ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" липня 2015 р.Справа № 5017/3245/2012

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС"

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТОК"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний РКК"

про визнання недійсним договору

Суддя Власова С.Г.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідачів: 1. ТОВ "ІСТОК":не з'явився;

2. ТОВ "Південний РКК": Луковецька К.О. (за довіреністю);

СУТЬ СПОРУ: 09.11.2012р. за вх. № 5112/2012 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТОК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний РКК", в якому просить суд визнати Договір оренди від 14.11.2011р., який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю „Істок" та товариством з обмеженою відповідальністю „Південний РКК" недійсним з моменту укладення.

Ухвалою суду від 12.11.2012р. порушено провадження та справі присвоєно №5017/3245/2012.

Строк вирішення спору по справі №5017/3245/2012 продовжено на 15 днів у зв'язку з задоволенням відповідного клопотання представника відповідача, про що винесено відповідну ухвалу суду від 09.01.2013р.

Тією ж датою, провадження по даній справі зупинено до вирішення господарським судом Одеської області пов'язаної з нею іншої справи №5017/1134/2012.

13.08.2013р. за вх.суду №24503/13 Товариство з обмеженою відповідальністю „УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС" звернулося до суду з клопотанням про поновлення провадження у справі №5017/3245/2012.

Ухвалою суду від 14.08.2013р. провадження у справі №5017/3245/2012 поновлено та справа призначена до розгляду.

23.09.2013р. провадження у справі №5017/3245/2012 зупинено до вирішення господарським судом Одеської області справи №916/2183/13, про що винесено відповідну ухвалу суду.

У зв'язку з усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження у даній справі, ухвалою суду від 15.06.2015р. провадження у даній справі поновлено та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позивач позовні вимоги підтримує з підстав, які викладені у позові та просить суд визнати Договір оренди від 14.11.2011р., який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю „Істок" та товариством з обмеженою відповідальністю „Південний РКК" недійсним з моменту укладення.

Відповідач ТОВ "Південний РКК" проти позову заперечує, про що усно заявлено у судових засіданнях та просить суд відмовити позивачу у його задоволенні.

Відповідач ТОВ „ІСТОК" проти позову заперечує, про що усно заявлено у судових засіданнях та просить суд відмовити позивачу у його задоволенні.

У судовому засіданні від 01.07.2015р. за участю представника відповідача ТОВ "Південний РКК" судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне:

14.11.2011р. між ТОВ „Істок" (надалі - Орендодавець) та ТОВ „Південний РКК" (надалі - Орендар) укладено Договір, згідно з п. 1.1. якого за цим договором Орендодавець зобов'язується передати Орендареві в строкове платне користування частину приміщень, які розташовані по вул. Ізмаїльській, 106, вул. Ізмаїльській 112, вул. Маршала Бірюзова,1 в м. Білгород-Дністровський та обладнання (обладнання визначається у додатку до цього договору) (надалі - Майно), а Орендар зобов'язується прийняти це Майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване майно Орендодавцеві у належному стані.

Майно, яке надається в оренду, належить Орендодавцеві на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, зареєстрованого в КП „БТІ" за № 476, Свідоцтва про право власності, зареєстрованого в КП „БТІ" за реєстраційним № 7681507, Свідоцтва про право власності, зареєстрованого в КП „БТІ" за № 48 (п. 1.2. Договору).

Договір вступає в силу з дня підписання акта приймання-передачі і діє до 14.09.2014р. (п. 6.1. Договору).

Якщо за один місяць до спливу строку оренди жодні зі сторін письмово не заявила про небажання продовжувати Договір, Договір вважається продовженим на тих самих умовах і на той самий строк (п. 6.2. Договору).

Відповідно до Акту прийому-передачі від 15.11.2011р. до Договору від 14.11.2011р. орендар прийняв приміщення, загальною площею 6007,5 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльській, 106; приміщення, загальною площею 987,3 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльській 112; приміщення, загальною площею 2 333,9 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова,1. Крім того, Орендар прийняв технологічне обладнання (Додаток до Договору №2 ).

