РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015№910/11065/15

За позовом Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про стягнення 29 184,75 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Матяш Т.В. - предст. за довір. (був. присутн. в с.з. 15.06.2015);

від відповідача: Шапран Л.І. - представник за дов.

Рішення прийняте 01.07.2015, у зв»язку з оголошеною в судовому засіданні перервою з 15.06.2015 по 01.07.2015.

У судовому засіданні 01.07.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 29 184,75 грн., що складається з суми основного боргу у розмірі 16581,60 грн., 3% річних у розмірі 670,53 грн., пені -4819,11грн., інфляційних нарахувань - 7113,51 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.04.2015р. порушено провадження по справі № 910/11065/15, розгляд справи призначено на 25.05.2015р.

Відповідач через канцелярію суду 25.05.2015р. надав відзив на позовну заяву за змістом якого заперечує проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою від 25.05.2015р. розгляд справі відкладався на 15.06.2015р.

11.06.2015р. відповідач через канцелярію надав заперечення на позовну заяву та платіжне доручення № 859 від 25.05.2015р. на суму 16581,60 грн.

У судовому засіданні 15.06.2015р. оголошено перерву до 01.07.2015р.

Ухвалою від 15.06.2015р. керуючись ст. 69 ГПК України, було продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

В судовому засіданні 01.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

17.12.2012 між Державним підприємством «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» (виконавець) та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (замовник) був укладений договір №41 (далі - договір) у якому сторони погодили, що замовник зобов'язується прийняти обладнання і оплатити вартість робіт з урахуванням витрачених матеріалів на умовах даного договору (п.1.4)

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець приймає в кількості 1 штука зарядний пристрій УЗ-137/110 №006 до електровозу ДСЗ та виконує ремонтні роботи.

Пунктом 1.2 договору визначено, що виконавець приймає в кількості 1 штука зарядний пристрій УЗ-137/110 №012 до електровозу ДСЗ та виконує ремонтні роботи.

Як визначено п. 1.3 договору, роботи на зарядних пристроях УЗ-137/110 №006, УЗ-137/110 №012 виконуються власними силами, засобами та матеріалами виконавця.

Згідно з п. 2.1 договору, вартість робіт на обладнанні визначається у відповідності з протоколом узгодження ціни (Додаток №1), складеного виконавцем і погодженого із замовником, який є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.1.1 договору сторони погодили, що вартість робіт на обладнанні, зазначеному у п.1.1, складає 15475,00 грн., крім того ПДВ - 3095,00 грн., всього з урахуванням ПДВ - 18570грн.

Пунктом 2.1.2 договору визначено, що вартість робіт на обладнанні, зазначеному у п.1.2, складає 13818,00 грн., крім того ПДВ - 2763,60 грн., всього з урахуванням ПДВ - 16581,60 грн.

Загальна вартість робіт по договору складає 29293,00 грн., крім того ПДВ - 5858,60 грн., всього з урахуванням ПДВ - 35151,60 грн. (п.2.2).

Згідно п. 3.2 Договору, замовник після підписання сторонами акту приймання-передачі обладнання після виконання робіт здійснює протягом 10 банківських днів оплату у розмірі 100% вартості ремонту обладнання.

Строк виконання робіт на обладнанні не повинен перевищувати 90 календарних днів з моменту передачі обладнання в ремонт. (п. 4.1)

Відповідно до п 5.1 договору, приймання - передача обладнання відбувається на території виконавця, з обов'язковим складанням акту приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п.12.1 договору, він набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013р., але в частині виконання зобов'язань - до повного їх виконання сторонами.

До договору сторони підписали додаток №1 - протокол узгодження ціни з ремонту зарядних пристроїв УЗ-137/110 №006, 012 електровоза ДСЗ, за змістом якого засвідчили, що сторонами досягнута угода про величину ціни за виконанні роботи згідно п. 1.1, п.1.2 даного договору: Вартість робіт згідно пю1.1 складає 15 475,00 грн., крім того ПДВ - 3 095,00 грн., всього з урахуванням ПДВ - 18 570,00 грн. Вартість робіт згідно п. 1.2 складає 13 818,00 грн., крім того ПДВ - 2 763,60 грн., всього з урахуванням ПДВ - 16 581,60 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по оплаті за послуги, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини. Отже внаслідок укладання Договору №41 від 17.12.2012 між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується сплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно п. 3.2 Договору, замовник після підписання сторонами акту приймання-передачі обладнання після виконання робіт здійснює протягом 10 банківських днів оплату у розмірі 100% вартості ремонту обладнання.

Як зазначає позивач у позовній заяві та підтверджують матеріали справи, відповідач лише частково здійснив розрахунок за надані послуги, а саме за актом №1 від 02.08.2013р. на суму 18570,00 грн., було повністю сплачено суму наданих послуг. Акт №2 від 10.09.2013р. на суму 16581,60 грн. залишився не сплаченим.

Таким чином, за відповідачем виникла заборгованість у загальному розмірі 16581,60 грн.

Під час судового провадження відповідач платіжним дорученням № 859 від 25.05.2015р. повністю оплатив вартість виконаних позивачем робіт, чим в свою чергу погасив заявлену позивачем суму боргу.

Враховуючи повне погашення відповідачем заявленої суми боргу в розмірі 16581,60 грн. суд, керуючись ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припиняє провадження в цій частині.

Крім того, позивач заявив до стягнення пеню - 4 819,11 грн. нарахована за період з 25.09.2013 по 10.03.2015.

За порушення строків оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1 % від простроченої суми за кожну добу прострочення, згідно п. 7.3 Договору.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приймання-передача робіт на суму 16 581,60 грн. відбулась 10.09.2013, згідно акту №2, тому відповідно до п. 3.2 договору, відповідач був зобов'язаний сплатити за них кошти не пізніше 24.09.2013 (включно), прострочення наступає з 25.09.2013, тобто нарахування можливе з 25.09.2013 по 25.09.2014.

Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна заява надіслана до суду 23.04.2015 (згідно штемпеля поштового відділення).

Таким чином, суд дійшов висновку про пропуск позовної давності в один рік щодо нарахування пені.

Таким чином, в задоволенні пені слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності щодо її нарахування.

Позивач також заявив до стягнення 3 % річних - 670,53 грн. та інфляційні - 7113,51 грн. за період з 25.09.2013 по 10.03.2015.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

3 % річних у розмірі 670,53 грн. за вірним розрахунком позивача є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Суд здійснив перерахунок інфляційних втрат за період вказаний позивачем в результаті чого, розмір останніх становить 6 145, 16 грн., що підлягають до стягнення в цій частині.

У зв'язку із частковим задоволенням позову, в порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85, п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Провадження в частині основного боргу у розмірі 16 581,60 грн. припинити.

3.Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, код 04713033) на користь Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (49068, м. Дніпропетровськ, вул. Орбітальна, 13, код 32495626) 3 % річних - 670,53 грн. (шістсот сімдесят гривень 53 коп.), інфляційні - 6 145,16 грн. (шість тисяч сто сорок п'ять гривень 16 коп.) та 1 464,70 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят чотири гривні 70 коп.) судового збору.

4.В іншій частині позовних вимог відмовити.

5.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

6.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 06.07.2015.

Суддя М.Є. Літвінова