Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 08 липня 2015 року по справі №927/788/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г.

розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/788/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

вул..В.Інтернаціоналістів, б.1, кімн.406/1, м.Чернігів, 14000

до відповідача: Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого

акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні

дороги України», вул.Київська, 17, м.Чернігів, 14005

про стягнення 737323грн.75коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 16.04.2014)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №09/01/15-1 від 09.01.2015),

після проголошеної на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України перерви з 23.06.2015 до 08.07.2015 в судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 737323грн.75коп. боргу по оплаті вартості грунтово-піщаної суміші, переданої по видаткових накладних № ЛВ-0000007 від 07.11.2014, № ЛВ-0000008 від 07.11.2014, № ЛВ-0000009 від 07.11.2014, № ЛВ-0000010 від 07.11.2014, № ЛВ-0000011 від 07.11.2014, № ЛВ-0000012 від 07.11.2014, № ЛВ-0000013 від 07.11.2014, № ЛВ-0000014 від 12.11.2014, № ЛВ-0000015 від 12.11.2014, № ЛВ-0000016 від 19.11.2014, № ЛВ-0000017 від 19.11.2014, № ЛВ-0000019 від 25.11.2014, № ЛВ-0000020 від 25.11.2014, № ЛВ-0000021 від 31.12.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязання в частині оплати товару, отриманого ним на підставі договору (купівлі-продажу, поставки) від 04.02.2013.

Як вбачається із змісту позовної заяви до складу заявленої до стягнення суми позивачем включено 719633грн.75коп. боргу по оплаті товару та 17690грн. боргу по оплаті наданих транспортних послуг, що в подальшому підтверджено представником позивача в ході судового розгляду справи.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечує, стверджуючи, що предметом договору від 04.02.2013 є поставка товару, а не надання транспортних послуг, а тому є безпідставним, на думку відповідача, предявлення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за транспортні послуги. Крім того, як зазначає відповідач, на момент звернення позивача до суду з даним позовом обовязок відповідача з оплати товару не настав, оскільки позивачем не надано доказів моменту отримання відповідачем рахунків-фактур, які відповідно до умов договору є підставою для оплати товару. Також, заперечуючи проти позову в частині стягнення суми боргу за надання транспортних послуг, відповідач зазначає про закінчення скороченої позовної давності, яка встановлена законодавством щодо позовів, що випливають з перевезення.

Подані представниками сторін клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволені. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколі судового засідання.

Дослідивши в ході розгляду справи по суті матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представників сторін, оглянувши оригінали документів, копії яких додані позивачем до справи, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач у справі, продавець за договором) та Дочірнім підприємством «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (відповідач у справі, покупець за договором) укладено договір (купівлі-продажу, поставки) (далі за текстом рішення договір), за умовами якого позивач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідача товар: грунтово-піщану суміш (далі за текстом рішення - товар). Відповідач, в свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити товар по кількості та по цінам, викладених в рахунках-фактурах та видаткових накладних, що видаються постачальником.

Відповідно до розділу 2 договору сторони узгодили, що загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору. Ціна за одиницю виміру товару зазначається в рахунках-фактурах та видаткових накладних та може змінюватися у разі зміни ринкових цін. Фактична кількість та асортимент товару, що підлягає поставці, вказується в рахунках-фактурах та видаткових накладних та погоджується сторонами при отриманні заявок на поставки окремих партій.

Згідно з п.3.5. договору передача продавцем кожної партії товару здійснюється за видатковою накладною та рахунком-фактурою

На підставі п.6.1. договору продавець (позивач у справі) зобовязувався виставляти покупцю (відповідачу у справі) рахунок-фактуру після поставки партії товару.

Відповідно до п.6.2. договору відповідач зобовязувався оплатити рахунок-фактуру шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця протягом 45 днів з дати його отримання, якщо інше не передбачено додатковими угодами до цього договору.

Згідно із п.11.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2016 року.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії примірника договору від 04.02.2013, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано.

Отже суд приходить до висновку, що на момент винесення рішення договір є чинним та в силу ст.629 Цивільного кодексу України є обовязковим для виконання сторонами.

Аналіз змісту та субєктного складу договору від 04.02.2013 свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В договорі від 04.02.2013 відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

На виконання умов договору позивачем передано відповідачу по видаткових накладних № ЛВ-0000007 від 07.11.2014, № ЛВ-0000008 від 07.11.2014, № ЛВ-0000009 від 07.11.2014, № ЛВ-0000010 від 07.11.2014, № ЛВ-0000011 від 07.11.2014, № ЛВ-0000012 від 07.11.2014, № ЛВ-0000013 від 07.11.2014, № ЛВ-0000014 від 12.11.2014, № ЛВ-0000015 від 12.11.2014, № ЛВ-0000016 від 19.11.2014, № ЛВ-0000017 від 19.11.2014, № ЛВ-0000019 від 25.11.2014, № ЛВ-0000020 від 25.11.2014, № ЛВ-0000021 від 31.12.2014 грунтово-піщану суміш в кількості 9094,25 тонн загальною вартістю 719633грн.75коп.

