збитків чи інших спірних відносин.

З огляду на те, що Договір простого товариства припинився з 15.09.14, права та зобов'язання сторін за даним Договором припинились. Відповідно відсутнє право позивача як сторони Договору на отримання частини Щомісячного чистого доходу ОСОБА_5 після 15.09.14, відсутні підстави для сплати частини прибутку, що отриманий ОСОБА_5 після 15.09.14, відсутній обов'язок відповідача подавати щомісячний звіт та, як наслідок, відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за неподання таких звітів після 15.09.14.

В зв'яку із викладеним в позові слід відмовити. За правилами ст.49 ГПК України при відмові в позові судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.627,651,653,654,1109,1110,1141 Цивільного кодексу України, ст.34, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.07.15

Суддя Кобрин О.М.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ ОСОБА_9 07.07.15