РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015Справа №910/10864/15

За позовом Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт»

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Петрівський І.М. - за довіреністю від 03.06.2015р.;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 17 червня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27 квітня 2015 року Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт» про зобов'язання виконати платіжні доручення:

- №102 від 05.02.2015р. на суму 100 000,00 грн. (ПДВ з вироблених в Україні товарів робіт та послуг у січні 2015 року);

- №103 від 05.02.2015р. на суму 100 000,00 грн. (єдиний соціальний внесок за січень 2015 року;

- №104 від 05.02.2015р. на суму 85 000,00 грн.;

- №106 від 06.02.2015р. на суму 73 500,00 грн. (податок з доходів найманих працівників за лютий 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору банківського рахунку № 1 від 06.08.2012р., а саме невиконанням останнім платіжних доручень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/10864/15-г. Розгляд справи призначено на 08.06.2015 року.

В судовому засіданні 08.06.2015 року по справі було оголошено перерву до 17.06.2015 року.

17.06.2015 року через канцелярію до суду від позивача надійшло клопотання № 1212 від 15.06.2015 року про витребування доказів, у задоволенні якого було відмовлено з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Однак, докази, які відповідач просить витребувати не стосуються предмету доказування в межах даного спору, крім цього, відповідачем не додержано встановленого ст. 38 Господарського процесуального кодексу України порядку витребування доказів, а саме не надано підтвердження вжиття заходів для одержання доказів самостійно.

17 червня 2015 року через канцелярію до суду від позивача надійшло клопотання № 1216 від 16.06.2015 року про повідомлення правоохоронних органів щодо наявності в діях працівників відповідача ознак кримінального правопорушення, яке було відхилено судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк «Стандарт» (банк) та Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (клієнт) (разом - сторони) було укладено Договір банківського рахунку № 1 (далі - Договір або Договір банківського рахунку), відповідно до п. 1.1. якого, банк, відповідно до чинного законодавства України відкриває клієнту поточний рахунок № 1423 (рахунок), і після отримання повідомлення від податкового органу про взяття рахунку на облік здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення умов Договору банківського рахунку № 1 від 06.08.2012р., а саме не виконано платіжні доручення: №102 від 05.02.2015р. на суму 100 000,00 грн. (ПДВ з вироблених в Україні товарів робіт та послуг у січні 2015 року); №103 від 05.02.2015р. на суму 100 000,00 грн. (єдиний соціальний внесок за січень 2015 року; №104 від 05.02.2015р. на суму 85 000,00 грн.; №106 від 06.02.2015р. на суму 73 500,00 грн. (податок з доходів найманих працівників за лютий 2015 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Як встановлено судом, 06.08.2012р. між сторонами було укладено Договір банківського рахунку № 1, відповідно до п. 1.1. якого, банк, відповідно до чинного законодавства України відкриває клієнту поточний рахунок № 1423, і після отримання повідомлення від податкового органу про взяття рахунку на облік здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта.

Відповідно до п. 6.1. Договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до дати закриття рахунку.

Матеріали справи доказів припинення договору не містять, позивачем під час розгляду спору жодних заяв з приводу закінчення терміну дії договору не заявлялось. Доказів закриття рахунків позивача матеріали справи також не містять.

Згідно з п. 2.2. п.п. 2.2.1. Договору, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на рахунку за умови дотримання вимог чинного законодавства України, крім випадків примусового списання (стягнення).

Банк зобов'язаний, зокрема, забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок; своєчасно протягом операційного часу здійснювати розрахункові операції відповідно до вимог чинного законодавства України, що регламентують порядок здійснення безготівкових розрахунків в національній та іноземній валютах (п. 2.3. п.п. 2.3.1. Договору).

Згідно зі ст. 1068 Цивільного кодексу, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст. 1071 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п. 1.9 Постанови №22 від 21.01.2004р. Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Судом встановлено, що позивачем було направлено на виконання відповідачу наступні платіжні доручення:

- №102 від 05.02.2015р. на суму 100 000,00 грн. (ПДВ з вироблених в Україні товарів робіт та послуг у січні 2015 року);

- №103 від 05.02.2015р. на суму 100 000,00 грн. (єдиний соціальний внесок за січень 2015 року;

- №104 від 05.02.2015р. на суму 85 000,00 грн.;

- №106 від 06.02.2015р. на суму 73 500,00 грн. (податок з доходів найманих працівників за лютий 2015 року.

Станом на 26.02.2015 року на рахунку позивача обліковувалися грошові кошти в сумі 364 466,34 грн., що підтверджується банківською випискою.

Проте станом на червень 2015 року вказані платіжні доручення виконано не було, зворотнього суду не доведено.

Позивач звертався до відповідача із листом № 270 від 12 лютого 2015 року, яким відповідача було повідомлено про затримку виконання платіжних доручень.

Частиною 1 статті 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.02.2015 року № 116 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СТАНДАРТ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.02.2015 року № 38 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «СТАНДАРТ», згідно з яким у банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20.02.2015 року по 19.05.2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «СТАНДАРТ» призначено Грицака Ігоря Юліановича.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ КБ «СТАНДАРТ», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 101 від 18 травня 2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «СТАНДАРТ» до 18 червня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «СТАНДАРТ» Грицака Ігоря Юліановича.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua), тому у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, у даному випадку виключення, що передбачені п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до спірних правовідносин не застосовуються, тому що позивач є кредитором банку, а не вкладником, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Враховуючи викладене, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритого у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Отже, з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» є кредитором банку, вимоги якого у відповідності до змісту ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Клопотання позивача про звернення до правоохоронних органів із повідомленням щодо наявності в діях працівників відповідача ознак кримінального правопорушення відхилено судом, оскільки із наявних матеріалів справи не вбачається, що при невиконанні відповідачем умов Договору банківського рахунку № 1 від 06.08.2012р. в частині невиконання платіжних доручень: №102 від 05.02.2015р.; №103 від 05.02.2015р.; №104 від 05.02.2015р.; №106 від 06.02.2015р. мало місце умисне незаконне заволодіння коштами позивача шляхом обману.

Судові витрати, відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію даного рішення направити відповідачу по справі № 910/10864/15-г.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 06.07.2015р.

Суддя Цюкало Ю.В.