Про отримання відповідачем товару свідчать підпис представника відповідача та відбиток печатки підприємства на вищевказаних накладних.

Крім того, відповідачем факт отримання від позивача товару у вищевказаній кількості на вищевказану суму не заперечувався, докази, що спростовують таку обставину, відповідачем не надані.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконано взяте на себе за договором зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом вище, відповідач зобовязався оплачувати рахунки-фактури шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця протягом 45 днів з дати їх отримання, якщо інше не передбачено додатковими угодами до цього договору.

Доказів укладення додаткових угод до договору сторонами суду не надано.

Водночас, як встановлено судом вище, на підставі п.6.1. договору обовязком позивача є предявлення відповідачу рахунку-фактури для оплати. Тобто, з обовязком відповідача оплатити товар кореспондується обовязок позивача предявити для оплати рахунок-фактуру.

В пункті 3.5. договору сторонами визначено умову передачі товару за видатковою накладною та рахунком-фактурою.

Як свідчать матеріали справи, у всіх видаткових накладних, що покладені позивачем в основу даного позову, містяться відомості щодо рахунків-фактур, які предявлялися до оплати. При цьому, у накладних відсутні застереження про ненадання продавцем (позивачем у справі) рахунків-фактур. Крім того, факт вручення представнику відповідача рахунків-фактур одночасно з передачею товару підтверджується також відмітками на рахунках-фактурах про отримання цих документів та відбитками штампу філії відповідача.

З огляду на вищевикладене, судом не приймається до уваги заперечення відповідача щодо відсутності рахунків на оплату.

Приймаючи до уваги умови договору, відповідач повинен був провести оплату товару у такі строки:

по видаткових накладних №ЛВ-0000007 від 07.11.2014, №ЛВ-0000008 від 07.11.2014, №ЛВ-0000009 від 07.11.2014, №ЛВ-0000010 від 07.11.2014, №ЛВ-0000011 від 07.11.2014, №ЛВ-0000012 від 07.11.2014, №ЛВ-0000013 від 07.11.2014 до 22 грудня 2014 року включно;

по видаткових накладних №ЛВ-0000014 від 12.11.2014, №ЛВ-0000015 від 12.11.2014 до 29 грудня 2014 року включно ( з урахуванням приписів ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

по видаткових накладних №ЛВ-0000016 від 19.11.2014, №ЛВ-0000017 від 19.11.2014 до 05 січня 2015 року включно (з урахуванням приписів ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

по видаткових накладних №ЛВ-0000019 від 25.11.2014, № ЛВ-0000020 від 25.11.2014 до 09 січня 2015 року включно;

по видатковій накладній №ЛВ-0000021 від 31.12.2014 до 16 лютого 2015 року включно (з урахуванням приписів ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

У встановлені строки відповідач отриманий у позивача товар не оплатив в повному обсязі. Отже сума несплаченої вартості товару становить 719633грн.75коп.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання зобовязання сплив, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати товару, в звязку з чим заявлені позивачем до стягнення 719633грн.75коп. неоплаченої вартості товару за своєю правовою природою є боргом.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач доказів оплати отриманого від позивача товару в повному або в іншому розмірі в ході вирішення даного спору суду не надав.

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по оплаті товару, отриманого від позивача по видаткових накладних № ЛВ-0000007 від 07.11.2014, № ЛВ-0000008 від 07.11.2014, № ЛВ-0000009 від 07.11.2014, № ЛВ-0000010 від 07.11.2014, № ЛВ-0000011 від 07.11.2014, № ЛВ-0000012 від 07.11.2014, № ЛВ-0000013 від 07.11.2014, № ЛВ-0000014 від 12.11.2014, № ЛВ-0000015 від 12.11.2014, № ЛВ-0000016 від 19.11.2014, № ЛВ-0000017 від 19.11.2014, № ЛВ-0000019 від 25.11.2014, № ЛВ-0000020 від 25.11.2014, № ЛВ-0000021 від 31.12.2014 на підставі договору б/н (купівлі-продажу, поставки) від 04.02.2013, на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості за отриманий товар відповідач суду не представив, а тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, в звязку з чим мають бути задоволені.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 17690грн. боргу по оплаті наданих відповідачу транспортних послуг. В цій частині вимоги позивача ґрунтуються на актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ЛВ-0000055 від 27.11.2014 на суму 4550грн., №ЛВ-0000057 від 01.12.2014 на суму 7540грн., №ЛВ-0000059 від 03.12.2014 на суму 5600грн.

Як вбачається із змісту договору б/н (купівлі-продажу) від 04.02.2013, в ньому відсутні будь-які умови щодо надання позивачем транспортних послуг.