Позивач вважає, що вищезазначений Договір має бути визнаний судом недійсним з посиланням на наступне:

Згідно з умовами Кредитного договору № 1220/06 від 10.11.2006р., який укладено між Акціонерним банком „Експрес-Банк" (Кредитодавець) та ТОВ „Істок" (Позичальник), Позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію на максимальну суму 6 000 000,00 грн., строком на три роки з 10.11.2006р. по 10.11.2009р. зі сплатою 16 % річних, які необхідно повернути, сплатити відсотки за його користування та інші зобов'язання за Кредитним договором.

Вимоги Банку, що випливають з умов Кредитного договору (з урахуванням договорів про внесення змін та/або доповнень) по поверненню суми кредиту у розмірі 5 999 291, 36 грн., строком по 31.03.2010р. включно із сплатою 25% річних, забезпечуються на підставі Договору застави від 10.11.2006р.№5202. У відповідності до Закону України „Про заставу" ТОВ „Істок" передає у заставу Банку устаткування та мережі і комунікації за переліком (додаток №1 та додаток № 2) (п. 1.1.,1.2. Договору застави). Відповідно до додатку №1 та додатку №2 до Договору застави до застави Банку передано:

- лінії по виробництву консервів в томатному соусі №2 вартістю 819713,00 грн.;

- технологічної лінії по виробництву натуральних консервів вартістю 424376,00 грн.;

- устаткування консервного цеху вартістю 662564,00 грн.; устаткування цеху по виробництву консервної тари вартістю 206135,00 грн.;

- устаткування по виробництву лакової банки вартістю 190971,00 грн.; устаткування ліквідного цеху вартістю 212480,00 грн.;

- устаткування цеху по виробництву кришок 477872,00 грн.;

- мережі і комунікації вартістю 292202,60 грн.,

а також власником устаткування, що знаходиться за адресою: Одеська область., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, буд. 1, вартістю 1 006 801 грн. (жиро-мучну установку; склади - холодильники *3; контейнери-рефрижераторні*10) з мережами і комунікаціями вартістю 15613130 грн.

На підставі Договору про відступлення права вимоги № 1 від 20.07.2011р., який укладено між ПАТ „Акціонерний банк „Експрес-Банк" (надалі - Первісний кредитор) та ТОВ „ГРІН ГРУП" (надалі- Новий кредитор), Первісний кредитор частково передає Новому кредиторові, а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Кредитним договором № 1220/06 від 10.11.2006р., укладеним між Первісним кредитором та ТОВ „ІСТОК", що розташоване за адресою: Україна, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106 (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.1. цього Договору Первісний кредитор передає новому кредиторові, а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить Первісному кредиторові, в частині, що дорівнює 4 000 000,00 грн. До Нового кредитора не переходить право на отримання прибутку та стягнення штрафних санкцій за порушення Основного боргу боржником (п.1.4. Договору).

Крім того, 21.07.2011р. між ПАТ „Акціонерний банк „Експрес-Банк" (надалі - Первісний заставодержатель) та ТОВ „ГРІН ГРУП" (надалі- Новий заставодержатель) укладено Договір про відступлення права вимоги (зміну сторони у зобов'язанні) №1232, згідно з яким Первісний заставодержатель передає Новому заставодержателю, а Новий заставодержатель приймає право вимоги, що належить Первісному заставодержателю, і стає Заставодержателем за Договором застави від 10.11.2006р., укладений між Первісним заставодержателем та Боржником, згідно якому заставою майна Боржника забезпечені вимоги Первісного заставодержателя, що випливають з Кредитного договору №1220/06 від 10.11.2006р., право вимоги Первісного заставодержателя за яким відступлене Новому заставодержателю в частині, що дорівнює 4 000 000,00 грн., згідно Договору про відступлення прав вимоги від 20.07.2011р., в частині, обсязі і на умовах, що викладені нижче. Відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги від 20.07.2011р., Новий заставодержатель одержав право вимоги до Боржника за Кредитним договором в частині, що дорівнює 4 000 000,00 грн. (п. 1.1., 1.2. Договору від 21.07.2011р.).

