ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа № 921/1209/14-г/9

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бойко С. М.,

суддів Марко Р. І.,

Якімець Г. Г.

при секретарі Борщ І.

за участю представників:

від позивача - Свірський Т.В.(представник за довіреністю)

від відповідача (скаржника)- Бутницька Н.М. -керівник

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства БК "Твій дім"

на рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2014 року

у справі № 921/1209/14-г/9 суддя Гевко В. Л.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕН"

до відповідача Приватного підприємства БК "Твій дім"

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.12.2014 року в справі №921/1209/14-г/9 частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕН". Стягнуто з Приватного підприємства БК "Твій дім" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕН", - 35 763 грн. 02 коп. основного боргу, 4268 грн. 20 коп. пені, 3512 грн. 50 коп. інфляційних втрат, 583 грн. 90 коп. трьох процентів річних, 9 866 грн. 80 коп. штрафу. В частині стягнення 3704 грн. 08 коп. основного боргу, припинено провадження на підставі п.1-1,ч.1 ст.80 ГПК України.

Підставою стягнення сум позовних вимог є встановлений судом першої інстанції факт неналежного виконання відповідачем умов договору поставки №271 від 28 травня 2013 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, на яку позивачем правомірно нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Судом припинено провадження в частині стягнення 3704,08 грн., оскільки 12.11.2014р. здійснена проплата на поточний рахунок №2060 ТОВ "СТеН" від ПП БК "Твій Дім" в розмірі 3704 грн. 08 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.12.2014 року в справі №921/1209/14-г/9 скасувати та передати справу на новий розгляд.

Підставою скасування рішення суду першої інстанції, апелянт зазначає неповне дослідження всіх обставин по справі: зміну головного бухгалтера на підприємстві, відсутність первинних документів, в тому числі видаткових і податкових накладних. Як наслідок, відповідач не може достовірно встановити суму заборгованості перед позивачем.

У відзиві на дану апеляційну скаргу, позивач заперечує проти її задоволення, просить рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2014 року в справі №921/1209/14-г/9 залишити без змін. При цьому вказує, що посилання відповідача на відсутність первинних бухгалтерських документів, як на підставу скасування рішення суду, є не обґрунтованим, оскільки не звільняє його від відповідальності. Також позивач зазначив, що в матеріалах справи є в наявності всі необхідні документи та підтвердження виконання свого обов'язку позивачем.

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про витребування доказів, а саме податкових накладних. Дане клопотання було відхилено оскільки в матеріалах справи містяться копії первинних документів, а саме накладних, які підписані уповноваженими представниками сторін, що підтверджують поставку товару належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу при цьому навів доводи аналогічні викладеним в ній, просив рішення господарського суду скасувати.

Представник позивача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, при цьому навів доводи аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного підприємства БК "Твій дім" - без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами 28 травня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТЕН" та Приватним підприємством Будівельна компанія "Твій Дім" укладено договір поставки №271 (далі по тексту - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується постачати (передавати) у власність Покупцеві Товар, вказаний в накладних. (п.2.1. Договору).

Надавати Покупцеві документи, які підтверджують якість та походження Товару. Товар, що постачається має відповідати за якістю вимогам ДСТУ, ТУ, сертифікатам якості чи якісним посвідченням. (п.п.2.1.2. Договору).

У відповідності до п.2.2. договору Покупець зобов'язаний оплатити Постачальнику вартість придбаного Товару, вказаного в рахунку чи накладній.

Надавати Постачальнику довіреність на уповноважену особу, якій доручається прийняти Товар, оформлену за усіма правилами документів бухгалтерської звітності. В довіреності обумовлюється назва та кількість отриманого товару. (п.п.2.2.2. Договору).

Доставка Товару здійснюється транспортом Покупця чи Постачальника за домовленістю (п.п.2.2.3. Договору).

Умовами Договору сторони погодили, що постачання (передача) Товару за кількістю і якістю здійснюється зі складу Постачальника. Передача Товару Постачальником здійснюється уповноваженій особі Покупця на підставі видаткової накладної з підписами уповноважених осіб та довіреності встановленого зразка.

Перехід права власності відбувається в момент передачі Товару, що оформляється видатковою накладною.(п.п. 3.1.-3.3. Договору).

Згідно п.п.4.1.-4.3 Договору Покупець здійснює попередній розрахунок за Товар шляхом сплати вартості Товару, вказаної в рахунку, на розрахунковий рахунок Постачальника.

Ціна договору складає вартість поставленого Товару в національній валюті України за видатковими накладними протягом терміну дії цього договору. Ціна Товару за цим договором визначається по кожному окремому факту поставки.

Згідно п.6.1. Договору, цей Договір набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Згідно Додаткової угоди №1 до Договору поставки №271 від 28.05.2013р., якою сторони дійшли згоди викласти п.4.1. Договору в наступній редакції :

Покупець здійснює розрахунок за Товар шляхом сплати вартості Товару, вказаної в рахунку, на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 7 (семи) календарних днів від дня отримання товару.

Додатковою угодою №1 до Договору поставки №271 від 28.05.2013р. від 14.11.2013р. сторони домовилися викласти п.4.1. договору в наступній редакції :

Покупець здійснює розрахунок за Товар шляхом сплати вартості Товару, вказаної в рахунку, на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дня отримання товару.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 712 ЦК України, ст. 265 ГК України).

Відповідно до ч 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із змісту ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач свої зобов'язання за Договором від 28.05.2013р. № 271 виконав належним чином, шляхом здійснення поставки Товару у період з 12.03.2014р. по 31.03.2014 р. згідно представлених накладних всього на суму 101581 грн. 42 коп.

Факт отримання товару підтверджується підписами представника відповідача в графі накладних про отримання товару від позивача. Зазначені накладні, також, завірені печаткою (штампом) ПП БК "Твій Дім". У цих накладних, як на підставу їх укладення, міститься посилання на Договір №271 від 28.05.2013р.

Проте, в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач за отриманий товар сплатив частково, в зв'язку з чим неоплаченим залишився поставлений товар на суму 39 467 грн. 10 коп.

Зазначена сума боргу підтверджується карткою рахунку 36.1. (а.с. 24) та Актом звірки розрахунків проведеним сторонами, станом на 26.06.2014р. (а.с. 25), підписаним представниками позивача і відповідача без будь-яких зауважень чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу Відповідача надіслана претензія від 29.08.2014р. №458 з вимогою про погашення заборгованості, а саме в місячний строк від дня отримання даної претензії суми боргу в розмірі 39 467 грн. 10 коп. Факт надсилання претензій підтверджено копією фіскального чека з копією конверта та відміткою поштового відділення "повернення за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.1. договору (із змінами, внесеними додатковими угодами від 16.07.2013р. та 14.11.2013р.) передбачено, що оплата вартості товару здійснюється Покупцем протягом 7-ми календарних днів (до 14.11.2013р.) та 14-ти календарних днів (з 14.11.2013р.) від дня отримання товару.

Як вбачається з довідки, виданої ПАТ "Державний ощадний банк України" відповідачем 12.11.2014р. під час розгляду справи в суді першої інстанції здійснена проплата на поточний рахунок №2060 ТОВ "СТеН" від ПП БК "Твій Дім" в розмірі 3704 грн. 08 коп.

Таким чином, за відповідачем перед позивачем, станом на час розгляду спору, рахується заборгованість за отриманий товар в сумі 35 763 грн. 02 коп.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 4 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, а в силу приписів частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відтак, виходячи з вищенаведеного колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача ПП БК "Твій Дім" - 35 763 грн. 02 коп. заборгованості за отриманий товар.

Провадження у справі в частині стягнення 3704 грн. 08 коп. основного боргу судом першої інстанції правильно припинено згідно до п. 11 частини 1 ст. 80 ГПК України із-за відсутності спору.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Із змісту статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем належними доказами підтверджено допущене відповідачем прострочення виконання грошових зобов'язань перед позивачем, що дає правові підстави останньому застосувати до відповідача відповідальність, передбачену статтею 625 Цивільного кодексу України.

При цьому право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних, встановлених ст. 625 ЦК України, є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Можливість нарахування 3% річних законодавець пов'язує з протиправною поведінкою відповідача, з фактом порушення грошового зобов'язання. Головним для визначення правової природи даної міри відповідальності є вказівка на невиконання грошового зобов'язання. При цьому, норми чинного законодавства не вимагають обов'язкового встановлення у договорі додаткового застереження щодо можливості застосування наслідків передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Також, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного Суду України від 15.11.2010р. №4/720).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нараховані 583 грн. 90 коп. - 3% річних та 3512 грн. 50 коп. - інфляційних витрат є такими, що заявлені позивачем правомірно із врахуванням умов Договору, зокрема, в частині строку сплати заборгованості, а тому правильно задоволені судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу, то суд зазначає наступне.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і сплата неустойки.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 статті 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, відповідно до п.5.4. Договору №271 від 28.05.2013р. сторони погодили, що за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до п.4.1. даного договору Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу та разовий штраф у розмірі 25% від неоплаченої суми за отриманий Товар.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення 9866 грн. 80 коп. штрафних санкцій як таких, що відповідають умовам укладеного договору між сторонами.

Стосовно нарахованої та заявленої до стягнення пені.

Згідно п.5.4. Договору №271 від 28.05.2013р. сторони погодили, що за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до п.4.1. даного договору Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому, як вбачається із накладних, товар був переданий позивачем та прийнятий відповідачем по накладних: №209 - 12.03.2014р., №262 - 13.03.2014р., №540 - 27.03.2014р., №613 - 31.03.2014р., №614 - 31.03.2014р., №615 - 31.03.2014р., №616 - 31.03.2014р., №617 - 31.03.2014р., №618 - 31.03.2014р.

Відповідно перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі зазначених накладних, розпочався з наступного дня від дня отримання товару.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається із позовних вимог, загальна сума пені за прострочення оплати обрахована позивачем у розмірі 4 268,80 грн. за період з 15.04.2014р. по 13.10.2014р. (180 днів прострочення).

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши правильність розрахунку проведеного судом першої інстанції щодо стягнення пені, колегія суддів погоджується з його висновком щодо розміру в сумі 4306 грн. 54 коп., яка є більшою від заявленої позивачем суми.

Висновок місцевого суду про стягнення пені у відповідності до заявлених позовних вимог є правильним та ґрунтується на вимогах норм процесуального права.

Отже, судом першої інстанції правильно стягнуто з відповідача 4268 грн. 80 коп. пені.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства БК "Твій дім" - відмовити.

2. Рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2014 року в справі №921/1209/14-г/9 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови виготовлений 13.07.2015 р.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Суддя Марко Р. І.

Суддя Якімець Г. Г.