ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Справа № 910/223/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Данилова М.В., Рогач Л.І.
за участю представників:
від позивача:не з'явився;
від відповідача:Білинова А.В., дов. №01/123-56 від 02.01.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р.
у справі господарського суду№910/223/15-г міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"
простягнення 38 357,53грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р. у справі №910/223/15-г, позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 38 357,53грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 15 385,18грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 30.06.2015р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Вищого господарського суду України від 03.07.2014р. №03-05/1126 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Дроботової Т.Б., для розгляду касаційної скарги у справі №910/223/15-г сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Алєєва І.В. (доповідач), судді - Данилова М.В., Рогач Л.І.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 07.07.2015р. представник відповідача підтримав вимоги касаційної скарги. Позивач уповноваженого представника не направив. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 14.12.2011р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах", як страховиком, та ПАТ КБ "Приватбанк", як страхувальником, укладений договір страхування №DND0AX, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням транспортним засобом марки Daewoo Matiz д.н.з. AА6546KX.

Відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України про дорожньо-транспортну пригоду №9306715 та постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.12.2013р. у справі №199/13176/13-п (номер провадження 3/199/4405/13) 22.11.2013р. Мусієнко О.М., керуючи автомобілем KIA Sorento, д.н.з. BM4577BA, порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Daewoo Matiz, д.н.з. AА6546KX, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Вищезазначеною постановою Мусієнка О.М. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правову відповідальність водія автомобіля KIA Sorento, д.н.з. BM4577BA, застраховано у відповідача.

Відповідно до звіту №26-11-1ЗЛ від 27.11.2013р. розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу Daewoo Matiz д.н.з. AА6546KX внаслідок ДТП склав 38655,18грн.

Згідно зі страховим актом, складеним позивачем №И-3944 від 11.12.2013р., розмір страхового відшкодування складає 38867,53грн., яка на підставі заяви на виплату страхового відшкодування №7064899сз від 04.12.2013р. виплачена позивачем на рахунок Тібаєва А.В. (що підтверджується платіжним дорученням №3368 від 12.12.2013р.)

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Беручи до уваги вищевикладене, господарські суди попередніх інстанцій, з яким погоджується судова колегія касаційної інстанції, дійшли висновку, що позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, оскільки таке право може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду.

Разом з тим, відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р. рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" також зазначено, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Поза увагою судів залишені положення ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Заявник касаційної скарги зазначає, що відповідно до звіту №26-11-1ЗЛ від 27.11.2013р. ринкова вартість автомобіля Daewoo Matiz д.н.з. AА6546KX, становить 38 655,18грн., а вартість відновлювального ремонту цього ж автомобіля складає 42 007,62грн., тобто вартість ремонту пошкодженого автомобіля перевищує його ринкову вартість, а відтак його відновлення є економічно недоцільним.

Колегія суддів вважає з'ясування в повному обсязі вказаних обставин істотним для правильного вирішення спору, оскільки вказаний факт впливає на порядок остаточного розрахунку розміру страхового відшкодування.

Отже, як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судового рішення у справі.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 1117 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" - частково задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р. та рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2015р. у справі №910/223/15-г - скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя М.В. Данилова
Суддя Л.І. Рогач