ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 р. Справа№ 914/1205/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Ц-Л Україна», м.Львів

до відповідача:фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Страдч Яворівського району Львівської області

про стягнення 68 733,74 грн. заборгованості.

Суддя Кітаєва С.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: не з»явився

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи).

Права та обовязки, передбачені ст. ст.20, 22 ГПК України суд розяснив представнику відповідача. Заяви про відвід судді не надходили.

Суть спору: Позов заявлено товариством з обмеженою відповідальністю «Ц-Л Україна» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 68 733,74 грн. заборгованості, з якої: 46 990,00 грн. основний борг, 16 155,73 грн. інфляційні втрати, 5588,01 грн. три проценти річних.Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Позовні вимоги ґрунтуються на приписах статей 206,208,526,530,625,692,712 Цивільного кодексу України та мотивовані порушенням з боку відповідача зобов»язань по оплаті поставленого по видаткових накладних №1377 від 10.06.2011р. та №1481 від 22.06.2011р.товару, у зв'язку з чим, основний борг відповідача перед позивачем станом на момент звернення з позовом до суду склав 46 990,00 грн., який позивач просить стягнути примусово.Крім того, у відповідності до ст.625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 16 155,73 грн. інфляційних втрат та 5588,01 грн. трьох процентів річних. В підтвердження поставки товару позивач посилається на видаткові накладні №1377 від 10.06.2011р. та №1481 від 22.06.2011.( загальна вартість товару за накладними 62998,88 грн.);стверджує , що товар отримувався відповідачем особисто, шляхом проставляння підпису на видаткових накладних та що товар частково оплачений відповідачем; між сторонами по даних поставках не укладено письмовий договір, такі поставки є позадоговірними. Пояснює, що запис у видаткових накладних про те, що поставка здійснена згідно «Договору ЛВ-ДГ-0019» зроблено віртуально, такого договору між сторонами не існує та не укладався.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 16.04.2015 року порушено провадження у справі за даним позовом, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 06.05.2015 року.

06.05.2015 р. за вх.№18425/15 в суді зареєстровано подані представником позивача письмові пояснення на виконання ухвали від 16.04.2015р.з долученими документами (копіями ОСОБА_2 та податкових накладних), які приєднані до матеріалів справи.

З підстав, зазначених в ухвалі від 06.05.2015 року, розгляд справи відкладався на 03.06.2015 року.

28.05.2015 року до господарського суду поступив відзив на позов. (вх.№22150/15). У відзиві відповідач не визнає позов та вважає, що такий не може бути задоволений з огляду на наступне. Надані позивачем копії видаткових накладних не є належними та допустимими доказами, оскільки такі не містять печатки відповідача про отримання товару, прізвища та ініціалів відповідальної особи на відвантаження товару. Відповідач заперечує доводи позивача про часткову оплатиу вартості товару по зазначених у позовній заяві видаткових накладних та стверджує, що оплати на які посилається позивач стосуються інших господарських операцій з поставки товару, які мали місце між сторонами, що підтверджує і сам позивач у претензії №1 від 05.09.2011р., у якій стверджує, що станом на 05.09.2011 року за поставлений по видаткових накладних №1377 від 10.06.2011р. та №1481 від 22.06.2011р. товар має місце заборгованість в сумі 62 998,88 грн. Крім того, у відзиві відповідачем заявлено у порядку ст.267 ЦК України клопотання про пропуск позивачем строку позовної давності, просить суд застосувати наслідки пропуску цього строку та відмовити у задоволенні позову.

З підстав, зазначених в ухвалі від 03.06.2015 р. розгляд справи відкладався на 18.06.2015 року, за клопотанням представника позивача строки розгляду справи продовжено на п»ятнадцять днів. Суд зобов»язував позивача у даній ухвалі, зважаючи на заперечення відповідача стосовно отримання товару по спірних видаткових накладних та заперечення їх часткової оплати, та доводи відповідача про те, що кошти в загальній сумі 16 008,88 грн. (62998,88 грн., вартість товару 46 990,00 грн., сума боргу на момент звернення з позовом до суду) перераховані ним позивачу за поставки по інших господарських операціях (за межами вказаних у позовній заяві накладних), - провести з відповідачем взаємозвірку розрахунків по господарських операціях з поставки товару за період з 01.01.2011р. і станом на момент звернення з позовом до суду. На позивача було покладено обов»язок подати акт взаємозвірки з первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, відображених у акті взаємозвірки, а також банківські документи в підтвердження платежів, рахунки на оплату, з метою встановлення фактичних обставин справи та наявності основного боргу, який заявлено до стягнення.

