ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015 р. Справа№ 914/1321/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вона», м. Львів

про: стягнення 4 560,27 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: Сидор В.Д. - дов. №12/01 від 12.01.2015 року.

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вона» про стягнення 4 560,27 грн. Ухвалою від 23.04.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.05.2015р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.06.2014 р. за клопотанням представника відповідача продовжено строк розгляду даної справи з 23.06.2015 р. на 15 календарних днів.

Розгляд справи відкладався з підстав з наведених у відповідних ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 07.07.2015 р. представник позивача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, вимоги ухвал суду виконав частково. Через канцелярію суду 22.06.2015 р. за вх.№25370/15 від представника позивача поступили письмові пояснення у справі №914/1321/15 із копіями документів, незавіреними належним чином, на які він покликається як на підставу позовних вимог. В даному листі також долучено клопотання представника позивача, в якому просить розглядати справу без участі представника позивача за наявними в позовній заяві документами, через зазначену судову завантаженість, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання 07.07.2015 р. представник відповідача з'явився, позов не визнає із підстав викладених у відзиві та в доповненнях до відзиву, вимоги ухвал суду виконав частково.

В судовому засіданні 07.07.2014 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

20.07.2009 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик, позивач по справі) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (страхувальник) був укладений генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2828-0157, а в подальшому до нього укладено додаток №2828-0127/411 від 25.11.2010 р., предметом якого є страхування транспортного засобу «Ауді А5», державний номерний знак АА3392КН.

05.09.2012 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі-ДТП) за участю транспортного засобу «Ауді А5», державний номерний знак АА3392КН, яким керувала Масліна Вікторія Ігорівна та транспортного засобу «IVAN» державний номерний знак АХ 05965АА під керуванням Кузьменко Максима Сергійовича.

Так, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідно до постанови Червонозаводського суду м. Харкова від 10.10.2012 р. у справі №2035/8491/2012 пр.3/2035/2315/2012 Кузьменко Максима Сергійовича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави.

19.09.2012 р. до позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

12.10.2012 р. позивачем на підставі рахунку №U02-А98 від 20.09.2012 р. та рахунку №3942 від 19.09.2012 р., було складено страховий акт № ПССКА-1632.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 3 235,27 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13031 від 15.10.2012 р. та №13032 від 15.10.2012 р.

09.11.2012 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі страхового акту №ПССКА-1632 від 12.10.2012 р., рахунку №U02-А98 від 20.09.2012 р. та рахунку №3942 від 19.09.2012 р., було складено страховий акт № ПССКА-1632/1.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 3 235,27 грн., що підтверджується платіжним дорученням №14495 від 09.11.2012 р.

Цивільна відповідальність транспортного засобу «IVAN» державний номерний знак АХ 0565АА винної сторони застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Вона», яка є правонаступником ПрАТ «СК «Вента» (докази містяться в матеріалах справи), згідно полісу №АВ/5373400 (розмір франшизи складає 1 000,00 грн.).

25.02.2013 р. на адресу ПрАТ «СК «Вента» направлено позивачем заяву про виплату страхового відшкодування в порядку регресу №11/4839 від 25.02.2013 р., що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням про отримання №910 від 28.02.2013 р.

Однак, відповідачем кошти по даний час не перераховані.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, поданому до суду 29.05.2015 року за вх. №22408/15 проти позову заперечує, вважає позовні вимоги позивача безпідставними і необґрунтованими, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав того, що викладені у позовній заяві обставини суперечать поданим позивачем доказам. В обґрунтування заперечень на позов зазначає наступне.

Відповідно до п. б Додатку, страховий платіж (премія) мав виплачуватись 12-ма рівними частинами, за кожний місячний підперіод кожного періоду страхування. Термін сплати - до 10-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому почався місячний підперіод. Зокрема, за період страхування з 26.11.2011 р, по 25.11.2012 р. мала бути сплачена Страхувальником страхова премія в розмірі 3732,04 дол. США у гривневому еквіваленті по курсу АТ «Каліон Банк Україна».

У розрахунках сум страхового відшкодування від 12.10.2012 р, і від 09.11.2012 р., Позивач вказує: загальний страховий платіж за період страхування з 26.11.2011 р. по 25.11.2012 р. складає 29 688,35 грн; щомісячний 2 474,03 грн; сплачений 294,50 грн; станом на 12.10.2012 р. сплачено 25090,75 грн; станом на 09.11.2012 р. сплачено 27626,02 грн.

Отже, за підперіод страхування з 01.09.2012 р, по 30.09.2012 р. (місяць у якому трапилось ДТП) дев'ята частина цього платежу в розмірі 2 474,03 грн мала бути виплачена до 10,10,2012 р. і загальна сума внесеного страхового платежу на цю дату мала скласти 22266,27 грн, про що не вказано у вищевказаних розрахунках,

Крім того, дані розрахунки містять посилання на договір страхування № 28-2828-0157/411 від 01.11.2011 р, дата якого не співпадає з датою Додатку від 25.11.2010 р,

Вищенаведені розбіжності ставлять під сумнів обов'язок здійснення страхового відшкодування Позивачем, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7.3. частини 2 Договору, якщо страховий платіж не буде сплачений Страхувальником в терміни, зазначені в Додатку, цей Додаток вважається таким, що не вступив в дію, а будь-які збитки, що сталися в період відстрочки платежу - не покриваються,

Відповідно до п. п, 15,1,10 п. 15.1. частини 2 Договору, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є несплата Страхувальником страхового платежу/відповідної частини в строк, зазначений в цьому Договорі (Додатку), в разі якщо страховий випадок стався в період між датою оплати платежу, обумовленому в Договорі (відповідному Додатку), та датою фактичної сплати страхового платежу/ відповідної частини.

Отже, несплата Страхувальником страхового платежу/відповідної частини в строк зазначений в Додатку до Договору - э підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, відповідно до п, 13.2. частини 2 Договору, Страховик несе пропорційну відповідальність в разі сплати Страхувальником не в повному обсязі страхового платежу або будь-якої його частини, у розмірі передбаченому Додатком страхування, з будь-яких причин, розмір страхового відшкодування зменшується в такій же пропорції, в якій співвідноситься сплачена частина страхового платежу за період страхування, в якому настав страховий випадок до нарахованого страхового платежу за цей період страхування.

Відповідно до п. п. 7.5.1. та п. п. 7.5,2. п.7.5. частини 2 Договору, моментом сплати страхової премії є: при безготівковому розрахунку - документально підтверджений момент списання коштів з рахунку Страхувальника на відповідний рахунок Страховика; при готівковому розрахунку - документально підтверджений момент прийняття коштів комерційним банком на відповідний рахунок Страховика або момент надходження коштів в касу Страховика або Його представника.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що Позивач мас надати докази оплати перших дев'яти частин страхового платежу, тим самим підтвердивши чинність Договору на момент скоєння ДТП та підставність виплати страхового відшкодування.

Такими доказами можутьбути платіжні доручення, виписки з банку або квитанції про здійснення касової операції на вищевказані суми, які у позовних матеріалах відсутні.

Також, відповідач вважає, що Позивач має дати пояснення чому в розрахунках сум страхового відшкодування від 12.10.2012 р. і від 09.11.2012 р. є посилання на договір страхування № 28-2828-0157/411 від 01.11.2011 р., дата якого не співпадає з датою Додатку від 25.11.2010 р. та надати копію вищезазначеного договору при його наявності.

Відповідно до п. п.9.4.5. п.9.4. частини 2 Договору, Страховик був зобов'язаний у разі наявності інших учасників ДТП, запропонувати їм прийняти участь в огляді і повідомити їх про місце та час огляду рекомендованим листом чи телеграмою.

Однак, в акті огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектній відомості) від 19.09.2012 р. зазначено, що при огляді транспортного засобу були присутні лише його водій Маслина В, І. та представник Позивача. Інший учасник ДТП Кузьменко М. С. (або його представник) в даному акті не вказані.

Крім дого, позовні матеріали,.не містять листа чи телеграми, якими Позивач мав повідомити іншого учасника ДТП про місце та час огляду пошкодженого транспортного засобу.

Отже, відповідач вважає що позивач порушив п. п.9.4.5. п.9.4. частини 2 Договору, провівши огляд пошкодженого автомобіля в односторонньому порядку, що унеможливило зацікавлену сторону прийняти участь у визначені обсягу заподіяного збитку.

А заява про виплату страхового відшкодування по даній ДТП в порядку регресу була надіслана Позивачем на адресу Відповідача лише 25.02.2013 р.

Тобто, з дати одностороннього огляду пошкодженого автомобіля до дати повідомлення вищезазначеною заявою Відповідача про скоєне ДТП пройшло більше п'яти місяців. За цей період часу, даний автомобіль міг бути повністю відновлений і встановити причинно-наслідковий зв'язок між пошкодженнями вказаними в акті огляду Позивача (складеного без присутності вищезазначених осіб) та пошкодженнями завданими внаслідок скоєння ДТП є неможливим.

Згідно платіжних доручень № 13031 від 15.10.2012 р. та № 13032 від15.10.2012р.,виплата страхового відшкодування здійснювалася на підставі страхового акту Позивача № ПССКА-1632 від 12.10.2012 р.

Згідно платіжного доручення № 14495 від 09.11.2012 р., виплата страхового відшкодування здійснювалася на підставі страхового акту Позивача № ПССКА-1632/1 від 09.11.2012р.