Відповідно до п. 1.1. цього договору Первісний заставодержатель передає Новому заставодержателю, а Новий заставодержатель приймає право вимагати від Боржника виконання зобов'язань за Кредитним договором та/або Договором застави, а у випадку невиконання - право звернути стягнення на майно Боржника в частині, згідно Переліку, що зазначено у додатку №1 та у додатку №2 до цього Договору, що належить Первісному заставодержателю, вартість якого становить 4 000 911,96 грн. та відповідно до умов Договору застави (п. 1.3. Договору від 21.07.2011р.).

30.08.2011р. між ТОВ „ГРІН ГРУП" (надалі Продавець), який діє від імені ТОВ „ІСТОК" (надалі - Боржник), та ТОВ „УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС" (надалі Покупець) укладено Договір купівлі-продажу №1557. Згідно з умовами Договору купівлі-продажу Продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність покупця обладнання, яке належне Боржнику на праві власності (Балансова довідка від 19.07.2011р.) що перебуває у заставі продавця згідно Договору застави реєстр. №5202 від 10.11.2006р. та договору про відступлення права вимоги (зміну сторони в зобов'язанні) за реєстр. №1232 від 21.07.2011р. та зобов'язується оплатити вартість обладнання в порядку та строки, які визначені цим Договором.

Таким чином, Позивач зазначає, що ТОВ „УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС" є власником обладнання, яке розташоване за адресами: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Ізраїльська, 106 та вул. Маршала Бірюзова,1, а ТОВ „ІСТОК" є лише тим підприємством, на території якого тимчасово знаходиться зазначене майно. Проте, всупереч цьому у п. 1.2. Договору оренди від 14.11.2011р. зазначено, що майно належить ТОВ „ІСТОК" на праві власності, що не відповідає дійсності.

У зв'язку з тим, що укладення Договору оренди від 14.11.2011р. (без належних правових підстав) порушують права та законні інтереси Позивача як власника майна, яке було передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю „Південний РКК", позивач звернувся до суду з позовом про визнання Договору оренди недійсним.

Досліджуючи матеріали справи, аналізуючи норми чинного законодавства, що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (згідно зі ст. 316-317,319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Договору купівлі-продажу №1557 від 30.08.2011р. ТОВ „ГРІН ГРУП" передало у власність ТОВ „УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС" обладнання, яке належне на праві власності ТОВ „ІСТОК" та знаходиться у заставі ТОВ „ГРІН ГРУП", яке набуто останнім на підставі Договору про відступлення права вимоги від 20.07.2011р. та Договору про відступлення права вимоги (зміну сторони в зобов'язанні) від 21.07.2011р.

Позивач, посилаючись на Договір купівлі-продажу, зауважує, що ТОВ „УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС" є власником обладнання, яке йому передано ТОВ „ГРІН ГРУП".

Проте, 14.11.2011р. між ТОВ „Істок" та ТОВ „Південний РКК" укладено Договір, згідно умовами якого ТОВ „ІСТОК" передало ТОВ "Південний РКК" в строкове платне користування частину приміщень, які розташовані по вул. Ізмаїльській, 106, вул. Ізмаїльській 112, вул. Маршала Бірюзова,1 в м. Білгород-Дністровський та обладнання, яке, за твердженнями Позивача знаходиться у його власності.