Окрім того, суд повторно зобов»язував позивача подати для огляду оригінали видаткових накладних (первинно така вимога до позивача відображена в ухвалі про порушення провадження у справі).

16.06.2015р. за вх.№24828/15 в суді зареєстровано «письмові пояснення на виконання ухвали від 16.04.2015р.», скеровані до суду представником позивача. У поясненнях підтверджується те, що у позивача відсутні оригінали видаткових накладних №1377 від 10.06.2011р. та №1481 від 22.06.2011р., наявні лише фотокопії які приєднані до матеріалів справи; вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Слід зазначити, що до позовної заяви позивачем долучено не фотокопії видаткових накладних, а їх копії, засвідчені представником позивача ОСОБА_3 записом «згідно із оригіналом», підписом представниката зазначенням дати засвідчення -23.03.2015р., однак оригіналів видаткових накладних, як підтверджує позивач, у нього немає. З приводу засвідчення копій документів записом «з оригіналом вірно» та підписом представника позивача, письмові пояснення не містять пояснень.

17.06.2015р. за вх.№24969/15 в суді зареєстровано подану відповідачем заяву у якій, зокрема пояснюється, що відповідач не може провести взаємозвірку розрахунків з позивачем за товар, що окреслений предметом позову чи його оплати, у зв»язку із запереченнями отримання товару по видаткових накладних №1377 від 10.06.2011р. та №1481 від 22.06.2011р .Також неможливо провести звірку через не збереження частини первинних документів та доказів оплати, стосовно інших господарських операцій між сторонами. Посилається на те, що позивач повинен доводити ті обставини, на яких грунтутються заявлені ним вимоги самостійно.

В судове засідання 18.06.2015р. позивач явку повноважного представника не забезпечив; із клопотаннями, заявами до суду не звертався.

Представник відповідача, який взяв участь у судовому засіданні, позовні вимоги заперечив, як і заперечив сам факт оримання відповідачем товару від позивача по видаткових накладних, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою від 18.06.2015 року розгляд справи відкладався на 30.06.2015 року. Однак в судове засідання 30.06.2015 року представник від позивача не з»явився, із клопотаннями , заявами до суду не звертався. Додаткові документи від позивача до справи не надходили. Представник відповідача просить в позові відмовити.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, враховуючи хід розгляду справи, відображений в ухвалах по справі, - господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представника відповідача, враховуючи пояснення, надані до справи позивачем, суд встановив.

Позов мотивований тим, що на бездоговірній основі, по видаткових накладних №1377 від 10.06.2011р. (на суму 36 533,82 грн.) та по видатковій накладній №31481 від 22.06.2011р. (на суму 26 465,06 грн.) позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 62 998,88 грн. Товар, як стверджує позивач, отримував сам відповідач ФОП ОСОБА_4, що підтверджується його підписом на видаткових накладних. Довіреності на отримання товару від позивача не виписувались. За твердженням позивача товар прийнятий відповідачем від позивача і частково оплачений. Так, по видатковій накладній №1377 від 10.06.2011 року на момент подання позову до суду борг складає 21524,94 грн. (часткові оплати проведено:21.06.2011 р. в сумі 14008,88 грн. і 16.09.2014р. в сумі 1000,00 грн.), а по видатковій накладній №1481 від 22.06.2011 р. борг складає 25465,06 грн.( часткова оплата в суміц 1000,00 грн. проведена 09.10.2014 р.). Вважає, що строк оплати товару настав в момент його отримання.

