РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2015№910/10737/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕВС"

до Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП"

про стягнення 136 481,38 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Хахановський А.В. - предст. за довір

Рішення прийняте 10.07.2015, у зв'язку з оголошенням перерви з 01.07.2015 по 08.07.2015, з 08.07.2015 по 10.07.2015.

У судовому засіданні 10.07.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕВС" до Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" про стягнення 136 481,38 грн. заборгованості на підставі Договору оренди №169 А/ДН-09.14 від 10.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2015 порушено провадження у справі №910/10737/15, розгляд справи призначений на 25.05.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.05.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 17.06.2015.

В судовому засіданні 17.06.2015, оголошено перерву на 01.07.2015.

В судовому засіданні 01.07.20153, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 08.07.2015.

В судовому засіданні 08.07.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 10.07.2015.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог з посиланням на укладення договору оренди на вкрай невигідних умовах. При цьому, відповідач зазначив про завищення позивачем штрафних санкцій та курсової різниці.

В судовому засіданні 10.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

10.09.2014 між позивачем (орендодавець за договором) та відповідачем (орендар за договором) укладений договір №169 А/ДН-09.14 (далі - договір), за умовами якого, орендодавець зобов'язується передати орендарю за плату та на певний строк, у тимчасове користування майно, яке є власністю орендодавця, а орендар - прийняти таке майно для використання у власній господарській діяльності, сплачувати орендодавцю орендну плату на умовах даного договору та повернути таке майно орендодавцю у визначений даним договором строк.

Найменування, комплектність, технічні характеристики, строк оренди та вартість майна (з урахування індексації), яке передається орендареві у тимчасове користування за цим договором, визначаються та узгоджуються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, розмір орендної плати, порядок її сплати визначається та узгоджуються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору.

Представник орендаря, який від імені останнього отримує майно від орендодавця, повинен мати належним чином вписану та оформлену довіреність на право отримання майна у тимчасове користування за актом приймання-передачі (п. 5.2).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представника сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2015 включно, а в частині виконання грошових зобов'язань щодо повернення орендованого майна від орендаря до орендодавця - до моменту повного та належного їх виконання, згідно п. 11.1 договору.

Відповідно до специфікації (додаток №1 до договору), передано наступне майно передано в оренду: газ/бензиновий навантажувач HELI CPQYD 18RcGік виготовлення: 2013 рік, серійний номер: 250181В4842, номер замовлення: HL4/13J, розмір орендної плати - 13 200,00 грн., вартість майна з ПДВ - 248 872,80 грн.

Відповідно до специфікації, сторони погодили наступний порядок передачі майна: орендодавець зобов'язується передати визначене цією специфікацією майно орендарю, а орендар - таке майно прийняти у тимчасове користування на протязі 5 робочих днів з моменту підписання сторонами даної специфікації та зарахування на відповідний розрахунковий рахунок орендодавця страхового платежу згідно з п. 5.8 договору, в залежності від того, яка подія настане останньою. Зобов»язання орендодавця по передачі майна в оренду вважаються виконаними в повному обсязі з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна (додаток №2 до договору).

Місце передачі та повернення майна: передача майна здійснюється за місцезнаходженням орендодавця, за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.-к Праці, 2-А. Повернення майна здійснюється за місцезнаходженням орендодавця за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.-к Праці, 2-А.

Майно передається в оренду строком на 3 календарних місяці, перебіг якого починається з моменту підписання сторонами акту приймання-передача майна.

Відповідно до п. 6.1, 6.2 специфікації сторони погодили, що розмір орендної плати на місяць складає: 13 200,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % 2200,00 грн., при умові, що орендар буде використовувати орендоване майно в порядку однозмінного режиму роботи, який не повинен перевищувати 8-ми мотогодин на добу або 176 мотогодин на місяць. В разі використання орендованого майна орендарем понад встановленого в даному пункті погодинного обмеження, орендар зобов'язується сплатити на користь орендодавця додаткові кошти у вигляді орендної плати в розмірі 75,00 грн. в т.ч. ПДВ - 12,50 грн., за кожну напрацьовану понад встановленого обмеження мотогодину використання орендованого майна, за окремо виставленим рахунком на протязі 3 банківських днів з моменту отримання такого рахунку від орендодавця. Інформація щодо кількості фактично напрацьованих орендованим майном мотогодини фіксується спеціальним пристроєм, який встановлений безпосередньо на орендованому майні.

Сторони визначили, що зазначений вище розмір орендної плати, у відповідності до встановленого міжбанківським валютним ринком (МБВР) курсу продажу доларів США за гривні, на день укладання даної специфікації еквівалентний 1000,00 дол. США. Курс МБВР зазначеної вище валюти на день укладання специфікації складає 13,20 грн. за 1,00 дол. США, згідно оприлюдненої на сайті в мережі Інтернет "Мінфін" інформації "Міжбанк".

Сторони домовились, що на день здійснення орендарем орендної плати, встановлений МБВР курсу доларів США за гривні зміниться в сторону збільшення більше ніж на 1% по відношенню до курсу МБВР, визначеного даною специфікацією на момент її підписання сторонами, то сума такого орендного платежу у день оплати за формулою: ПСП = (К2/К1)*СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає оплаті покупцем постачальнику, СП - сума платежу зва товар, визначена умовами відповідної специфікації, К2 - курс продажу банками доларів США за гривні на міжбанківському валютному ринку, зафіксований на момент закриття торгів у день платежу, К1 - курс гривні до долару США визначений сторонами на дату укладання та підписання відповідної специфікації, зазначений в специфікації за яким визначається вартість товару. Сторони визначили, що показник К2 дорівнює курсу продажу банками доларів США за гривні на міжбанківському валютному ринку, що зафіксований на момент закриття торгів у день платежу, згідно оприлюдненої на сайті в мережі Інтернет "Мінфін" інформації .

Якщо показник К2 не можливо встановити з причин відсутності доступу до сайту в мережі Інтернет "Мінфін", то такий показник визначається згідно оприлюдненої інформації такого роду на сайті в мережі Інтернет "Ukrdealing. Ваш фінансовий гід".

В разі, якщо в день здійснення оплати відповідного орендного платежу в гривнях орендар порушить вимоги даного пункту та здійснить платіж без врахування такого курсу, орендар зобов'язується сплатити на користь орендодавця штраф в розмірі 1% від визначеної у специфікації вартості майна.

В такому випадку орендодавець має право самостійно визначити суму здійсненого орендарем платежу в гривнях за курсом МБВР відповідної валюти та пред'явити орендарю вимогу про сплату курсової різниці, при цьому сума платежу визначається за курсом МБВР відповідної валюти на день пред'явлення такої вимоги. Орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю курсову різницю протягом 2 банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги.

Відповідно до п.6.4 специфікації, за тимчасове користування майном орендар зобов'язується сплачувати на користь орендодавця орендну плату щомісячно, наступним чином: за перший місяць оренди майна, орендар вносить на користь орендодавця орендну плату визначеному данною специфікацією розмірі на протязі 3 банківських днів з моменту підписання даної специфікації.За кожний наступний місяць оренди майна, орендар зобовязується вносити на користь орендодавця орендну плату у визначеному данною специфікацією розмірі до 27-го числа кожного місяця, що передує кожному наступному місяцю оренди майна.

Відповідно до акту від 17.09.2014, орендодавець передав, а орендар прийняв техніку за договором оренди №169 А/ДН-09.14. Об»єкт оренди отримав представник орендаря за довіреністю №297 від 15.09.2014, яка долучена до матеріалів справи.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало - виникнення у відповідача заборгованості за 2 місяці у розмірі 26 400,00 грн., у зв'язки з чим позивач зазначає про обов'язок відповідача в порядку п. 8.4 договору, сплатити неустойку у вигляді пені - 312,97 грн. та штрафу - 49 774,56 грн.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За правовою природою укладені між сторонами Договори є договорами оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Твердження відповідача викладені у відзиві на позов стосовно укладення договору оренди №169 А/ДН-09.14 від 10.09.2014 відбулось під впливом тяжкої обставини, судом визнані не обґрунтованими та не доведеними належними і допустимими доказами. Крім того, доказів визнання його недійсним відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач зазначає, що заборгованість у відповідача за договором оренди виникла за березень та квітень 2015 року у розмірі 26 400,00 грн., яку відповідач повинен був сплатити до 27 числа січня та лютого 2015 року відповідно.

