ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 911/2019/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізького хлібокомбінату №1», м.Вишгород

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», м.Вишневе

про стягнення 322456,12 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Запорізького хлібокомбінату №1» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі відповідач) про стягнення 322456,12 грн.

Провадження у справі №911/2019/15 порушено відповідно до ухвали суду від 12.05.2015 року та призначено справу до розгляду на 09.06.2015 року.

03.06.2015 року до господарського суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. У звязку із частковою сплатою відповідачем суми боргу позивач просить суд стягнути з відповідача всього 58124,04 грн., з яких 13368,94 грн. неустойки, 2197,64 грн. 3% річних, 42557,46 грн. інфляційних.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 09.06.2015 року не зявився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався до 23.06.2015 року.

В судовому засіданні 23.06.2015 року позивач підтримав уточнені позовні вимоги, відповідач проти позову заперечень не надав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між Публічним акціонерним товариством «Запорізький хлібокомбінат № 1» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (відповідач) було укладено Договір поставки від 18.02.2013 року № 2859 (надалі - Договір), відповідно до якого ПАТ «Запорізький хлібокомбінат № 1» виступає Постачальником, а ТОВ «Фоззі-Фуд» Покупцем.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується поставити кондитерські вироби (далі - продукція), а Покупець прийняти та сплатити їх вартість.

Позивач на виконання своїх зобов'язань за Договором в період з 17.11.2014 року по 01.12.2014 року включно на умовах зазначеного Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 285 693,12 грн. за накладною від 17.11.2014 року № 1 на суму 103 201,92 грн. в т.ч. ПДВ (сума за товар зменшена відповідно до акту про псування, бій, недовіз та надлишок товару від 18.11.2014 року до 102 782,40 грн.); накладною від 24.11.2014 року № 5 на суму 81386,88 грн.; накладною від 01.12.2014 року №8 на суму 101 523,84 грн. Претензій щодо невідповідності товару з якості або кількості не надходило. Відповідні обставини відповідачем не заперечено та не спростовано.

Відповідно до п.2.6. Договору оплата за товар здійснюється протягом 50 календарних днів з дати поставки товару за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п.п. 2.5. Договору.

Однак, як зазначає позивач, відповідач свої зобовязання з оплати товару своєчасно та в повному обсязі не виконав. Як зазначає позивач, 12.03.2015 року відповідачем було здійснено платіж на загальну суму 50 000,00 грн., з яких було частково погашено суму заборгованості (за накладну від 17.11.2014 року № 1), а саме, із зазначеного платежу 28 638,96 грн. відносились до заборгованості за попередніми поставками, 21361,04 грн. зараховано в рахунок погашення боргу за накладною від 17.11.2014 року № 1.

На момент звернення до суду заборгованість відповідача складала 264 332,08 грн., що також підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків від 31.03.2015 року.

В ході розгляду спору позивач уточнив позовні вимоги, у звязку зі сплатою відповідачем основного боргу в сумі 264322,08 грн. зменшив позовні вимоги на суму основного боргу та просив суд стягнути з відповідача неустойку, річні та інфляційні, оскільки основне зобовязання виконувалось з простроченнями. Таким чином, новою ціною позову є 13364,94 грн. неустойки, 2197,64 грн. 3% річних та 42557,46 грн. інфляційних.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У звязку з простроченням відповідачем термінів оплати отриманого товару, позивач просить стягнути з відповідача 13364,94 грн. неустойки у вигляді пені, 2197,64 грн. 3% річних та 42557,46 грн. інфляційних за періоди фактичного прострочення.

Згідно з п. 7.2. Договору у випадку порушення Покупець сплачує на користь Постачальника неустойку в розмірі 0,05% від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За весь період нарахування пені розмір подвійної облікової ставки НБУ в перерахунку на 1 день перевищував 0,05%, тому нарахування пені здійснювалось позивачем в розмірі 0,05% за день прострочення.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Позивачем нараховано пеню окремо по кожній накладній за період, що не перевищує 6 місяців з дати прострочення у відповідності до вимог чинного законодавства на фактичні суми прострочення. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини щодо сплати в відповідачем суми основного боргу з простроченням, вимога про стягнення неустойки у вигляді пені є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Річні та інфляційні нараховані окремо по кожній накладній за фактичні періоди заборгованості, враховуючи встановлені судом обставини щодо сплати в відповідачем суми основного боргу з простроченням, тому вимога про стягнення 3% річних та інфляційних є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги (уточнені) позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі виходячи з розміру уточнених позовних вимог.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, враховуючи зменшення позивачем позовних вимог, зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, код 32294926) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький хлібокомбінат № 1» (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, пр. Івана Мазепи, 8, код 05486763) 13 368,94 грн. пені, 2197,64 грн. 3% річних, 42 557,46 грн. інфляційних та 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству «Запорізький хлібокомбінат № 1» (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, пр. Івана Мазепи, 8, код 05486763) з Державного бюджету України 4623 грн. зайво сплачено судового збору за платіжним дорученням № 2643 від 28.04.2015року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 911/2019/15.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик