РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015Справа №910/12541/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОСТЕЛ №1»

про стягнення 40 061,51 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Скляр І.М. - довіреність № 38 від 12.01.2015 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОСТЕЛ №1" про стягнення 40 061,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення умов Договору №118/09/13 про тимчасове підключення до електромереж від 02.09.2013 року не оплачено вартість спожитої електроенергії в розмірі 40 061,51 грн., вартість якої оплачено позивачем за умовами Договору на виконання електричної енергії №71012 від 10.12.1991 року, в зв'язку з чим позивачу відповідачем завдано збитки в розмірі 40 061,51 грн.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов стягнувши з відповідача на свою користь 40 061,51 грн. - збитків, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 17.06.2015 року.

В судове засідання, призначене на 17.06.2015 року представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання 17.06.2015 року не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача у судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи на 01.07.2015 року.

01.07.2015 року представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 20.05.2015 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 01.07.2015 року представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 01.07.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХОСТЕЛ №1» (далі по тексту - відповідач, споживач) укладено Договір №118/09/13 про тимчасове підключення до електромереж (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) ПОСТАЧАЛЬНИК відпускає електроенергію СПОЖИВАЧУ до використання, а СПОЖИВАЧ своєчасно сплачує за електроенергію для обслуговування нежитлового приміщення офісу проспекту Червонозоряний, 15/7 в м. Києві.

Відповідно до п. 3.1. Договору, споживач зобов'язаний здійснювати оплату електроенергії та за використання електромереж їх власнику не пізніше 20 числа місяця згідно показників лічильника.

Згідно з п. 5.2. Договору, споживач зобов'язаний вносити платежі не пізніше 20 числа кожного місяця.

Електропостачання на нежитлове приміщення по проспекту Червонозоряний, 15/7 в м. Києві здійснюється на підставі Договору на використання електричної енергії від 10.12.1991 року №71012 (о/р 3271012) (далі по тексту - Договір від 10.12.1991р.), який було укладено з Житловим управління «Південне» дочірнього підприємства «ЕКОС» холдингової компанії «Київміськбуд» та Підприємством Київські кабельні мережі ВЕО «Київенерго».

01.11.2012 року до Договору від 10.12.1991р. укладено Додаткову угод, згідно якої «Сторона 2» - Житлове управління «Південне» дочірнього підприємства «ЕКОС» Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» передає всі права та зобов'язання, що визначені Договором від 10.12.1991р. №71012 (о/р 3271012) та додатками до нього «Стороні - 3», а саме: Товариству з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр».

Адміністративна будівля за адресою: м. Київ, просп. Червонозоряний, 15/7 використовується відповідачем згідно умов Договору оренди нежитлового приміщення №2/УМ від 01.03.2013 року (далі по тексту - Договір оренди), який укладений між Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хостел №1». Приміщення передано згідно акту приймання - передачі приміщень від 11 березня 2013року.

Згідно додаткової угоди №1 від 01 березня 2013 року до Договору оренди: «Орендар здійснює відшкодування спожитої електричної енергії, на підставі Договору, який укладає з обслуговуючою організацією, на утриманні якої знаходиться будинок, а саме: ТОВ «Перший український експертний центр».

06.03.2014 року позивачем отримано попередження про припинення електропостачання №3271012/03, яким повідомлено, що заборгованість позивача за спожиту електричну енергію згідно особового рахунку №3271012 на 06.03.2014 року становить 77 697,42грн. (з пред'явленої заборгованості, заборгованість «Відповідача» перед «Позивачем» становить 40 061,51 грн.)

Однак, оскільки Договір від 10.12.1991р. із ПАТ «Київенерго» підписано безпосередньо з Позивачем згідно особового рахунку №3271012, а Відповідач лише компенсував за спожиту електроенергію по будинку, який знаходився у нього в користуванні, Позивач за власний рахунок оплатив витрати Відповідача (в частині споживання електроенергії за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний, 15/7).

10.06.2014 року позивачем відповідачу направлена претензія №1810 від з вимогою погашення заборгованості в розмірі 40 061,51 грн., однак вказана вимога залишена без відповіді а заборгованість неоплаченою.

Факт оплати позивачем 77 697,42 грн., в якості заборгованості за спожиту електроенергію за Договором від 10.12.1991р., підтверджується платіжним дорученням №287 від 18.03.2014 року на суму 76 194,82 грн. та платіжним дорученням №288 від 18.03.2014 року на суму 1 50260 грн. (загальна суму 77 697,42грн.)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем в порушення умов Договору №118/09/13 про тимчасове підключення до електромереж від 02.09.2013 року не оплачено вартість спожитої електроенергії в розмірі 40 061,51 грн., вартість якої оплачено позивачем за умовами Договору на виконання електричної енергії №71012 від 10.12.1991 року, в зв'язку з чим позивачу відповідачем завдано збитки в розмірі 40 061,51 грн. які відповідач просить стягнути з відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Стаття 173 ГК України визначає, що господарським зобов'язанням визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати у томі числі з господарського договору.

Згідно з ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1, 2 ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство, як правило, виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому такий зв'язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем в порушення умов Договору №118/09/13 про тимчасове підключення до електромереж від 02.09.2013 року не оплачено вартість спожитої електроенергії в розмірі 40 061,51 грн., вартість якої оплачено позивачем за умовами Договору на виконання електричної енергії №71012 від 10.12.1991 року, в зв'язку з чим позивач поніс збитки в розмірі 40 061,51 грн.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що позивачем доведено наявності прямого та безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та сумою збитків у розмірі 40 061,51 грн., які поніс позивач в якості оплати вартості спожитої відповідачем електричної енергії.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 40 061,51 грн. - збитків, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОСТЕЛ №1» (02002, м. Київ, ВУЛИЦЯ МИКІЛЬСЬКО-СЛОБІДСЬКА, будинок 2-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (04060, м. Київ, ВУЛИЦЯ БЕРЛІНСЬКОГО, будинок 15, ) 40 061 (сорок тисяч шістдесят одну) грн. 51 коп. - збитків, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 06.07.2015 року.