13.03.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою №_2-Т/02_, про сплату курсової різниці та заборгованості з орендної плати в розмірі 26 400,00 грн.

Вимога залишена без відповіді та задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, доказів погашення заборгованості за оренду у лютому та березні 2015 року, відповідач суду не надав, тому вимоги про її стягнення - обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Позивач розраховує пеню за період з 03.02.2015 по 13.03.2015 на суму 26 400,00 грн.

При цьому, слід зазначити наступне.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013).

При цьому, умовами специфікації до договору, сторони погодили, що за кожний наступний місяць оренди май на, орендар зобов'язаний сплачувати на користь орендодавця орендну плату у визначеному даною специфікацією розмірі до 27 числа кожного місяця, що передує кожному наступному місяцю оренди майна.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року (п.1.9 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013).

Таким чином, неустойку в порядку п. 8.4 договору (на підставі якого позивач заявив до стягнення неустойку) необхідно розраховувати за кожний прострочений платіж окремо.

Таким чином, за прострочення орендної плати за лютий 2015 року, необхідно починати розраховувати з 27.01.2015, за березень 2015 року - з 27.02.2015.

Однак, позивач у розрахунку визначив період з 03.02.2015 по 13.03.2015, тому з урахуванням цього, суд не виходив за межі вказаних періодів та здійснив перерахунок наступним чином: 13200,00 грн. з 03.02.2015 по 13.03.2015 = 614,07 грн.; 13 200,00 грн. - 27.02.2015 по 13.03.2015 = 287,51 грн.

Таким чином, пеня підлягає задоволенню у розмірі 901, 58 грн.

Щодо курсової різниці заявленої до стягнення слід зазначити наступне.

З банківських виписок вбачається, що відповідач здійснював сплату орендної плати без урахування курсової різниці передбаченої п. 6.2 договору специфікації.

Враховуючи абзац 2 п. 6.2 специфікації, курсову різницю на платіж 13 200,00 грн. сплачені 15.09.2014 та 21.10.2014 позивач розрахував безпідставно, оскільки курс за 1 долар США на вказану дату становив 12, 90310 грн. та 12,95058 грн.

За перерахунком суду, щодо інших платежів крім вищевказаних, курсова різниця, що підлягає стягненню з відповідача становить - 20 185, 43 грн. (28.11.2014 - 14,96927 грн. за 1 дол. США, 06.02.2015 - 23,13058 грн. за 1 дол. США, 10.03.2015 - 21,73571 грн. за 1 дол. США, 13.03.2015 - 21,61606 грн. за 1 дол. США).

Щодо не сплаченого платежу за лютий та березень 2015 року у розмірі 26 400,00 грн., суму курсової різниці позивач вірно розрахував станом на 13.03.2015 (враховуючи абзац 5 п. 6.2 специфікації), однак курс долара США на вказану дату становив 21,61606 грн., а не 21,65 грн., як вказує позивач, тому курсова різниця за вказані місяці підлягають стягненню з відповідача у розмірі 16 839, 99 грн., а не 16 899, 99 грн.

Суд перевірив розрахунок штрафу нарахований в порядку п. 8.4 договору та визнав його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у заявленому розмірі 49 774,56 грн.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: сума основного боргу - 26 400,00 грн., пеня - 901, 58 грн., курсова різниця - 37 025,42 грн., штраф - 49 774, 56 грн.

Судові витрати в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства " С.А.Е. ГРУП" (01001, м. Київ, вул. Інститутська, 16, офіс 22, код 38361861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зевс" (69083, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Східна, 9, код 25483198) суму заборгованості у розмірі 26 400,00 грн. (двадцять шість тисяч чотириста гривень 00 коп.), пеню - 901, 58 грн. (дев'ятсот одна гривня 58 коп.), штраф - 49 774,56 грн. (сорок дев'ять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні 56 коп.), курсову різницю - 37 025,42 грн. (тридцять сім тисяч двадцять п'ять гривень 42 коп.) та 2 282,02 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят дві гривні 02 коп.) судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 14.07.2015.

Суддя М.Є. Літвінова