КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа№ 5011-47/17773-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Алданової С.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача Антоненко І.В. - дов. №01-005 від 19.01.2015 р.

від ВДВС не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства

«Укрстальконструкція»

на ухвалу

господарського суду міста Києва

від 18.05.2015 р. (суддя Цюкало Ю.В.)

за скаргою Приватного акціонерного товариства

«Укрстальконструкція»

на дії Відділу державної виконавчої служби

Печерського районного управління юстиції

в місті Києві

у справі №5011-47/17773-2012

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Житомирський завод огороджувальних конструкцій»

(далі - ПАТ «Житомирський завод

огороджувальних конструкцій»)

до Приватного акціонерного товариства

«Укрстальконструкція»

(далі - ПрАТ «Укрстальконструкція»)

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2015 р. у справі №5011-47/17773-2012 в задоволенні скарги ПрАТ «Укрстальконструкція» про визнання дій державного виконавця неправомірними, визнання недійсною постанови про стягнення з боржника виконавчого збору - відмовлено.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, ПрАТ «Укрстальконструкція» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати, скаргу на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві задовольнити. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що під час нового розгляду скарги судом першої інстанції не враховано обов'язкових вказівок Вищого господарського суду України (постанова від 04.03.2015 р.), не взято до уваги, що примусове виконання наказу господарського суду міста Києва у справі №5011-47/17773-2012 не відбувалося, оскільки між позивачем та відповідачем на стадії виконання рішення укладено мирову угоду, яку затверджено судом тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №5011-47/17773-2012 за апеляційною скаргою ПрАТ «Укрстальконструкція» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 07.07.2015 року.

В судове засідання з'явився представник відповідача, представники позивача та Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Відповідно до ст. 99 ГПК України справи в апеляційній інстанції переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням передбачених у цьому розділі особливостей. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується наданими суду першої інстанції правами.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (п.п. 3.9.1, 3.9.2) встановлено, що за змістом ст. 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення позивача та Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві (том 5 а.с. 94, 96) про дату, час та місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, з огляду на приписи ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне скаргу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача (апелянта) в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати за наведених в скарзі підстав, й скаргу на дії державного виконавця задовольнити повністю.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника апелянта, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню за таких обставин.

Так, як встановлено матеріалами справи, 11.03.2014 р. ПрАТ «Укрстальконструкція» звернулося до господарського суду міста Києва зі скаргою про визнання дій державного виконавця неправомірними, визнання недійсною постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Зокрема, скаржник просив: визнати недійсною постанову від 26.02.2014 р. ВП №38620971 про стягнення з боржника (ПрАТ «Укрстальконструкція») виконавчого збору; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві повернути стягувачу (ПАТ «Житомирський завод огороджувальних конструкцій») накази господарського суду міста Києва від 29.05.2013 р. №5011-47/17773-2012; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві завершити виконавчі провадження №38620971 та №38621683, відновлені постановами про відновлення виконавчого провадження від 03.02.2014 р.; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві повернути сплачений боржником виконавчий збір в сумі 178 541,98 грн.

В обґрунтування скарги ПрАТ «Укрстальконструкція» посилалося на те, що Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві не було розпочате примусове виконання рішення суду, не було розпочате звернення стягнення на кошти та інше майно відповідача, тому не було підстав для стягнення з боржника виконавчого збору, після подачі позивачем заяви про повернення судових наказів державний виконавець зобов'язаний був зупинити проведення виконавчих дій та здійснити необхідні заходи, встановлені ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», однак таких дій державним виконавцем вчинено не було тощо.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.09.2014 р. у справі №5011-47/17773-2012, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 р., в задоволенні скарги ПрАТ «Укрстальконструкція» відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2015 р. вищезгадані судові рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи ухвалу та постанову обох судових інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначав, що господарські суди відмовили в задоволенні заяви з огляду на те, що боржник самостійно не виконав у встановлений державним виконавцем строк рішення господарського суду в даній справі, а тому орган Державної виконавчої служби правомірно прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Проте, Вищий господарський суд України не погодився з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій вважаючи, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується, якщо боржником в установлений для цього строк рішення господарського суду добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове його виконання.

Заслухавши пояснення представника скаржника, повторно розглянувши матеріали справи, місцевий суд не знайшов підстав для задоволення скарги.

Так, відхиляючи скаргу відповідача суд першої інстанції посилався на те, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки останнім в строк не виконано наказ господарського суду міста Києва від 29.05.2013 р. №5011-47/17773-2012. Так, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню (ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження») тощо.

