ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа № 908/6125/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Цвірі Д.М.

за участю представників сторін:

позивача - Саєнка І.М. за довіреністю б/н від 05.01.2014 р.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "РИМ - 2000" (вх. №2390 З/3-11) на рішення господарського суду Запорізької області від 16.02.15 у справі № 908/6125/14

за позовом ТОВ "РИМ - 2000"

до ПрАТ "Запорізький електровозоремонтний завод"

про стягнення суми 37694,98 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 р. ТОВ "РИМ 2000", м. Дніпропетровськ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до ПрАТ "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя про стягнення 31 666 грн. 70 коп. основного боргу, 728 грн. 37 коп. 3 % річних, 5299 грн. 91 коп. втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.02.2015 р. у справі № 908/6125/14 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПрАТ "Запорізький електровозоремонтний завод" на користь ТОВ "РИМ 2000" 31 666 (тридцять одна тисяча шістсот шістдесят шість) грн. 70 коп. основного боргу, 5 299 (п'ять тисяч двісті дев'яносто дев'ять) грн. 91 коп. втрат від інфляції, 728 (сімсот двадцять вісім) грн. 37 коп. - три відсотка річних, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судовий збір, 6 817 (шість тисяч вісімсот сімнадцять) грн. сума витрат за послуги адвоката. Повернуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "РИМ-2000" зайво сплачений судовий збір у сумі 03 (три) грн. 00 коп., сплачений платіжним дорученням № 2203 від 02.12.2014р.

Позивач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення в частині обґрунтування судових витрат на послуги адвоката по наданню правової допомоги. З мотивувальної частини судового рішення в частині обґрунтування судових витрат на послуги адвоката по наданню правової допомоги виключити посилання суду першої інстанції на статтю 2 та ч. 1 ст. 12 не чинного Закону України "Про адвокатуру" від 19.12.1992 р. №2887-XII, як помилкові. З метою усунення порушення принципу правової певності, правової невизначеності, дотримання процедури державних гарантій відшкодування юридичній особі судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом та права "Позивача" на справедливий суд, внести в мотивувальну частину судового рішення обґрунтування судових витрат на послуги адвоката по наданню правової допомоги посилання на приписи ст. 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 16 жовтня 1996 р. №422/96-ВР та Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р №6-рп/2013 у справі за конституційним зверненням Приватного малого підприємства-фірми "Максима" щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 59 Конституції України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України (справа про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському процесі).Судові витрати покласти на відповідача. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" суму судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвоката на стадії апеляційного урегулювання господарського спору і господарського суду апеляційної (другої) інстанції в розмірі 7000 (семи) грн. 00 коп.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 27.05.2015 р.

Відповідач 26.05.2015 р. надав за вх. № 8298 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги позивача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. розгляд справи відкладено на 30.06.2015 р.

26.06.2015 р. позивачем надані додаткові пояснення в обґрунтування вимог, викладений в апеляційній скарзі.

26.06.2015 р. відповідачем надані доповнення до відзиву.

В судове засідання, призначене на 30.06.2015 р. представник відповідача не з'явився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 30.08.2013 р. між ТОВ "РИМ 2000", м. Дніпропетровськ (постачальник) та ПрАТ "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя (покупець), укладено договір поставки № ЗЕРЗ-13-184/19.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується у 2013 році поставити (передати у власність) покупцю товари зазначені у специфікації № 1 - додатку до договору, а покупець прийняти та оплатити такі товари на умовах цього договору.

Згідно пункту 3.1 договору ціна (сума), загальна вартість цього договору становить 68 435 грн. 16 коп. В тому числі ПДВ 20%: 11 405 грн. 86 коп.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивачем передано відповідачу товар за наступними видатковими накладними: № 9235 від 19.09.2013 р., № 9573 від 25.09.2013 р., № 10783 від 15.10.2013 р., № 11892 від 04.11.2013 р., № 11895 від 04.11.2013 р.

Всього на загальну суму 32 431 грн. 08 коп.

Факт отримання підтверджується довіреностями на отримання матеріальних цінностей № 13391 від 19.09.2013р., № 13413 від 24.09.2013 р. № 13528 від 15.10.2013 р. № 13625 від 30.10.2013 р., № 13625 від 30.10.2013 р.

Згідно п. 4.2. договору покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 60 (шістдесяти) банківських днів від дати поставки товару. Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної.

Видаткові накладні № 9235, № 9573, № 10783 № 11892, № 11895 підписано уповноваженим представником покупця, 19.09.2013 р., 25.09.2013 р., 15.10.2013 р., 04.11.2013 р та 04.11.2013 р. відповідно.

Таким чином, граничним строком оплати товару, поставленого за видатковою накладною № 9235 від 12.12.2013 р - 26.12.2013 р., № 9573 від 25.09.2013 р. - 09.01.2014 р., № 10783 від 15.10.2013 р. - 27.01.2014 р., № 11892 від 04.11.2013 р. - 12.02.2014 р., 11895 від 04.11.2013 р. - 12.02.2014 р.

