РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015Справа №910/9386/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом «Траффік» (підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотос-Енергія" про стягнення 67 523,47 грн., за участю представників позивача - Лапшина О.В., довіреність №б/н від 02.01.2015 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 67 479,10 грн. попередньої оплати та 44,37 грн. 3% річних у зв'язку з невиконанням зобов'язань з поставки товару за договором поставки нафтопродуктів №ОД-134/Т від 01.02.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року порушено провадження та призначено до розгляду на 20.05.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 08.07.2015 року не з'явився, відзив на позов не надав, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2015 р. між «Траффік» (підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) (покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотос-Енергія" (постачальник) було укладено договір поставки нафтопродуктів №ОД-134/Т (далі - договір).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник зобов'язується передавати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується отримати його і оплатити його вартість.

Згідно п. 5.1. договору покупець здійснює розрахунки за даним договором на умовах 100% передплати вартості товару вказаної у рахунку, наданому постачальником.

Відповідно до п. 6.2. договору передбачено, що постачальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання з поставки ПММ (товару) за цим договором у розпорядження покупця (пред'явника бланку-дозволу) на АЗС. Право власності на ПММ за цим договором переходить до покупця у день отримання від постачальника видаткових накладних на ПММ, які підписуються сторонами після оплати вартості ПММ покупцем.

На виконання зазначеного договору позивач перерахував на рахунок відповідача кошти у розмірі 1 204 075,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №692 від 02.09.2014 року, №712 від 09.09.2014 року, №736 від 17.09.2014 року, №746 від 24.09.2014 року, №760 від 29.09.2014 року, №782 від 08.10.2014 року та №802 від 15.10.2014 року, які долучені до матеріалів справи.

В порушення умов договору, відповідач не виконав в повному обсязі свої зобов'язання з передачі товару у власність позивача та на даний час не передав оплачений товар у власність позивача на загальну суму 67 479,10 грн.

Позивач звертався до відповідача з листом від 09.02.2015р. в якому повідомляв відповідача про не передачу оплаченого товару у власність позивача на загальну суму 67 479,10 грн.

Крім того, позивач звертався до відповідача з претензією-вимогою від 24.02.2015 року, в якій вимагало повернути попередню оплату у розмірі 67 479,10 грн. у строк не пізніше 03.03.2015 року.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання здійснивши 100% попередню оплату відповідно до умов договору, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з передачі товару у власність позивача або повернення попередньої оплати у розмірі 67 479,10 грн. у строк не пізніше 03.03.2015 року.

Доказів виконання умов договору або повернення вказаних коштів відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 67 479,10 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення 44,37 грн. 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Нарахування процентів на суму попередньої оплати договором не передбачено, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

За таких обставин, в позові про стягнення 44,37 грн. 3% річних слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотос-Енергія" (01030, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, 52 - Б, офіс 204, код 39042048) на користь «Траффік» (підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) (65005, м. Одеса, вул. Середня, будинок 83-В; код 32323595) 67 479 (шістдесят сім тисяч чотириста сімдесят дев'ять) грн. 10 коп. попередньої оплати та 1 808 (одна тисяча вісімсот вісім) грн. 73 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.07.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна