КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа№ 910/9656/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Бутакова О.Ю.

за участю представників:

від позивача: Решитова Є.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: Шегера І.П. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва

від 20.05.2015 р.

у справі №910/9656/15 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 5661,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" про стягнення 5661,47 грн., з яких: 3973,14 грн. основного боргу, 715,17 грн. пені, 357,91 грн. 3% річних, 327,13 грн. інфляційних втрат та 278,12 грн. 7% штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати вартості отриманого товару за договором купівлі-продажу №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. у справі №910/9656/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 3973 (три тисячі дев'ятсот сімдесят три) грн. 14 коп. боргу, 715 (сімсот п'ятнадцять) грн. 17 коп. пені, 327 (триста двадцять сім) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 357 (триста п'ятдесят сім) грн. 91 коп. 3% річних, 278 (двісті сімдесят вісім) грн. 12 коп. 7% штрафу та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Дочірнє підприємство "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у задоволенні позовних вимог про стягнення з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заборгованості за договором купівлі-продажу від 13.10.2010 р. №256-К/95-234-У в сумі 3973,14 грн., пені у розмірі 715,17 грн., штрафу у розмірі 278,12 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 357,91 грн. та інфляційні втрати у розмірі 327,13 грн. в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що судом не з'ясовано факт невиконання позивачем своїх договірних зобов'язань щодо надсилання відповідачу рахунку-фактури. Також скаржник зазначає, що висновок суду про переривання перебігу позовної давності, посилаючись на підписаний між сторонами акт звірки взаємних розрахунків, що свідчить про вчинення відповідачем дій по визнанню суми боргу, не відповідають обставинам справи, оскільки висновок суду щодо включення суми заборгованості за договором купівлі-продажу №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року до загальної суми заборгованості підприємства не відповідає обставинам справи. Також скаржник зазначає, що головний бухгалтер не є уповноваженою особою, яка представляє відповідача у відносинах з позивачем; акт звірки від 30.09.2013 р. був підписаний головних бухгалтером відповідача з метою підтвердження правильності та достовірності бухгалтерського обліку, даний акт є зведеним актом існуючої дебіторської та кредиторської заборгованості на підприємствах, та не тягне за собою відповідні права та обов'язки сторін, а отже не може бути підставою для перебігу позовної давності договором купівлі-продажу №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року. Крім того, відповідач вказує на те, що акт звірки взаєморозрахунків, як зведений обліковий документ, не належить до первинних документів бухгалтерської звітності та не може вважатися належним доказом проведення операцій на підприємствах та наявності заборгованості у суб'єкта господарювання; первинним документом щодо встановлення терміну позовної давності є договір.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В. , Зубець Л.П.) від 12.06.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015р. у справі №910/9656/15 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 08.07.2015 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 р. змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 08.07.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015р. у справі №910/9656/15 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 08.07.2015 р.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. у справі №910/9656/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у задоволені позовних вимог про стягнення з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заборгованості за договором купівлі-продажу від 13.10.2010 р. №256-К/95-234-У в сумі 3973,14 грн., пені у розмірі 715,17 грн., штрафу у розмірі 278,12 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 357,91 грн. та інфляційні втрати у розмірі 327,13 грн. в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. у справі №910/9656/15 залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

13.10.2010 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз"), як продавцем, та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", як покупцем, було укладено договір №256-к/95-234-у (далі за текстом - договір), за умовами якого продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору, загальна сума цього договору складає 3973,14 грн.

Згідно з п.3.5. договору, покупець здійснює 100% оплату вартості продукції протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця зазначений в розділі 10 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе договірні зобов'язання належним чином та в повному обсязі, здійснивши поставку товару, визначеного в специфікації (додаток №1 до договору), на загальну суму 3973,14 грн., що підтверджується накладними вимогами на відпуск матеріалів №08/10-2011 від 13.10.2010 р., №23/10-2023 від 13.10.2010 р.

