РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015№910/11846/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ФУД-ПРОЦЕСИНГ ІНСТАЛЕЙШН"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Сила Лтд"
простягнення 296 259,22 грн.
Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Дорофєєв О.О.- представник за дов.;

від відповідача: не з»явився.

У судовому засіданні 06.07.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД-ПРОЦЕСИНГ ІНСТАЛЕЙШН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Сила Лтд" про стягнення 296 259,22 грн. на підставі Договору підряду №15/10/14М від 15.10.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 порушено провадження у справі №910/11846/15, розгляд справи призначений на 10.06.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.06.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 24.06.2015.

Ухвалою від 24.06.2015 було відкладено розгляд справи на 06.07.2015р. та відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД-ПРОЦЕСИНГ ІНСТАЛЕЙШН" про вжиття заходів забезпечення позову

В судовому засіданні 06.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

15.10.2014 між ТОВ «Тепло-сила ЛТД» (замовник) та ТОВ "Фуд-процесинг інсталейшн» (підрядник) був укладений договір підряду №15/10/14М (далі - договір) у якому сторони погодили, що підрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, виконати монтажні роботи на об'єкті замовника, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 139, надалі за текстом - «роботи», а замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти і оплатити виконані роботи.

Відповідно до п. 3.1 Договору, підрядник виконує повний обсяг робіт протягом 20 робочих днів після поставки 100% комплектуючих.

Загальна вартість робіт за даним договором становить без ПДВ - 66500 грн., ПДВ 20% - 13300грн., загальна вартість робіт разом з ПДВ 79800 грн., згідно п. 5.1 Договору.

Оплати за даним договором проводиться замовником шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника наступним чином (п. 5.2 Договору):

100% загальної ціни договору, що становить 79800 грн. з ПДВ перераховується на рахунок підрядника протягом 10 календарних днів з моменту завершення виконання підрядником робіт, що підтверджується підписанням сторонами акту приймання - передачі виконаних робіт (п.5.2.1 договору).

Згідно з п.13.1 договору, договір діє з дати його підписання і до 31 грудня 2014р., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором. Дострокове розірвання цього договору можливе лише за взаємною згодою сторін.

15.10.2014р. сторони підписали додаток до договору №15/10/14М від 15.10.2015, за змістом якого визначили обсяг робіт та строків їх виконання.

Крім того матеріали справи містять додаток №2 від 15.10.2014р. до №15/10/14М від 15.10.2015, у якому затвердили специфікацію комплектуючих.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до акту здачі-прийняття робіт № 1 від 18.02.2015 року, котрий підписаний сторонами, підрядник виконав, а замовник прийняв роботи за Договором в сумі 79800 грн.

100% загальної ціни договору, що становить 79800 грн. з ПДВ перераховується на рахунок підрядника протягом 10 календарних днів з моменту завершення виконання підрядником робіт, що підтверджується підписанням сторонами акту приймання - передачі виконаних робіт (п.5.2.1 договору).

Матеріали справи не містять доказів часткової або повної оплати відповідачем виконаних робіт.

Крім того, для виконання означених вище робіт позивач поставив відповідачу комплектуючі товари на суму 211581,13 грн., що підтверджується видатковими накладними за період з 15.12.2014р. по 28.01.2015р.

За твердженням позивача 17.03.2015р. через уповноваженого представника направив відповідачу претензію про необхідність погашення наявного боргу.

Претензія залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, з урахуванням зроблених висновків, судом встановлено, що заборгованість відповідача складає 79800 грн. за роботи виконані позивачем та 211581,13 грн. за поставлені комплектуючі товари, що разом складає 291 381,13 грн.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості відповідача в сумі 291381,13 грн. належним чином доведений, документально підтверджений.

Позивач за прострочення строків оплати виконаних робіт згідно договору підряду №15/10/14М від 15.10.2014, керуючись пунктом 10.3 договору, нарахував та просить стягнути з відповідача 3402,34 грн. пені.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 10.3 договору встановлено, що за несвоєчасне виконання замовником обов'язків з оплати робіт згідно п.5.2.2 договору, замовник сплачує на користь підрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми наявної заборгованості за кожен день прострочення.