Доказів підписання між сторонами викладеного у формі єдиного документа договору щодо умов та підстав надання позивачем транспортних послуг сторонами також не надано.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.173 Господарського кодексу України зобовязання, яке виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку визнається господарським зобовязанням.

Однією з підстав виникнення господарського зобовязання, згідно зі ст.174 Господарського кодексу України, є господарський договір. В силу ст.11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних права та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Як передбачається ч.7 ст.179 цього ж Кодексу, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.181 Господарського кодексу України.

Виходячи із змісту актів, на які посилається позивач, суд приходить до висновку про виникнення між сторонами правовідносин щодо надання послуг.

Аналіз загальних норм Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини послуг, свідчить, що законом не встановлено спеціальних вимог до форми та порядку укладення договорів про надання послуг, а відтак суд приходить до висновку, що підписавши акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) в листопаді та грудні 2014 року, сторони уклали договір про надання послуг у спрощений спосіб, який є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завдання другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт надання позивачем транспортних послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ЛВ-0000055 від 27.11.2014, №ЛВ-0000057 від 01.12.2014, №ЛВ-0000059 від 03.12.2014 на загальну суму 17690грн., які підписані самим позивачем та представником відповідача та затверджені директором ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» без будь-яких зауважень з боку відповідача.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та порядку, що встановлені договором. Позивачем надані до матеріалів справи копії рахунків-фактур №ЛВ-000136 від 27.11.2014, №ЛВ-0000138 від 01.12.2014, №ЛВ-0000140 від 03.12.2014, на які є посилання у відповідних актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), що свідчить про оплатне надання послуг.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами строк оплати наданих транспортних послуг не встановлений, а тому в силу приписів ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України відповідач зобовязаний сплатити кошти у семиденний строк від дня предявлення вимоги кредитором.

Позивач 09.02.2015 направив відповідачу претензію, в якій міститься вимога про сплату останнім заборгованості в сумі 1019786грн.45коп. за поставлену грунтово-піщану суміш та надані транспортні послуги. Вказана претензія отримана відповідачем 10.02.2015, що підтверджується наданою у справі копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, та не заперечується відповідачем.

До вказаної претензії позивачем додавались, зокрема, копія акту звірки від 01.01.2015 та копія калькуляції на доставку 1 тони грунтово-піщаної суміші. Аналіз відомостей, зазначених в підписаному сторонами акті звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2015 без номеру та дати його підписання, свідчить, що до суми заборгованості 1019786грн.45коп. включені також й суми за надані транспортні послуги, відображені в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ЛВ-0000055 від 27.11.2014, №ЛВ-0000057 від 01.12.2014, №ЛВ-0000059 від 03.12.2014.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги, викладені у претензії, стосуються, зокрема, й оплати послуг, прийнятих відповідачем по актах №ЛВ-0000055 від 27.11.2014, №ЛВ-0000057 від 01.12.2014, №ЛВ-0000059 від 03.12.2014.

За таких обставин, суд розцінює претензію позивача, яка отримана відповідачем 10.02.2015, як вимогу виконати зобовязанні по оплаті наданих транспортних послуг в сумі 17690грн., а відтак відповідач повинен був оплатити отримані ним послуги до 17.02.2015 року включно.

Відповідачем не надано суду доказів оплати ним у встановлений законом строк та пізніше вартості отриманих від позивача послуг з перевезення товару, в звязку з чим суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими.

При цьому судом не приймається до уваги заява відповідача про сплив строку предявлення позову перевізником, який встановлений ст.315 Господарського кодексу України, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами з приводу транспортних послуг за своєю правовою природою є відносинами з надання послуг, а не з перевезення вантажу, які регулюються нормами гл.32 Господарського кодексу України та гл.64 Цивільного кодексу України. Чинним законодавством не передбачається спеціальна позовна давність до вимог в звязку з наданням послуг, а відтак відсутні правові підстави для застосування до вищевказаних правовідносин позовної давності.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості відповідача по оплаті вартості отриманого товару та вартості транспортних послуг становить 737323грн.75коп.

Приймаючи до уваги, що на день вирішення спору по даній справі відповідачем не надано доказів сплати позивачу вартості отриманого товару та доказів оплати транспортних послуг, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задовольняються повністю і з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 737323грн.75коп.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 14746грн.48коп. відшкодовується позивачу за рахунок відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 173, 174, 179, 180, 181, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.11, 207, 509, 530, 610, 612, 629, 692, 712, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м.Чернігів, вул.Київська, 17 (ідентифікаційний код 32016315, р/р 401 в АБ «Експрес-Банк», МФО 322959) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Чернігів, вул.В.Інтернаціоналістів, б.1, кімн.406/1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р 2778 в ПУАТ «Фідобанк» м.Київ, МФО 300175) 737323грн.75коп. боргу та 14746грн.48коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 10 липня 2015 року.

Суддя Т.Г. Оленич