На вимогу суду позивач не представив суду копій рахунків, які ним виставлялись відповідачу до оплати товару і оплачувались відповідачем в тих сумах, які зараховує позивач , як часткові платежі по спірних поставках; позивач не провів з відповідачем взаємозвірку , яка б відображала господарські операції між сторонами з 01.11.2011 р. до моменту звернення з позовом до суду та розрахунки між сторонами, не подав первинних документів на підтвердження таких господарських операцій, виписок з банківських документів на підтвердження всіх оплат у визначеному періоді. Позивач не заперечив , що звертався до відповідача із претензією (вимогою про сплату боргу в сумі 62 998,88 грн.) за №1 від 05.09.2011р. Позивач не спростував доводів відповідача про те, що оплати на які має місце посилання у позовній заяві (на загальну суму 16 008,88 грн.) стосуються інших господарських операцій між сторонами. Оригінали видаткових накладних у позивача відсутні, відтак для огляду суду не надані.

Відповідач заперечує факт отримання від позивача товару за видатковою накладною №1377 від 10.06.2011р. та за видатковою накладною №31481 від 22.06.2011р. на загальну суму 62 998,88 грн. Стверджує, що ним не перераховувались позивачу кошти в рахунок часткової оплати вартості товару по видаткових накладних №1377 від 10.06.2011р. та №31481 від 22.06.2011р., а платежі, які вказує позивач, стосуються інших господарських операцій між сторонами, які не входять у предмет дослідження у даній справі.

Відповідач не надав суду оригіналів видаткових накладних №1377 від 10.06.2011р. та №31481 від 22.06.2011р. та довіреностей на отримання товару по них, з тих причин, що оригінали видаткових накладних у відповідача відсутні, довіреності на отримання товару відповідачем не виписувались.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов»язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, а також між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, що виконуються сторонами у момент їх вчинення.

Частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України унормовано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Так,здавання-приймання товару за кількістю та якістю проводиться уповноваженими представниками сторін. Повноваження представника покупця підтверджується довіреністю, оформленою у встановленому законом порядку. Товар вважається переданим і прийнятим покупцем за кількістю та за якістю, згідно з підписаними уповноваженими представниками сторін видатковими накладними на товар.

Однак, при відсутності довіреностей, факт отримання товару має бути підтверджений підписом уповноваженої особи покупця та печаткою юридичної особи на видатковій накладній, в даному випадку ФОП ОСОБА_1, у якого, як вбачається з документів у справі, є печатка.

Слід також зазначити, що відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну від 24.05.1999р. №88 із наступними змінами та доповненнями, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов»язаної з відпуском (витрачанням) , придбанням товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна.

Відповідальність за своєчасне і якісне складання документів, передачу їх у встановлені графіком документообігу терміни для відображення у бухгалтерському обліку, за достовірність даних, наведених у документах, несуть особи, які склали і підписали ці документи.

Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами , службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити (назву документа, дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Однак, наявні в справі видаткові накладні не відповідають цим вимогам: видаткові накладні №1377 від 10.06.2011р. та №31481 від 22.06.2011р., не мають таких обов»язкових реквізитів як посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення з боку позивача, їх прізвищ, ініціалів (хоча, як вбачається із видаткових накладних, які долучені до справи відповідачем по інших господарських операціях між сторонами, ці інші накладні мають такі реквізити), інших даних, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій з боку позивача та є неможливим ідентифікувати особу, яка за твердженням позивача отримала товар з боку відповідача, з огляду на сам лише запис прізвища у графі видаткових накладних «отримав (ла)», без печатки відповідача на цих видаткових накладних, без довіреностей відповідача на отримання товару від позивача.

Належним доказом фактичного передання товару є накладна, видаткова накладна, тощо, яка містить підпис уповноваженої особи про отримання товару, та довіреність уповноваженої особи на отримання товару, яка є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи ( керівника) на отримання товару.

Проте, спірні видаткові накладні не містять даних про осіб, які здійснили господарську операцію прийняття - передачі (купівлі -продажу) товару, дані по господарській операції не підтвердженні також довіреністю на отримання товару.Видаткові накладні не містять печаток ФОП ОСОБА_1

Крім того, позивачем не надано підтверджуючих документів, щодо отримання товару на складі продавця чи доставка товару на склад покупця, якими є товаро-транспортні накладні. У спірних видаткових накладних місце доставки товару не вказано.

Відтак, відсутні первинні документи, що підтверджують здійснення господарської операції, як цього вимагає стаття 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому Позивачем документально не доведено передачу Відповідачеві товарів на суму 62998,88 грн.