Здійснивши перерахунок пені з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов'язання, господарський суд встановив, що вимога позивача про стягнення пені не перевищує розмір пені який може бути нарахований та підлягає задоволенню у сумі 3402,34 грн.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд також стягнути з відповідача 3% річних у сумі 1475,75 грн.

Системний аналіз законодавства свідчить, що обов'язок боржника відшкодувати кредитору причинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 10.5 договору встановлено, що керуючись положенням ч.2 ст625 ЦК України, сторони погодили, що замовник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на користь підрядника (згідно п.п.5.2.2 договору), на вимогу підрядника зобов'язаний окрім неустойки, визначеної в п.п.10.3, 10.4 даного договору також сплатити на користь підрядника 25 процентів річних від простроченої суми.

Суд, зробивши арифметичний розрахунок 25% річних в межах заявленого позивачем періоду, вважає що позивачем вірно визначений момент виникнення права вимагати від відповідача виконання грошового зобов'язання, що обґрунтованою є сума 25% річних в розмірі 1475,75 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині основного боргу - 291381,13, пені - 3402,34 грн., 3 % річних - 1475,75 грн.

Позивач заявив до стягнення 10 588,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Судом встановлено, що 08.01.2015 між адвокатом Дорофеєвим О.О. та ТОВ "Фуд-Процесинг Інсталейшн" укладений договір №08-01/2015-1 про надання правової допомоги, за умовами якого передбаченого, що адвокат надає правову допомогу клієнту, а клієнт приймає правову допомогу та оплачує її надання на підставах, встановлених даним договором та додатками до нього. Правова допомога надається адвокатом клієнтову у формі усних та письмових консультацій та роз'яснень положень чинного законодавства України, підготовки заяв, скарг, клопотань, претензій, позовів та інших документів правового характеру, представництва та захисту інтересів клієнта в судових та правоохоронних органах України.

Відповідно до додатку №1 від 20.02.2015, сторони погодили, що загальна вартість послуг адвоката, визначених в п. 2 даного договору, складає фіксований гонорар в розмірі 10 588, 24 грн.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

На підтвердження зазначеного позивач надав суду належним чином засвідчені копії наступних документів: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3771, платіжне доручення № 1559 від 05.06.2015 на суму 9 000,00 грн.

Отже, враховуючи наявність Договору №08-01/2015-1 про надання правової допомоги від 08.01.2015 та вищезазначених документів, участь адвоката Дорофеєєва О.О. в судових засіданнях, надання пояснень по суті спору та підтверджує факт виконання адвокатом зобов'язань, передбачених Договору.

Таким чином, витрати відповідача на оплату послуг адвоката підлягають покладенню на позивача у розмірі - 9 000,00 грн., що співрозмірно та адекватно ціні позову та складності справи.

Згідно ч.5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з повним задоволенням позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви, покладається на відповідача.

Частиною першою статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається в разі надлишково сплаченого. За таких обставин 1 491,39 грн. судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло-Сила ЛТД» (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, 15А, код 35532920) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд-процесинг інсталейшн» (03142, м. Київ, вул. Академіка Кримського, 4-А, оф.100, код 36564492) основний борг - 291 381,13 грн. (двісті дев'яносто одну тисячу триста вісімдесят одну гривню 13 коп.), пеню - 3 402,34 грн. (три тисячі чотириста дві гривні 34 коп.), 3% річних - 1 475,75 грн. (одну тисячу чотириста сімдесят п'ять гривень 75 коп.), 5 925,18 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот двадцять п'ять гривень 18 коп.) судового збору, та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 9 000,00 грн. (дев»ять тисяч гривень 00 коп.).

3.Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фуд-процесинг інсталейшн» (03142, м. Київ, вул. Академіка Кримського, 4-А, оф.100, код 36564492) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 491,39 грн. (одна тисяча чотириста дев'яносто одна гривня 39 коп.), сплачений платіжним дорученням №1136 від 26.03.2015, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 910/11846/15.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 09.07.2015.

Суддя М.Є. Літвінова