ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015 р. Справа№ 914/1524/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Р.Матвіїва при секретарі судового засідання О. Сало розглянув матеріали справи

за позовом: Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго", м. Львів;

до відповідача: Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі філії ДП "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях", м. Львів;

про: стягнення 45 709 грн. 77 коп.

У судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Негря Г.Ю. - представник на підставі довіреності б/н від 02.10.2013 року;

відповідача: Заярний О.Є. - представник на підставі довіреності № 26/1 від 15.06.2015 року.

Обставини розгляду справи. Ухвалою суду від 14.05.2015 року прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі філії ДП "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" про стягнення 45 709 грн. 77 коп. Розгляд справи призначено на 02.06.2015 року.

У судове засідання 02.06.2015 року сторони явки представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Сторони вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали. Судом відкладено розгляд справи на 16.06.2015 року.

У судове засідання 16.06.2015 року з'явилися представники сторін. Позивачем вимоги ухвали суду не виконані. Представник відповідача подав пояснення по справі, зазначив про неотримання позовної заяви. Забезпечуючи сторонам можливість подати додаткові докази по справі, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 23.06.2015 року.

У судове засідання 23.06.2015 року з'явилися представники сторін. Представник позивача подав клопотання про доручення документів до матеріалів справи та додаткові пояснення по справі. Представник відповідача зазначив про неотримання ним позовної заяви з додатками. Забезпечуючи сторонам можливість подати докази по справі, відповідачу - можливість ознайомитись з матеріалами справи, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 01.07.2015 року.

У судове засідання 01.07.2015 року представник позивача не з`явився, причин неявки не повідомив. Представник відповідача у судове засідання з`явився, усно підтвердив наявність заборгованості, клопотав про відкладення розгляду справи для надання йому можливості перерахувати заявлену до стягнення суму. Судом відкладено розгляд справи на 09.07.2015 року.

У судовому засіданні 09.07.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, подав для доручення до матеріалів справи договір про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 року. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Від фіксації судового процесу технічними засобами представники сторін відмовилися.

Представникам сторін роз'яснено зміст ст. ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України щодо їхніх прав та обов'язків, зокрема про право заявляти відводи судді.

У судовому засіданні 09.07.2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору. Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" (надалі по тексту рішення - позивач) звернулося до суду з позовом до Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі філії ДП "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" (надалі по тексту рішення - відповідач) про стягнення 45 709 грн. 77 коп. заборгованості за прострочення виконання рішення суду, з яких 1 825 грн. 72 коп. 3% річних та 43 884 грн. 05 коп. інфляційних втрат.

Відповідач у письмових поясненнях зазначив про наявність боргу за рішенням суду від 23.09.2014 року у справі № 914/2473/14, у відзиві зазначив про відсутність правових підстав для стягнення з філії ДП "Укрдіпродор" "Західдіпрошлях" зазначених у позовній заяві коштів, оскільки згідно з рішенням суду у справі № 914/2473/14 заборгованість у розмірі 97 817,24 грн. основного боргу, 2 690,57 грн. пені, 8 548,98 грн. інфляційних втрат та 1 989,47 грн. 3 % річних стягнуто з Державного підприємства Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" (03037, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 39/1. Ідентифікаційний код 05416892), а не з Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі філії ДП "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях".

У процесі розгляду справи суд встановив наступне. 01.12.2008 року Державним підприємством Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" () (споживач) в особі директора Львівської філії ДП "Укрдіпродор" "Західдіпрошлях", який діє на підставі положення та генерального доручення № 4 від 02.01.2008 року, та Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" (теплопостачальна організація) укладено договір № 4364/Р про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а відповідач у свою чергу зобов'язався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором. Згідно з додатком № 2 до договору теплова енергія постачається до об'єктів споживача за адресою вул. В.Великого, 54.

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.09.2014 року позовні вимоги у справі № 914/2473/14 за позовом Першого заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі Львівського міського комунального підприємтсва "Львівтеплоенерго" до Державного підприємства Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії ДП "Укрдіпродор" "Західдіпрошлях" про стягнення 97 817,24 грн. основної суми боргу, 1 989,47 грн. 3 % річних, 2 690,57 грн. пені та 8 548,98 грн інфляційних втрат задоволено повністю та вирішено стягнути з Державного підприємства Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" (03037, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 39/1. Ідентифікаційний код 05416892) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Д.Апостола, 1 Ідентифікаційний код 05506460) 97 817,24 грн. основного боргу, 2 690,57 грн. пені, 8 548,98 грн. інфляційних втрат та 1 989,47 грн. 3 % річних, всього - 110 956,26 грн.

Вказане рішення сторонами не оскаржувалось.

Станом на дату подання позову (13.05.2015 року) рішення суду відповідачем не виконано, що не заперечується і представником відповідача, у зв'язку з чим позивачем у порядку ст. 625 Цивільного кодексу України на невиконане грошове зобов'язання, що виникло на підставі рішення суду, а саме 97 817,24 грн. основного боргу, 8 548,98 грн. інфляційних втрат та 1 989,47 грн. 3 % річних, нараховано 1 825 грн. 72 коп. 3% річних та 43 884 грн. 05 коп. інфляційних втрат за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року.

Дані факти матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечувались та документально не спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, а відповідно до ч. 5 у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відтак, за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, рішенням господарського суду Львівської області від 23.09.2014 року позовні вимоги за позовом Першого заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі Львівського міського комунального підприємтсва "Львівтеплоенерго" до Державного підприємства Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії ДП "Укрдіпродор" "Західдіпрошлях" про стягнення 97 817,24 грн. основної суми боргу, 1 989,47 грн. 3 % річних, 2 690,57 грн. пені та 8 548,98 грн. інфляційних втрат задоволено повністю.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, у зв'язку з невиконанням вказаного рішення суду, у відповідності до наведених вище положень, позивач правомірно звернувся із позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на загальну суму 108 355 грн. 69 коп. (97 817,24 грн. основного боргу, 8 548,98 грн. інфляційних втрат і 1 989,47 грн. 3 % річних) за прострочення виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Стосовно суми нарахованих відсотків річних та інфляційних втрат суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. п. 3.1, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Здійснивши перерахунок суми 3% річних, суд вважає здійснений позивачем розрахунок правильним, а суму, такою, що підлягає задоволенню. Стосовно інфляційних втрат, взявши до уваги наведені вище положення 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд отримав результат відмінний від того, що вказав позивач (оскільки розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж), відтак, обґрунтованою і такою, що підлягає стягненню, є сума 41 283 грн. 51 коп.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню у обсязі, зазначеному вище. Одночасно суд звертає увагу, що відповідачем у даній справі, як і у справі № 914/2473/14, є Державне підприємство - Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі філії ДП "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях". Однак, згідно з договором № 4364/Р про постачання теплової енергії в гарячій воді споживачем (стороною договору) є Державне підприємство Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" (), з якого рішенням суду у справі № 914/2473/14 стягнуто заборгованість за договором № 4364/Р про постачання теплової енергії в гарячій воді, і яке згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження зазначене як боржник. Відтак, враховуючи характер заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про правомірність стягнення відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду зі сторони договору та боржника за рішенням суду, юридичної особи - Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор".

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 35, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" (03037, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 39/1, ) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (79040, Львівська обл., місто Львів, вул. Данила Апостола, будинок 1, ) 41 283 грн. 51 коп. інфляційних втрат, 1 825 грн. 72 коп. 3% річних і 1 717 грн. 38 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 2 600 грн. 54 коп. інфляційних втрат відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 - 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 13.07.2015 року.

Суддя Матвіїв Р.І.