У зв'язку з чим, спірні видаткові накладні не можуть бути належними доказами, підтверджуючими факти отримання відповідачем від позивача товару на зазначеній у них сумах, та не можуть бути підставою для наявності заборгованості у відповідача та її стягнення.

В матеріалах справи відсутні докази про наявність оригіналів видаткової накладної №1377 від 10.06.2011р та видаткової накладної №31481 від 22.06.2011р.

У письмових поясненнях, які подані до суду 16.06.2015р. (вх..№24828/15), представник Позивача ОСОБА_3 повідомив, що у Позивача оригінали видаткової накладної №1377 від 10.06.2011р та видаткової накладної №31481 від 22.06.2011р. відсутні.

Відповідач заперечує факт отримання товару по вказаних видаткових накладних,повідомляє, що оригінали спірних видаткових накладних у нього теж відсутні.

Як зазначено, відповідно до Закону України від 16.07.1999 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Положення про документарне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

У статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункті 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку зазначено, що первинні документи повинні мати такі обов"язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а в частині 9 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" міститься застереження про те, що вилучення оригіналів первинних документів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Відсутність у Позивача оригіналів видаткових накладних і доказів їх вилучення роблять неможливим виготовлення їх копій .

Копії видаткових накладних в силу статті 36 Господарського процесуального кодексу України, при відсутності їх оригіналів, не можуть бути доказами, які підтверджують проведення господарських операцій по передачі Позивачем Відповідачу товару за видатковими накладними.

Крім зазначеного, суд надав оцінку і іншим доказам на які посилаються сторони, у т.ч. позивач в обгрунтування заявлених вимог.

Так, звертаючись з позовом ТОВ "Ц-Л УКРАЇНА" обґрунтувало виникнення обов"язку Відповідача оплатити вартість товару також виписками з банківського рахунку позивача у яких платежі здійснювалися на оплату певних рахунків.

Господарським судом не беруться до уваги виписки з банківського рахунку позивача,долучені ним до справи, оскільки самих рахунків, по яких здійснювались платежі, позивач суду не надав, а доводів відповідача про те, що ці оплати проведені по інших господарських операціях між сторонами, які не входять у предмет дослідження, не спростував у встановленому порядку. Відтак, встановити , що рахунки , які зазначені у платежах відповідача , виставлялись позивачем саме на оплату товару, переліченого у видаткових накладних №1377 від 10.06.2011р. та №31481 від 22.06.2011р. не видається можливим, а позивач цих обставин не підтвердив.

Так, позивач стверджує, що за видатковою накладною №1377 від 10.06.2011 р. ФОП ОСОБА_1 оплатив 16.09.2014 року кошти в сумі 1000,00 грн, однак із банківської виписки, вказаної дати відповідачем здійснювалась оплата за товар згідно рахунку №920 від 13.08.2014 року і ця оплата стосується інших господарських операцій, на підтвердження чого відповідачем подано до справи копію видаткової накладної №1049 від 13.08.2014р. у якій зазначено «рахунок на оплату покупця №920 від 13.08.2014р.) і за яким 16.09.2014 р. ФОП ОСОБА_1 реально і здійсним оплату. Крім того, за видатковою накладною №1049 від 13.08.2014 року вартість товару 47 147,16 грн., 16.09.2014 р. ФОП ОСОБА_1 перерахував на користь ТОВ «Ц-Л Україна» кошти в сумі 25 143,88 грн. вказавши у призначенні платежу рахунок №920 від 13.08.14р., при цьому згоди позивачу на зарахування частини із перерахованих коштів в рахунок оплати вартості товару за іншими господарськими операціями, відповідач не давав (докази зворотнього відсутні). Із врахуванням зазначеного та за відсутності оригіналів накладних, є недоведеними твердження позивача про те, що відповідач із зазначеного платежу сплатив 1000,00 грн. за товар по видатковій накладній №1377 від 10.06.2011р.

