КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа№ 925/94/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Шевченка Е.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Ворони В.В.

представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2, дов. б/ від 21.01.2013 року;

ОСОБА_3,договір № 13 від 27.05.2015 року;

від відповідача - Скляренко О.О., дов. № 0110/15 від 02.02.2015 року.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з

іноземними інвестиціями «Еконія»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 31.03.2015 року

у справі № 925/94/15 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з

іноземними інвестиціями «Еконія»

про стягнення 279 816,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 31.03.2015 року по справі № 925/94/15 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 190 600,00 грн. боргу, 78 262,18 грн. індексу інфляції, 10 354,96 грн. три проценти річних, 5 584,34 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Еконія» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2015 року по справі № 925/94/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Еконія» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Отрюх Б.В. та призначено до розгляду на 12.05.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 року розгляд справи № 925/94/15 відкладено на 09.06.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 року розгляд справи № 925/94/15 відкладено на 23.06.2015 року.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Коротун О.М. у відпустці, призначено проведення повторного автоматичного розподілу судових справ, за результатами якого справа № 925/94/15 була передана для розгляду колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Шевченко Е.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 року справу було прийнято до провадження у зазначеному складі колегії суддів.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Еконія» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2015 року по справі № 925/94/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечували проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

03.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Еконія» (далі - відповідач, замовник, ТОВ ПІІ «Еконія») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі - позивач, перевізник, ФО-П ОСОБА_5) укладено договір про організацію перевезень № ТЕ -01/13 (далі - Договір).

За умовами Договору замовник надає перевізнику вантажі для виконання останнім перевезень вантажів згідно попередніх (за дві - три доби до початку перевезення) та погоджених по всіх питаннях замовлень до договору, що являються невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 2.3.8 Договору перевізник зобов'язався на протязі 10 днів з моменту доставки товару вантажоодержувачу передавати Замовнику належним чином оформлені документи, які стосуються перевезення вантажів, та які є підставою для взаєморозрахунків, а саме - Акт виконаних робіт, оригінал витратної накладної з мокрою печаткою вантажоодержувача, Довіреність на отримання товару, товаротранспортну накладну, рахунок, податкову накладну.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що розрахунки за автотранспортно- експедиторські послуги між перевізником і замовником виконуються по взаємно погодженому між сторонами порядку оплати. Сторони погодились, що підставою для проведення розрахунків за даним договором є підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт наданих послуг, а також оригінали належним чином оформлених товарно-транспортних накладних з відмітками та підписами уповноважених осіб вантажовідправника і вантажоодержувача, та документів передбачених пунктом 2.3.8. Також в цьому пункті вказано, що Замовник, у разі відсутності заперечень до Акту наданих послуг, зобов'язаний сплатити вартість наданих Перевізником послуг протягом 45 банківських операційних днів з моменту підписання сторонами та скріплення печатками Акту наданих послуг.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2014 року у справі № 925/897/14 стягнуто із ТОВ ПІІ «Еконія» на користь ФО-П ОСОБА_5 452 700 грн. заборгованості за надані послуги із перевезення вантажів по Договору № ТЕ-01/13 від 03.01.2013 року за січень-лютий 2014 року та 9 054 грн. судового збору.

Вказане рішення було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 01.10.2014 року.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2014 року у справі № 925/897/14 було виконане в примусовому порядку та позивачу перераховані кошти 23.10.2014 року в сумі 41 977,64 грн., 24.10.2014 року в сумі 18 181,82 грн. 13.11.2014 року в сумі 401 594,54 грн. (в тому числі й сума судового збору). Вказане підтверджується листом ДВС № 15372 від 08.12.2014 року (т. 1 а.с. 93).

Враховуючи, що відповідач сплатив позивачу кошти за надані послуги перевезення в січні-лютому 2014 року із простроченням, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 53 402,87 грн. за період з 23.04.2014 року по 13.11.2014 року та 7 523,85 грн. 3 % річних за період з 23.04.2014 року по 13.11.2014 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з перевезення вантажів у сумі 190 600,00 грн., які складаються з послуг наданих у березні на суму 157 200,00 грн. та у квітні 2014 року на суму 33 400 грн., а також інфляційні втрати на вказані суми у розмірі 24 859,31 грн. та 3 % річних у розмірі 3 430,80 грн., у зв'язку з простроченням сплати заборгованості за послуги надані у березні та квітні.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 190 600,00 грн. боргу, 78 262,18 грн. індексу інфляції, 10 354,96 грн. 3 % річних.

Звертаючись з апеляційною скаргою, доводи апелянта зводяться до неотримання ним повного пакету документів, який передбачено Договором, для виникнення у нього обов'язку оплати заборгованості. Також апелянт звертав увагу, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2014 року у справі № 925/897/14 було виконане, на час звернення з позовною заявою, що унеможливлює стягнення з нього інфляційних втрат та 3 % річних нарахованих за прострочення виконання зобов'язання за надані послуги у січні-лютому 2014 року.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 53 402,87 грн. за період з 23.04.2014 року по 23.10.2014 року та 7 523,85 грн. 3 % річних за період з 23.04.2014 року по 13.11.2014 року за прострочення виконання зобов'язання з оплати за Договором у січні-лютому 2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2014 року у справі № 925/897/14 встановлені факти: укладення сторонами Договору № ТЕ-01/13 про організацію перевезень від 03.01.2013 року, який містить всі істотні умови, які вимагає законодавство для даного виду договорів та за яким виконувалися перевезення; наявності боргу за надані позивачем послуги перевезення в січні-лютому 2014 року в сумі 452 700,00 грн.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, виходячи із припису статті 35 ГПК України, вказані вище обставини, встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2014 року у справі № 925/897/14, не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14 передбачено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки розрахунок позивача здійснено за період до погашення заборгованості, то він не суперечить вказаним положенням.