Відповідно до п.11 вищезазначених актів, підставою для визначення розміру збитку с рахунки-фактури ІП «АІС-Харків» (СТО) № Ш2-А98 від 20.09.2012 р., № 3942 від 19.09.2012 р., згідно з якими, вартість ремонту автомобіля зазначена з урахуванням податку на додану вартість.

Проте, відповідно до вимог ст.36,2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за. умдвд отримання страховиком доку мемадьнрго підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до п. 14.7. частини 2 Договору, для прискорення процедури врегулювання, Страховик може попередньо сплатити частину страхового відшкодування безпосередньо на ремонтне підприємство для забезпечення початку відновлювального ремонту. Після документального підтвердження цільового використання цієї частини страхового відшкодування. Страховик виплачує залишок страхового відшкодування.

Відповідно до п. п. 9.2.17. п. 9.2, частини 2 Договору, після виплати страхового відшкодування по будь-якому страховому випадку окрім «Викрадення», Страхувальник зобов'язаний надати відремонтований транспортний засіб для огляду Страховиком, про що складається акт огляду, який додасться до документів про виплату страхового відшкодування.

Оскільки, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ становить 5560,27 грн, то відповідно до вищезазначеної статті Закону, Позивач мав зменшити суму страхового відшкодування на суму ПДВ і лише отримавши документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту, збільшити суму страхового відшкодування в розмірі ПДВ

Проте, доказів факту проведеного ремонту (наприклад акту виконаних робіт або акту огляду відремонтованого автомобіля) Позивач до цієї позовної заяви не додав.

Окрім того, відповідач зазначає про те, що Позивач надав суду копії нарядів-замовлень № Ш1-034966 від 29.12.2012 р. та № Ш2-А04012 від 27.12.2012 р. в яких зазначено, що вони є актами виконаних робіт.

Крім того, відповідно до п. п. 15.1.3. п. 15.1. частини 2 Договору, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення Страховика про факт настання страхового випадку (п. 11.8 частини 2 цього Договору) без поважних на це причин, які підтверджені документально.

Відповідно до п. 11.8. частини 2 Договору, в разі настання страхового випадку Страхувальник/водій зобов'язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту настання події надати Страховику письмову заяву із зазначенням обставин пригоди, інформації про інших учасників пригоди, характеру збитку та наявності потерпілих.

ДТП відбулася 05.09.2012 р., а Заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування була отримана Позивачем 19.09.2012 р., що с порушенням п. 11.8. частини 2 Договору і підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

У позовних матеріалах відсутні документально підтверджені поважні причини пропуску строку подання Страхувальником/водієм вищезазначеної заяви Позивачу.

Враховуючи даний факт, вбачається, що Позивач не був зобов'язаний здійснювати це страхове відшкодування, а відповідно, не має підстав для здійснення Відповідачем регресного відшкодування.

Проте, ці акти оформлені в односторонньому порядку, оскільки на них є підпис і відтиск печатки лише зі сторони Виконавця.

Відповідач зазначає, що сума 4330,78 грн. з ПДВ вказана у наряді-замовлені № Ш1-034966 від 29.12.2012 р. не співпадає з сумами вказаними у рахунках фактурах № Ш2-А98 від 20.09.2012 р. на 610,35 грн. та № 3942 від 19.09.2012 р. на 5149,4 грн.

Також, ці копії актів виконаних робіт не засвідчені належним чином і не можуть вважатися належними та допустимим доказами у справі.

Відповідач просить з огляду на викладене в позові відмовити повністю.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до статті 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхувальником виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічне положення міститься в статті 993 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною першою статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах.

Приписами частини першої статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши та дослідивши матеріали справи і подані сторонами докази, оцінив їх в сукупності та прийшов до висновку, що позовні вимоги не є документально та нормативно обґрунтованими, спростовані відповідачем,

Також, відповідач вважає, що Позивач має дати пояснення чому в розрахунках сум страхового відшкодування від 12.10.2012 р. і від 09.11.2012 р. є посилання на договір страхування № 28-2828-0157/411 від 01.11.2011 р., дата якого не співпадає з датою Додатку від 25.11.2010 р. та надати копію вищезазначеного договору при його наявності.

Відповідно до п. п.9.4.5. п.9.4. частини 2 Договору, Страховик був зобов'язаний у разі наявності інших учасників ДТП, запропонувати їм прийняти участь в огляді і повідомити їх про місце та час огляду рекомендованим листом чи телеграмою.

Однак, в акті огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектній відомості) від 19.09.2012 р. зазначено, що при огляді транспортного засобу були присутні лише його водій Маслина В, І. та представник Позивача. Інший учасник ДТП Кузьменко М. С. (або його представник) в даному акті не вказані.