У розрахунку суми основного боргу позивач зазначає, що оплата товару за накладною №1377 від 10.06.2011р. відповідачем здійснена 21.06.2011р. в сумі 14008,88 грн. Проте, вказані обставини суперечать наданим самим позивачем доказам, оскільки із наявної у справі банківської виписки , 21.06.2011 р. оплата здійснена в сумі 16800 грн., у призначеннях платежів відсутнє посилання на спірні видаткові накладні, а зазначені у них рахунки на оплату позивачем не надані , окрім того не обґрунтованим є доводи позивача про те, що спірних відносин стосується лише сума 14008,88 грн., як і не підтвердженим по яких господарських операціях взагалі вчинено платежі (такі дані мали б містити рахунки на оплату), в розрахунки за які господарські операції відніс позивач решту суми 2 791,12 грн. (16800,00 -14008,88 грн.) і коли саме (до спірних поставок) чи після них мала місце господарська операція, по якій позивачем зараховано кошти в сумі 2 791,12 грн.

Крім того відсутні підстави вважати, що ФОП ОСОБА_1 21.06.2011р. здійснював оплату саме за накладною №1377 від 10.06.2011р., а 09.10.2014 р. в сумі 1000,00 грн. за видатковою накладною №1481 від 22.06.2011р.,де у призначенні платежу зазначено «оплата згідно договору №ЛВ-ДГ-0019», оскільки той факт , що вказані оплати стосуються інших господарських операцій підтверджується тим, що 05.09.2011р. директором ТОВ «Ц-Л Україна» пред»явлено відповідачу претензію №1 про сплату 62998,88 грн., у якій стверджуєься , що станом на 05.09.2011 року за спірними видатковими накладними не було жодної оплати.

Хоча копія претензії не являється первинним документом, внаслідок чого не може бути належним і допустимим доказом в підтвердження існування між сторонами господарським стосунків та в підтвердження існування спірної заборгованості, однак у даному випадку, оскільки факт здійснення господарських операцій між позивачем та відповідачем щодо відпуску та отримання товару по видаткових накладних №№1377 від 10.06.2011р. та №1481 від 22.06.2011р. не є підтвердженим, а копія претензії містить відомості про відсутність платежів з боку відповідача за товар по вказаних видаткових накладних на 05.09.2011р., зазначений документ оцінюється судом в сукупності з іншими доказами, хоч не має переваги над доказами, якими слід вважати первинні документи.

Слід також зазначити і те, що позивачем не проведено взаємозвірку з відповідачем за поставлений товар в період вказаний судом в ухвалах (з 01.01.2011р і станом на момент звернення з позовом до суду -09.04.2015р.) і, який (період) охоплює також спірні видаткові накладні, не надано суду первинних документів по господарських операціях між сторонами за період,який визначений для взаємозвірки, не надано банківських документів по всіх платежах відповідача в цей період, у зв»язку з чим та враховуючи встановлені обставини , суд приходить до висновку про недоведеність позивачем як самого факту поставки відповідачу товару по спірних накладних так і наявності по них боргу в сумі 46990,00 грн.

Господарським судом не беруться до уваги копії податкових накладних як доказ здійснення господарської операції з поставки відповідачеві товару, оскільки лише первинні документи можуть підтвердити факт господарської операції, яка відображається в бухгалтерському обліку, на підставі якого формується податкова звітність.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пунктів 1,2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» №6 від 23.03.2012р. рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з»ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з»ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно з частиною другою статті 4 3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідне клопотання має заявлятися (подаватися) в письмовій формі.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи (п.п.2.1,2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Слід зазначити, що в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України позивач до суду не звертався.

Позивачем не доведено факт передачі відповідачеві товару на суму 62 998,88 грн.по видатковій накладній №1377 від 10.06.2011р та по видатковій накладній №31481 від 22.06.2011р.,часткову оплату по цих накладних, а тому у Відповідача не виникло обов"язку по оплаті товару в заявленій позивачем сумі основного боргу. Відтак в частині вимоги про стягнення основного боргу позов задоволенню не підлягає. Відповідно, відсутні правові підстави для задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Із врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ц-Л УКРАЇНА" не підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги не визнаються судом обґрунтованими..

Відповідно до п.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 п. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» , якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими , а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов»язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв»язку зі спливом позовної даності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Оскільки позовні вимоги не визнано судом обґрунтованими, то немає підстав для застосування положень ст.267 ЦК України.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1,2,4-3,12,32,33,34,36,43,44,49,75,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено 06.07.15р.

Суддя Кітаєва С.Б.