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, як встановлено матеріалами справи, рішенням господарського суду міста Києва від 05.03.2013 р. у справі №5011-47/17773-2012 позов задоволено в частині стягнення з відповідача 1 621 692,72 грн. основного боргу, 106 340,51 грн. пені, 21 326,37 грн. 3% річних, 36 060,20 грн. судових витрат; відповідача зобов'язано прийняти виготовлену продукцію відповідно до умов договору поставки від 30.12.2011 р. №12/05, 12/06 на підставі накладної від 06.07.2012 р. №2839 в об'ємі 986, 537 тонн на загальну суму 11 361 946,63 грн. та накладної від 17.08.2012 р. №2860 в об'ємі 791,121 тонн на загальну суму 9 111 340,56 грн. та належним чином оформити документи, необхідні для здійснення розрахунків.

На виконання згаданого рішення видано судові накази від 29.05.2013 р. та постановами від 26.06.2013 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавчі провадження ВП №38620971 та ВП №38621683 й надано строк боржнику для добровільного виконання рішення господарського суду.

Натомість відповідач оскаржив судове рішення й Київський апеляційний господарський суд ухвалою від 20.06.2013 р. прийняв апеляційну скаргу до провадження, в зв'язку з цим постановою державного виконавця від 16.09.2013 року накази господарського суду було повернуто суду. В подальшому відповідач відмовився від апеляційної скарги й ухвалою від 05.08.2013 р. Київський апеляційний господарський суд прийняв відмову від скарги.

ПАТ «Житомирський завод огороджувальних конструкцій» подало скаргу на дії органу Державної виконавчої служби України та просило суд визнати недійсними постанови державного виконавця про повернення виконавчих документів, а також поновити виконавче провадження з виконання наказів господарського суду від 29.05.2013 року. Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2013 р. скаргу задоволено частково, зокрема, визнано незаконними постанови державного виконавця від 16.09.2013 р. про повернення виконавчих документів.

Постановами від 03.02.2014 р. державний виконавець відновив виконавчі провадження ВП №8620971 і ВП №38621683.

З підстав невиконання боржником в добровільному порядку рішення господарського суду майнового характеру в строк, встановлений постановою від 26.06.2013 р. про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві 26.02.2014 р. винесено постанову ВП №38620971 про стягнення з боржника виконавчого збору розмірі 178 541,98 грн., який останнім сплачено 28.02.2014 року.

Не зважаючи на це, Київський апеляційний господарський суд вважає, що постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 26.02.2014 р. про стягнення з боржника виконавчого збору є незаконною та має бути визнана недійсною.

Так, на підставі ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Проте, як видно з матеріалів справи, доказів проведення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві будь-яких примусових дій з виконання наказів господарського суду міста Києва від 29.05.2013 р. у справі №5011-47/17773-2012 в справі немає.

Крім цього, на підставі ч. 1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, які містяться в постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Однак, згідно тексту оскарженої ухвали місцевим судом не досліджено обставин щодо того, чи було вчинено державним виконавцем будь-які дії, спрямовані на примусове виконання наказів господарського суду міста Києва від 29.05.2013 р. у справі №5011-47/17773-2012, оскільки за висновком суду касаційної інстанції сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (п. 9.13) передбачено, що за результатами розгляду скарги на дії ДВС виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, врахувавши висновки Вищого господарського суду України (постанова від 04.03.2015 року), апеляційний господарський суд дійшов висновку, що дії державного виконавця в частині винесення постанови про стягнення з відповідача виконавчого збору від 26.02.2014 р. ВП №38620971 є незаконними, відтак згадана постанова має бути визнана недійсною.

За таких обставин, погоджуючись із доводами апелянта, апеляційний господарський вважав, що місцевим судом неповно з'ясовано обставини справи, надано їм неналежну правову оцінку, висновки суду не обґрунтовано обставинами й матеріалами справи, а тому дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги й скасування оскарженої ухвали суду з прийняттям відповідного рішення про задоволення апеляційної скарги ПрАТ «Укрстальконструкція».

Постановою пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» (п. 22) передбачено, що скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби оплачуються державним митом відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 р. №7-93 «Про державне мито». Інші витрати, пов'язані з розглядом таких скарг, включаючи й витрати для надання юридичної допомоги, а також витрати, пов'язані з поїздками згідно зі ст. 248-25 ЦПК, ч. 5 ст. 49 ГПК покладаються судом у разі задоволення скарг - на відділ державної виконавчої служби, а в разі відмови в цьому - на заявника.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106, 121-2 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укрстальконструкція» задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва від 18.05.2015 р. у справі №5011-47/17773-2012 - скасувати.

Скаргу Приватного акціонерного товариства «Укрстальконструкція» на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві задовольнити частково:

визнати недійсною постанову Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві від 26.02.2014 р. ВП №38620971 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Укрстальконструкція» виконавчого збору в розмірі 178 541,98 грн.,

зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві повернути сплачений Приватним акціонерним товариством «Укрстальконструкція» виконавчий збір в сумі 178 541,98 грн.

В задоволенні решта скарги відмовити.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-б, код 34979022) на користь Приватного акціонерного товариства «Укрстальконструкція» (01001, м. Київ, вул. Городецького, 11-В, код 01412868) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №5011-47/17773-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

С.О. Алданова