Отриманий товар відповідно до видаткової накладної № 9235 від 19.09.2013 р. відповідач частково оплатив на суму 764 грн. 38 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 9907 від 31.10.2013 р.

Загальна сума основного боргу за договором складає 31 666 грн. 70 коп.

Отже, зобов'язання з оплати переданого товару виконані відповідачем лише частково та з порушенням строків, в результаті чого сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 31 666 грн. 70 коп.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що загальна сума заборгованості відповідача за договором становить 31666,70 грн., яка була заявлена до стягнення та стягнута оскаржуваним рішенням.

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що доказів, які б підтверджували сплату цієї суми, відповідач суду не надав.

З урахуванням фактичних матеріалів справи та положень ст.ст. 11, 525, 526, 530, 629, 692, 712 ЦК України та ст. 193 ГК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 31666,70 грн.

Колегія суддів також погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 5299,91 грн. та 3% річних у сумі 728,37 грн. Перевіркою наданих позивачем розрахунків встановлено, що вони здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства, положень договору (в т.ч. ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України) та фактичних обставин справи.

Крім того, як свідчать матеріали справи, представник позивача, звернувся до суду першої інстанції з письмовим клопотанням про розподіл господарських витрат, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката за надання правової допомоги щодо розгляду даної справи у господарському суді у розмірі 6 817 грн. 00 коп.

Дана вимога була задоволена судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із твердженнями апелянта про наявність помилок у мотивувальній частині рішення - зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції помилково послався на статтю 2 та ч. 1 ст. 12 не чинного Закону України "Про адвокатуру" від 19.12.1992 р. №2887-XII. Однак, ця помилка не вплинула на правильність судового рішення.

У абзаці 6 пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 07.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено про те, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Тобто, з урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає за потрібне в цій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно, до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно ст. 44 ГПК України. судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Приписами ст. 69 ЗУ «Про Конституційний суд України» від 16.10.1996 р. № 422/96-ВР передбачено, що рішення і висновки Конституційного суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Рішенням Конституційного суду від 11.07.2013 р. № 6-пр/2013 у справі у справі за конституційним зверненням приватного малого підприємства-фірми "Максима" щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 59 Конституції України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України (справа про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському судочинстві), а саме абзацом 2 п. 4 встановлено, що Конституційний Суд України виходить з того, що юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом (частина перша статті 44 Кодексу). Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом (частина п'ята статті 49 Кодексу).

Керуючись Конституцією та ЗУ «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд вирішив, що згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України потрібно розуміти так, що до складу судових витрат на юридичні послуги, які відшкодуванню юридичній особі у господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року встановлено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів констатує, що послуги з правової допомоги були надані позивачу адвокатом Саєнко І.М., який є адвокатом на підставі свідоцтва № 0610 від 11.10.1995 р. про право на заняття адвокатською діяльністю.

Матеріали справи свідчать про те, що 10.09.2014 р. між позивачем в особі директора Протопопов Ю.А. (замовник) та адвокатом Саєнко І.М. (виконавець) було укладено договір б/н про надання правової допомоги в господарському процесі, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати правову допомогу в господарському процесі про питання стягання з заборгованості на користь замовника. З ПАТ "Запорізький електровозоремонтний завод", що виникла на підставі договору поставки № ЗЕРЗ-13-184/19 від 30.08.2013 р.

Колегія суддів також зазначає, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті у випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. При цьому, формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар, який повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Фактори, які можуть бути враховані при визначенні обґрунтованого розміру гонорару визначені, зокрема, ст. 33 Правил адвокатської етики.

Факт надання адвокатських послуг підтверджується платіжним дорученням № 2202 від 02.12.2014 р. про сплату позивачем адвокату Наєнко І.М. 6 817 грн. 00 коп. адвокатських послуг.

Таким чином, витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 6817,00 грн., є судовими витратами, які понесені позивачем у зв'язку із необхідністю судового захисту порушеного права, та які правомірно відшкодовані місцевим господарським судом за рахунок відповідача.

Таким чином, рішення, винесене місцевим господарським судом, є вірним, тому окремі помилки, допущені при формулюванні мотивувальної частини рішення, можуть бути підставою скасування вірного по суті рішення.

Відносно розподілу судових витрат, а саме судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідач рішення місцевого господарського суду не оскаржував, виконав його в добровільному порядку в повному обсязі. За таких умов, рахуючи також відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду, колегія суддів не вбачає підстав покладення судових витрат на відповідача у справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "РИМ - 2000" на рішення господарського суду Запорізької області від 16.02.15 у справі № 908/6125/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.02.15 у справі № 908/6125/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06.07.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Гребенюк Н. В.