Колегія суддів провівши повторний арифметичний розрахунок, враховуючи періоди нарахувань та суми заборгованості, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 53 402,87 грн. інфляційних втрат, а також часткове задоволення та стягнення на користь позивача, з урахуванням вірного розрахунку, 7 488,13 грн. 3 % річних, які нараховані за період з 23.04.2014 року по 13.11.2014 року.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення 190 600,00 грн., які складаються з послуг наданих у березні на суму 157 200,00 грн. та у квітні 2014 року на суму 33 400 грн., а також інфляційних втрат на вказані суми у розмірі 24 859,31 грн. та 3 % річних у розмірі 3 430,80 грн., у зв'язку з простроченням сплати заборгованості за послуги надані у березні та квітні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 908 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Надання відповідачем послуг позивачу за Договором на суму 190 600,00 грн. підтверджується товарно-транспортними накладними, які долучені до матеріалів справи.

06.05.2014 року позивач надіслав на адресу відповідача рахунки:

- за березень:

- № 30 від 03.03.2014 року на суму 35 150 грн.,

- № 38 від 06.03.2014 на суму 35 000 грн.,

- № 62 від 27.03.2014 на суму 36 000 грн.,

- № 63 від 28.03.2014 на суму 37 800 грн.,

- № 65 від 31.03.2014 на суму 9 250 грн.,

- № 73 від 31.03.2014 на суму 4 000 грн.,

- за квітень:

- № 72 від 08.04.2014 на суму 33 400 грн.;

Разом з даними рахунками було направлено також акти виконаних робіт.

Направлення зазначених вище документів підтверджується описом вкладення до цінного листа, надісланого відповідачу 06.05.2014 року та фіскальним чеком.

За Договором позивач надавав послуги перевезення вантажу протягом січня-квітня 2014 року, замовником яких був відповідач, маршрути перевезення вантажу протягом цього часу повторювалися, їх вартість була встановлена за згодою сторін і не змінювалася, рахунки і акти за березень-квітень 2014 року складені відповідно до рахунків та актів за січень-лютий 2014 року.

Відповідач вказані акти не підписав та позивачу не повернув, заперечень проти їх підписання не висловив, не заперечив факти отримання вантажу вантажоодержувачами, тобто, жодних претензій до послуг позивача відповідач не заявив, однак, кошти за надані послуги позивачу не сплатив.

Непідписання актів наданих послуг не звільняє відповідача від оплати вартості фактично наданих послуг, адже відповідач не заперечив, і у відзиві на позов підтвердив факти надання позивачем таких послуг та доставки вантажу до вантажоодержувачів.

Колегія суддів зазначає, що відсутність довіреностей на отримання товару не є підставою вважати, що строк виконання зобов'язання не настав, аналогічний висновок міститься у постанові Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2014 року по справі № 925/897/14.

З наведеного можна зробити висновок, що позивачем Договір виконувався належним чином, доказів зворотного суду надано не було, а відповідач зобов'язання виконати умови Договору та сплатити позивачу кошти в сумі 190 600,00 грн. за надані послуги перевезення за період з березня по квітень 2014 року не виконав.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача за період з 11.06.2014 року по 15.01.2015 року 3 % річних у розмірі 3 430,80 грн. та інфляційних втрат у розмірі 24 859,31 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним доказом надіслання відповідачу актів та рахунків є опис вкладення у цінний лист від 06.05.2014 року, факт надсилання також був встановлений судом при розгляді справи № 925/897/14.

За таких обставин, враховуючи положення п. 3.1 Договору, відсутність заперечень відповідача стосовно надісланих йому Актів надання послуг, відповідач зобов'язаний був розрахуватися за надані позивачем послуги не пізніше 16.07.2014 року, а отже прострочення виконання вказаного зобов'язання почалося з 17.07.2014 року.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з Відповідача на користь Позивача, нарахованих на суму заборгованості по наданих послугах у березні-квітні 2014 року, 3 % річних за період з 17.07.2014 року по 15.01.2015 року у сумі 2 866,83 грн. та інфляційних втрат у сумі 24 859,31 грн.

Апелянтом зауважень щодо сум розрахунків суду надано не було.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення загалом 190 600,00 грн. боргу, 78 262,18 грн. інфляційних втрат, 10 354,96 грн. 3 % річних.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Еконія» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2015 року по справі № 925/94/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Еконія» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Еконія» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Еконія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 31.03.2015 року по справі № 925/94/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 925/94/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Е.О. Шевченко

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 24.06.2015 року.