Відповідно до Акту прийому-передачі від 15.11.2011р. до Договору від 14.11.2011р. ТОВ"Південний РКК" прийняло приміщення, загальною площею 6007,5 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльській, 106; приміщення, загальною площею 987,3 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльській 112; приміщення, загальною площею 2 333,9 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова,1. Крім того, Орендар прийняв технологічне обладнання (Додаток до Договору від 14.11.2011р. №2 ).

Як зазначено судом вище, провадження у даній справі було зупинено до вирішення господарським судом Одеської області справи №916/2183/13, яка пов'язана з даною справою.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.01.2014р., яке залишено без змін Постановою Вищого господарського суду України від 18.06.2014р., по справі № 916/2183/13, позовні вимоги приватного підприємства "Істок-777" (далі-Позивач-1, Підприємство) до публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансвагонсервіс" та до товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Груп" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 1232 від 21.07.2011 року та договору купівлі-продажу № 1557 від 30.08.2011 року задоволено частково: договір купівлі-продажу № 1557 від 30.08.2011 року визнано недійсним з моменту укладення, а в "решті частині" позову приватного підприємства "Істок-777" - відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - товариства з обмеженою відповідальністю "Істок" до публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк", до товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансвагонсервіс" та до товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Груп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1557 від 30.08.2011 року задоволено повністю.

Отже, враховуючи те, що Договір купівлі-продажу № 1557 від 30.08.2011 визнано судом недійсним з моменту укладання, ТОВ „ГРІН ГРУП" не мав прав на передачу у власність Позивача предмету Договору купівлі-продажу від 30.08.2011р., так як предмет Договору (обладнання згідно з вищезазначеним переліком) залишилося у заставі ТОВ „ГРІН ГРУП" щодо боржника ТОВ „ІСТОК". Вищий господарський суд у Постанові від 18.06.2014р. дійшов висновку про те,що у зв'язку з порушенням справи про банкрутство боржника ТОВ „ІСТОК" забороняється відчуження майна боржника, у тому числі переданого у заставу, а тому Договір купівлі-продажу від 30.08.2011р. є таким, що порушує норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Тобто, ТОВ „ІСТОК" залишався власником майна (на момент укладання спірного Договору оренди від 14.11.2011р.), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106, а саме:

- лінії по виробництву консервів в томатному соусі №2 вартістю 819713,00 грн.;

- технологічної лінії по виробництву натуральних консервів вартістю 424376,00 грн.;

- устаткування консервного цеху вартістю 662564,00 грн.; устаткування цеху по виробництву консервної тари вартістю 206135,00 грн.;

- устаткування по виробництву лакової банки вартістю 190971,00 грн.; устаткування ліквідного цеху вартістю 212480,00 грн.;

- устаткування цеху по виробництву кришок 477872,00 грн.;

- мережі і комунікації вартістю 292202,60 грн., а також власником устаткування, що знаходиться за адресою: Одеська область., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, буд. 1, вартістю 1 006 801 грн. з мережами і комунікаціями вартістю 15613130 грн. , яке передано у заставу ТОВ „ГРІН ГРУП" на підставі Договору застави №5202 від 10.11.2006р. з метою забезпечення вимог ТОВ „ІСТОК" перед ТОВ „ГРІН ГРУП" за Кредитним договором №1220/06 від 10.11.2006р.

Згідно із ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє (ст. 207 Господарського кодексу України).

Правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо ( п. 2.1. Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Суд звертає увагу сторін на те, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину ( п. 5.1. Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

У зв'язку з тим, що ТОВ „УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС" не являється власником майна, яке перелічено вище, права його, як власника спірного майна, не порушені у зв'язку з укладенням між Товариством з обмеженою відповідальністю „Істок" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Південний РКК" Договору від 14.11.2011р., а тому позовні вимоги Позивача щодо визнання Договору від 14.11.2011р. недійсним з моменту укладення не підлягають задоволенню господарським судом.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ „УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС" про визнання недійсним Договору від 14.11.2011р. задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС" у задоволенні позову.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 06 липня 2015 року.

Суддя С.Г. Власова