КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. Справа№ 910/22967/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Мельник С.В. - представник за дов. №17.10/1 від 17.10.2014 року;

від відповідача: Баранов М.С. - представник за дов. №225-КР-1633 від 15.05.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року

у справі № 910/22967/14 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Дочірнього підприємства "Водограй"

до Київської міської ради

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Водограй" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач) про визнання недійсним п.п. 282, 283, 284 рішення Київської міської ради №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 ПК України" від 28.02.2013 року, які стосуються внесення змін до договорів оренди земельних ділянок №66-6-00274, №66-6-00275, №66-6-00276 від 22.06.2005 року, укладених між Київською міською радою та дочірнім підприємством "ВОДОГРАЙ".

Позовні вимоги мотивовані тим, що одностороннє рішення відповідача про зміну розміру орендної плати є незаконним, оскільки суперечить умовам договорів оренди земельних ділянок №66-6-00274, №66-6-00275, №66-6-00276 від 22.06.2005 року та вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст 21, 23 Закону України "Про оренду землі", ст.188 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року у справі № 910/22967/14 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Дочірнє підприємство "Водограй" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема розгляд господарським судом справи за відсутності позивача.

Крім того, скаржник зазначав, що внаслідок неправильного застосування господарським судом положень ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п. 4.1.4 ст. 4 Податкового кодексу України, судом першої інстанції було зроблено безпідставний висновок про законність оспорюваного рішення Київради, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 року апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року у справі № 910/22967/14 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року у справі № 910/22967/14 скасовано. Провадження у справі № 910/22967/14 припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.05.2015 року №910/22967/14 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 року у справі №910/22967/14 скасовано. Матеріали справи скеровано для розгляду апеляційної скарги від 30.12.2014 року до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 року апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" було прийнято до провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Водограй" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22.06.2005 року між Київською міською радою (орендодавець) та Дочірнім підприємством "ВОДОГРАЙ" (орендар) були укладені три договори оренди земельних ділянок. Зазначені договори були зареєстровані Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 25.06.2005 року за №66-6-00274, №66-6-00275, №66-6-00276.

Згідно п. 1.1. договорів оренди орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 21.10.2004 року за №612/2022, за Актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельні ділянки, визначені цими договорами.

У розділі 2 договорів сторони визначили, що об'єктами оренди є земельні ділянки, які розташовані за адресами: Броварський проспект, 12 у Дніпровському районі міста Києва, Броварський проспект, 14 у Дніпровському районі міста Києва, Броварський проспект, 16 у Дніпровському районі міста Києва.

Згідно п. 3.1. договорів, договори укладені на п'ять років.

Відповідно до п. 4.2. договорів річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється у розмірі 1,5 відсотка від її нормативної грошової оцінки.

Згідно п. 4.3. договорів розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до цього договору.

Відповідно до п.4.7. договорів сторони визначили, що розмір орендної плати може переглядатись у випадках передбачених законом, за згодою сторін, але не частіше ніж один раз на рік.

Актами приймання-передачі від 25.06.2005 року підтверджується передача зазначених земельних ділянок позивачу.

Угодами від 25.05.2010 року про внесення змін до договорів оренди №66-6-00274, №66-6-00275, №66-6-00276 внесено зміни у п.3.1. договорів, якими погоджено збільшення строку оренди до 25 років.

28.02.2013 року Київською міською радою прийнято рішення №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 Податкового кодексу України".

Зазначеним рішенням з метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до ст.30 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України Київська міська рада вирішила внести зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно із додатком до цього рішення, встановивши річну орендну плату у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

У додатку до рішення №89/9146 Київської міської ради від 28.02.2013 року наведено перелік договорів оренди земельних ділянок, розмір річної плати яких менший від мінімального, встановленого ст. 288 Податкового кодексу України.

Під порядковими номерами 282, 283, 284 у вказаному переліку зазначені земельні ділянки, що є об'єктами оренди за договорами між позивачем та відповідачем.

Відповідно до п. 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключно компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до положень частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Аналогічна за змістом норма міститься в статті 16 Закону України "Про оренду землі".

Відтак, правовою підставою укладення спірних договорів в силу положень статті 124 Земельного кодексу України є відповідне рішення Київської міської ради.

Відповідно до ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України, статті 21 Закону України "Про оренду землі" ініціативою вносити зміни в договори оренди землі наділена одна зі сторін цих договорів, якою у справі, що розглядається, є міська рада - орган місцевого самоврядування, через яку відповідною територіальною громадою реалізовано право власності на передані в оренду земельні ділянки, що знаходяться у комунальній власності. При цьому, визначається, що розмір,форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Вказані вище договори оренди земельних ділянок було укладено на підставі рішення Київської міської ради, отже зміни в договори оренди землі також вносяться рішенням Київської міської ради, отже оскаржене рішення прийнято уповноваженою особою, в межах наданої компетенції відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельного кодексу України.

За приписами статей 651, 652 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Статтею 632 цього ж Кодексу передбачено застосування у встановлених законом випадках цін (тарифів, ставок тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. При цьому зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Сторони у договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 759, 762 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Орендна плата за землю визначена у частині 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

При цьому, відповідно до пунктів умов договорів оренди земельних ділянок від 25.06.2005 №66-6-00274, №66-6-00275, №66-6-00276 сторони погодили, що розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до цього договору (пункт 4.3 договорів оренди); розмір орендної плати може переглядатись у випадках, передбачених законом, за згодою сторін, але не частіше, ніж один раз на рік (пункт 4.7 договорів оренди).

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного вказаною нормою зазначеного Кодексу. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 21 Закону "Про оренду землі", передбачено внесення змін у розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, а тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Згідно ст. 288 Податкового кодексу України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: - для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; - для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, передбачений Податковим кодексом України, повністю відповідає мінімальному розміру річної орендної плати, який передбачала стаття 21 Закону України "Про оренду землі".

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору у випадках, встановлених договором або законом, і, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленого умовами договору, що і було зроблено Київською міською радою в оскарженому рішенні.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що внаслідок неправильного застосування господарським судом положень ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п. 4.1.4 ст. 4 Податкового кодексу України, судом першої інстанції було зроблено безпідставний висновок про законність оспорюваного рішення Київради.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Проте, позивачем дана вимога не дотримана, в чому полягає порушення його прав не зазначено, в розумінні ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів порушення його права.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що 18.11.2014 року представник позивача в судовому засіданні суду першої інстанції надав пояснення (протокол судового засідання від 18.11.2014 року), з яких вбачається, що на сьогоднішній день сторонами в двохсторонньому порядку внесені зміни в договори оренди землі в частині розміру орендної плати, привівши її у відповідність до вимог чинного законодавства.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що останнє було прийняте без участі позивача, оскільки позивач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується розпискою про оголошення перерви (а.с. 67). Тобто, мав можливість бути присутнім в судовому засіданні або забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

Отже, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року у справі №910/22967/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Водограй" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року у справі №910/22967/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22967/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді С.А. Гончаров

О.М. Коротун