Крім дого, позовні матеріали, не містять листа чи телеграми, якими Позивач мав повідомити іншого учасника ДТП про місце та час огляду пошкодженого транспортного засобу.

Отже, відповідач вважає що позивач порушив п. п.9.4.5. п.9.4. частини 2 Договору, провівши огляд пошкодженого автомобіля в односторонньому порядку, що унеможливило зацікавлену сторону прийняти участь у визначені обсягу заподіяного збитку.

А заява про виплату страхового відшкодування по даній ДТП в порядку регресу була надіслана Позивачем на адресу Відповідача лише 25.02.2013 р.

Згідно платіжних доручень № 13031 від 15.10.2012 р. та № 13032 від15.10.2012р.,виплата страхового відшкодування здійснювалася на підставі страхового акту Позивача № ПССКА-1632 від 12.10.2012 р.

Згідно платіжного доручення № 14495 від 09.11.2012 р., виплата страхового відшкодування здійснювалася на підставі страхового акту Позивача № ПССКА-1632/1 від 09.11.2012р.

Відповідно до п.11 вищезазначених актів, підставою для визначення розміру збитку с рахунки-фактури ІП «АІС-Харків» (СТО) № Ш2-А98 від 20.09.2012 р., № 3942 від 19.09.2012 р., згідно з якими, вартість ремонту автомобіля зазначена з урахуванням податку на додану вартість.

Проте, відповідно до вимог ст.36,2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за. умдвд отримання страховиком доку мемадьнрго підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до п. 14.7. частини 2 Договору, для прискорення процедури врегулювання, Страховик може попередньо сплатити частину страхового відшкодування безпосередньо на ремонтне підприємство для забезпечення початку відновлювального ремонту. Після документального підтвердження цільового використання цієї частини страхового відшкодування. Страховик виплачує залишок страхового відшкодування.

Відповідно до п. п. 9.2.17. п. 9.2, частини 2 Договору, після виплати страхового відшкодування по будь-якому страховому випадку окрім «Викрадення», Страхувальник зобов'язаний надати відремонтований транспортний засіб для огляду Страховиком, про що складається акт огляду, який додасться до документів про виплату страхового відшкодування.

Оскільки, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ становить 5560,27 грн, то відповідно до вищезазначеної статті Закону, Позивач мав зменшити суму страхового відшкодування на суму ПДВ і лише отримавши документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту, збільшити суму страхового відшкодування в розмірі ПДВ

Проте, доказів факту проведеного ремонту (наприклад акту виконаних робіт або акту огляду відремонтованого автомобіля) Позивач до цієї позовної заяви не додав.

Крім того, відповідно до п. п. 15.1.3. п. 15.1. частини 2 Договору, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення Страховика про факт настання страхового випадку (п. 11.8 частини 2 цього Договору) без поважних на це причин, які підтверджені документально.

Відповідно до п. 11.8. частини 2 Договору, в разі настання страхового випадку Страхувальник/водій зобов'язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту настання події надати Страховику письмову заяву із зазначенням обставин пригоди, інформації про інших учасників пригоди, характеру збитку та наявності потерпілих.

ДТП відбулася 05.09.2012 р., а Заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування була отримана Позивачем 19.09.2012 р., що с порушенням п. 11.8. частини 2 Договору і підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

У позовних матеріалах відсутні документально підтверджені поважні причини пропуску строку подання Страхувальником/водієм вищезазначеної заяви Позивачу.

Враховуючи даний факт, вбачається, що Позивач не був зобов'язаний здійснювати це страхове відшкодування, а відповідно, не має підстав для здійснення Відповідачем регресного відшкодування.

Окрім того, відповідач зазначає про те, що Позивач надав суду копії нарядів-замовлень № Ш1-034966 від 29.12.2012 р. та № Ш2-А04012 від 27.12.2012 р. в яких зазначено, що вони є актами виконаних робіт.

Проте, ці акти оформлені в односторонньому порядку, оскільки на них є підпис і відтиск печатки лише зі сторони Виконавця.

Відповідач зазначає, що сума 4330,78 грн. з ПДВ вказана у наряді-замовлені № Ш1-034966 від 29.12.2012 р. не співпадає з сумами вказаними у рахунках фактурах № Ш2-А98 від 20.09.2012 р. на 610,35 грн. та № 3942 від 19.09.2012 р. на 5149,40 грн.

Також, ці копії актів виконаних робіт не засвідчені належним чином і не можуть вважатися належними та допустимим доказами у справі.

А тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно ст.49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9, 25, 27 Закону України "Про страхування", Цивільного кодексу України та ст.ст.3, 12, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.07.2015 р.

Суддя Долінська О.З.