Відповідач у своєму відзиві посилається на не надання позивачем відповідачу рахунку-фактури на оплату поставленої за договором продукції, разом з тим в тексті заяви про застосування строку позовної давності, відповідач зазначив, що прострочення виконання зобов'язання відбулося 19.03.2010 р., а строк позовної давності сплинув 19.03.2013 р.

В письмових поясненнях позивача, наданих в суді першої інстанції, позивач підтверджує не надання рахунку-фактури та зазначає, що обов'язок відповідача здійснити оплату товару виник саме з моменту прийняття товару та підписання сторонами видаткових накладних, оскільки вся інформація, яка підлягала відображенню в такому рахунку-фактурі, була вказана у видаткових накладних.

Колегією суддів встановлено, що відповідач не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, прострочення виконання зобов'язання відбулося 19.03.2010 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням, на думку позивача, відповідачем зобов'язання щодо внесення оплати за отриманий товар, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача 3973,14 грн. основного боргу, 715,17 грн. пені, 357,91 грн. 3% річних, 327,13 грн. інфляційних втрат та 278,12 грн. 7% штрафу.

Виходячи зі змісту статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідні положення встановлені також в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив зобов'язання щодо строків та порядку розрахунку за отриманий згідно з договором купівлі-продажу №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року товар на суму 3973,14 грн., в зв'язку з чим у нього з 19.03.2010 р. утворилась заборгованість у розмірі 3973,14 грн.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, представником відповідача в суді першої інстанції подано клопотання про застосування строку позовної давності, в якій відповідач вказував на те, що строк позовної давності сплив 19.03.2013 р., тоді як позивач звернувся з позовною заявою 10.04.2015 р.

Виходячи зі змісту ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, з урахуванням встановленого сторонами строку виконання зобов'язання щодо оплати товару - протягом 5 днів з моменту отримання товару, позивач мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого права та стягнення вартості поставленої продукції до 20.03.2013 р.

Позивач в судах першої та апеляційної інстанцій заперечував проти застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що між сторонами було складено та підписано акт звірки станом на 30.09.2012 р., внаслідок чого сталось переривання строку позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовну заяву було подано до господарського суду в межах строку позовної давності, та зазначив, що уповноваженим представником відповідача 30.09.2012 року було підписано з позивачем акт звірки взаємних розрахунків в тому числі за договором №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року, що свідчить про вчинення відповідачем дій по визнанню суми боргу, тому в даному випадку строк позовної давності переривався та почався з 30.09.2012 року.

Проте колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як зазначено в п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Як вбачається зі змісту акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2012 р. між РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» та ДК Укртрансгаз НАК «Нафтогаз України» від 01.10.2012 р. (копія якого міститься в матеріалах справи), підписаний сторонами (головним бухгалтером РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» Погребною М.А. та заступником головного бухгалтера ДК Укртрансгаз НАК «Нафтогаз України» Вовк Ж.М.), скріплені печатками сторін, станом на 30.06.2012 р. заборгованість на користь ДК Укртрансгаз НАК «Нафтогаз України» становить 1091584,19 грн.

Проте, даний акт не може бути належними та допустимим доказом на підтвердження визнання боргу відповідачем за договором купівлі-продажу №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року, оскільки в даному акті відсутні посилання на такий договір.

Даний акт є зведеним актом існуючої дебіторської та кредиторської заборгованості на підприємствах, в якому відображена загальна сума заборгованості підприємства, а тому з даного акту не вбачається існування заборгованості саме за договором купівлі-продажу №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року та визнання відповідачем заборгованості за договором купівлі-продажу №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року.

Як встановлено колегією суддів позивач звернувся з позовною заявою у даній справі 15.04.2015 р., тобто поза межами позовної давності.

З огляду на викладене, з урахуванням клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до даного спору, з урахуванням відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження переривання строку позовної давності, колегія суддів вважає, що до вимог позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 5661,47 грн. підлягає застосуванню строк позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. у справі №910/9656/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; код 30019801) на користь Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2; код 36265925) 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Матеріали справи №910/9656/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко