ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р.Справа № 922/3329/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Прогресфарм", с. В. Дальник
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астат Фарм", м. Мерефа
про стягнення 46591,64 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - "Прогресфарм" у червні 2015 року звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Астат Фарм" (відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу за договором поставки №65/13 від 13.03.2013 року у розмірі 24567,00 грн., суму пені за прострочення виконання зобов'язання за договором поставки №65/13 від 13.03.2013 року у розмірі 6962,22 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 545,19 грн. та суму втрат від інфляції у розмірі 12690,23 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за вказаним договором. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 09.06.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 23.06.2015 року об 11:40 год.

23.06.2015 року ухвалою суду розгляд справи був відкладений до 08.07.2015 року до 10:40 год.

06.07.2015 року до господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому він просить суд розглянути справу без участі представника позивача в судовому засіданні. Вказує на те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Суд, дослідивши надане клопотання, долучає його до матеріалів справи та враховуючи те, що відповідно до приписів ст. 22 ГПК України брати участь в судовому засіданні є правом сторони, а не обов'язком, вважає за можливе його задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Як роз'яснив Виший господарський суд України господарським судам у своїй Постанові № 18 від 26 грудня 2011 року (пункти 3.1, 3.9.2, 3.9), розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання; розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду (пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК).

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи №922/3329/15 свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

13.03.2013 року між ПП "Прогресфарм" (позивач) та ТОВ "Астат Фарм" (відповідач) було укладено договір поставки №62/13 (договір).

Відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти та передати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату. Найменування, одиниця виміру. ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначається специфікацією, що є додатком № 1 до цього договору, яка підписується сторонами та являється його невід'ємною частиною. У випадку зміни пунктів щодо товару, вказаних в специфікації, сторони узгоджують нову специфікацію, яка підписується сторонами та вступає в дію з моменту її підписання. Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов'язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження, передбаченого чинним в Україні законодавством.

Поставка товару за цим договором здійснюється постачальником на підставі зробленої заявки покупця (направленої по факсу чи електронною поштою). Постачальник має право на дострокову поставку товару. Сторонами досягнуто домовленості здійснювати постачання товару по даному договору безперервно та ритмічно, не менше 2 разів за один календарний місяць, виходячи з потреби покупця в товарі. Якщо протягом календарного місяця буде здійснено одну (або не здійснено жодної поставки товару) і це буде пов'язано з тим, що у покупця не виникатиме потреби в постачанні товару, жодна із сторін не матиме претензії до іншої сторони та не нестиме відповідальності. Сторони погоджують асортимент та кількість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику на підставі специфікації. Асортимент та кількість партії товару, що постачається, сторони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід'ємною частиною договору. Поставка партії товару здійснюється силами та за рахунок постачальника на склад покупця, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 7 (п. п. 2.1, 2.2, 2.3 договору).

У п. 5.1 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей до договору поставки №62/13 від 13.03.2013 року) сторони погодили, що умови оплати, згідно яких покупець зобов'язується здійснити оплату в повному обсязі за поставлену продукцію, здійснюються покупцем у нижчезазначеним порядку, якщо інше не обумовлено в специфікаціях до цього договору: протягом 2 календарних днів з моменту надання звіту про реалізацію партії продукції. Покупець надає до 5-го числа місяця звіт з продажів продукції за попередній місяць у письмовому вигляді, шляхом надсилання звіту поштовим зв'язком Укрпошти з описом вкладеного та повідомленням про отримання, або за допомогою електронного документообігу на e-mail постачальника. У випадку не надсилання покупцем звіту у визначений строк продукція вважається реалізованою третім особам у повному обсязі. З моменту підписання даного договору покупцем звіт надається зі сплином 60 днів з моменту отримання продукції.

Додатковою угодою № 1 до договору № 62/13 від 13 березня 2013 року сторони дійшли згоди викласти п. 6.1 та п. 6.2 договору в наступній редакції: граничний термін реалізації товару складає чотири місяці до кінцевого строку реалізації, після чого поставлений, але не реалізований товар підлягає поверненню. Повернення товару оформлюється накладною на повернення. З настанням строку, передбаченого п. 6.1 даного договору, постачальник зобов'язується власними силами провести повернення товару протягом п'яти робочих днів. Обов'язок контролю граничного терміну реалізації товару покладається на постачальника. Постачальник зобов'язаний повідомляти покупця про закінчення терміну реалізації товару електронною шитою або факсом. Покупець не несе відповідальності за несвоєчасне повернення товару в разі в повідомлення постачальником про необхідність такого повернення.

Відповідно до видаткових накладних № ПП -007292 від 23.04.2013 року, № ПП - 008568 від 16.05.2013 року, № ПП -009375 від 27.05.2013 року, № ПП -009376 від 27.05.2013 року, № ПП - 009377 від 27.05.2013 року, № ПП -010940 від 17.06.2013 року, № ПП -012767 від 09.07.2013 року, № ПП - 012765 від 09.07.2013 року, № ПП -012768 від 09.07.2013 року, № ПП -012759 від 09.07.2013 року позивачем відповідачу було поставлено товару на суму - 29964,31 грн.

Відповідно до видаткових накладних (повернення), а саме: № ВО-Нв-0000295 від 22.07.2014 року, № ЮЖ-Нв-0000262 від 22.07.2014 року, № Н6-Нв-0000112 від 15.05.2014 року, № ХВ-Нв 0000221 від 16.06.2014 року, № ЮЖ-Нв-0000171 від 06.05.2014 року, № ВО-Нв-0000219 від 13.05.2014 року, № ХЕ-Нв-0000279 від 18.04.2014 року, № НН-Нв-0000490 від 22.07.2014 року, № НН-Нв-0000365 від 13.05.2014 року, відповідачем було повернуто товару на суму - 5397,31 грн.

Проте, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором та не розрахувався з постачальником в повному обсязі за отриманий товар, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 24567,00 грн.

31.08.2014 року між сторонами була проведена звірка взаємних розрахунків за якою було складно акт, згідно з яким станом на 31.08.2014 року (за період січень 2014 року-серпень 2014 року) заборгованість відповідача складає 21004,87 грн.

29.09.2014 року за вих. номером 1326/09 та 02.12.2014 року за вих. номером 1698/12 позивачем на адресу відповідача були направлені претензії з вимогою оплатити існуючу заборгованість. Втім, відповідачем заборгованість погашена не була.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Отже, враховуючи наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару на суму 24567,00 грн.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 6962,22 грн. за період з 31.08.2014 року по 27.05.2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що право нарахування пені виникає у кредитора з наступного дня після спливу кінцевого терміну виконання зобов'язань і з врахуванням приписів ст. 232 ГК України припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Умовами договору поставки № 62/13 від 13.03.2013 року не передбачено можливість нарахування пені понад строк, встановлений ст. 232 ГК України, а відтак пеня відповідно до вимог чинного законодавства, має нараховуватися за кожний місяць окремо - з наступного дня після спливу строку на оплату по кінцеву дата нарахування пені відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи наведені норми закону, беручи до уваги прострочення виконання відповідачем основного зобов'язання, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 3460,25 грн. за період з 31.08.2014 року по 01.03.2015 року (182 дні).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 545,19 грн. та інфляційних втрат в розмірі 12690,23 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 545,19 грн. та інфляційних втрат в розмірі 12690,23 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні 23.06.2015 року представник позивача надав суду клопотання про включення до судових витрат вартість квитка "Одеса-Харків" у сумі 650,00 грн. В обґрунтування клопотання надав копію корінця квитка (а.с.83).

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як роз'яснено у розділі 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року, відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Як свідчать матеріали справи, ухвалами суду явка представника позивача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, а від так, суд відхиляє клопотання позивача про включення до складу судових витрат вартості квитка "Одеса-Харків" у розмірі 650,00 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 509, 525, 526, 530, 546-551, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 173, 174, 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32-34, 35, 36, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85 Господарського кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астат Фарм" (62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кімната 8-7, , р/р 3504 банк ПАТ "Укрсоцбанк" МФО 300023) на користь Приватного підприємства "Прогресфарм" (67668, Одеська область, Біляївський район, с. В. Дальник, вул. Південна 59, , р/р 260013385 в ПАТ "ПУМБ" м. Київ, МФО 334851) - 24567,00 грн. основного боргу, 3460,25 грн. пені, 545,19 грн. 3% річних, 12690,23 грн. втрат від інфляції та 1618,04 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 13.07.2015 р.

Суддя О.В. Погорелова