ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Справа № 904/9836/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГончарука П.А.,
суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представників сторін
від стягувачаКость О.Г.,
від боржника Власенко Н.В.,
від органу ДВСне з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 року
у справі № 904/9836/13 Господарського суду Дніпропетровської області
за скаргоюПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на діїВідділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області
у справі № 904/9836/13 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДержавного підприємства "Криворізька теплоцентраль"
простягнення 3% річних у сумі 2569951,53 грн та інфляційних втрат у сумі 230704,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2014 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (надалі - Відділ примусового виконання рішень) винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 43171161 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2014 року у справі № 904/9836/13 на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37, ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з внесенням Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (надалі - ДП "Криворізька теплоцентраль") до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до суду із скаргою, в якій просила визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень щодо винесення постанови від 22.08.2014 року про зупинення виконавчого провадження ВП №43171161 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2014 року у справі № 904/9836/13; визнати недійсною постанову від 22.08.2014 року про зупинення виконавчого провадження ВП № 43171161 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2014 року у справі № 904/9836/13; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень поновити виконавче провадження ВП № 43171161 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2014року у справі № 904/9836/13, про що винести відповідну постанову, посилаючись на те, що зупинення виконавчого провадження щодо заборгованості, яка не підтверджена та виникла після 01.01.2013 року, суперечить Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року (суддя Петрова В.І.) скаргу було задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Верхогляд Т.А. (доповідач), суддів: Вечірко І.О., Паруснікова Ю.Б.) ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року у справі № 904/9836/13 скасовано, в задоволені скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії Державної виконавчої служби відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 року та залишити в силі ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року, посилаючись на порушення норми п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", абз. 6 п. 3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" та рішення Конституційного суду України від 13.12.2012 року за № 18-рп/2012 у справі № 1-26/2012.

Вищий господарський суд України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного судового акта, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2014 року у справі № 904/9836/13 з відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні у розмірі 230704,54 грн та 3% річних у розмірі 2569951,53 грн за період з вересня 2012 року по червень 2013 року, а також 56 013,12 грн судового збору.

03.02.2014 року на виконання даного рішення судом було видано наказ за № 904/9836/13.

22.08.2014 року виконавче провадження з виконання наказу № 904/9836/13 від 03.02.2014 року зупинено відповідно до вимог п. 15 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з внесенням ДП "Криворізька теплоцентраль" до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Задовольняючи скаргу позивача на дії Відділ примусового виконання рішень, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що орган Державної виконавчої служби протиправно визначив, яка сума підпадає під Закон України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", оскільки дія цього Закону поширюється на стягнення заборгованості, яка виникла до 1 січня 2013 року, і не поширюється на заборгованість, що виникла після цієї дати.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення виконавчого провадження, оскільки частина заборгованості виникла до 1 січня 2013 року, і діюче законодавство не передбачає зупинення виконавчого провадження у частині, а вимагає від державного виконавця зупинення виконавчого провадження повністю на весь період перебування боржника в Реєстрі ПЕК, про ще є відповідна інформація на сайті Державного підприємства "Енергоринок".

З такими висновками погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Таким чином, п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" підлягає застосуванню в контексті положень Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", який визначає коло осіб, на яких поширюється його дія, а також передумови його застосування.

Зокрема, відповідно до абз. 6 ч. п. 3.7 ст. 3 цього Закону на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 1 січня 2013 року, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, яка виникла до 01.01.2011 року, і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України.

Відтак, обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень здійснюється лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла до 01.01.2013 року. Тому, якщо заборгованість підприємства виникла після 01.01.2013 року, підстави для зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання рішень із стягнення цієї заборгованості відсутні.

Установивши у справі, яка переглядається, що частина заборгованості, яка стягується в примусовому порядку, виникла до 01.01.2013 року, а частина - після 01.01.2013 року, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність дій державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження про стягнення всієї суми заборгованості з підстав внесення боржника до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості.

Висновок суду апеляційної інстанції про неможливість часткового зупинення виконавчого провадження з мотивів відсутності правового врегулювання є помилковим, оскільки у ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" логічно закріплена правова норма, що виявляється при тлумаченні за допомогою висновку ступеня: якщо допускається прийняття вмотивованої постанови про зупинення всього виконавчого провадження з підстав, передбачених ст.ст. 37 і 38 цього Закону, то тим більш допускається зупиняти виконавче провадження лише в частині стягнень, які підпадають під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Заперечення наявності у державного виконавця такого обов'язку виключає досягнення мети правової норми, текстуально закріпленої в абз. 6 ч. п. 3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", щодо обов'язкового зупинення виконавчих проваджень та заходів з примусового виконання лише рішень із стягнення заборгованості, яка виникла до 01.01.2013 року, суперечить вимогам ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" щодо зобов'язання державного службовця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, та цим Законом, і призводить до порушення прав стягувача, на користь якого видано виконавчий документ, щодо отримання присуджених грошових коштів, які не підпадають під дію Закону.

За таких обставин, постанову суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню.

Дійшовши правильного висновку щодо поширення на правовідносини сторін норми абз. 6 ч. п. 3.7 ст. 3 цього Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", суд першої інстанції проте не в повній мірі правильно застосував цю норму, оскільки визнав неправомірними дії державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження з виконання рішення всієї заборгованості, в тому числі, і заборгованості, яка виникла до 01.01.2013 року. З урахуванням обставин справи, суду слід було з'ясувати розмір цієї заборгованості, і визнати недійсною постанову від 22.08.2014 року про зупинення виконавчого провадження ВП № 43171161 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2014 року у справі № 904/9836/13 лише в частині. Визнавши постанову недійсною повністю, за наявності підстав для визнання постанови недійсною лише в частині, наслідком чого є поновлення виконавчого провадження щодо всієї суми заборгованості відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", суд допустив порушення принципу рівності сторін у процесі (ст. 43 ГПК України, ст. 129 Конституції України) - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - який вимагає, щоб до всіх учасників судового процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково. Фактично суд самоусунувся від з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення скарги, не визначив, в якій частині необхідно виконати рішення суду, чим поставив сторону, що програла, у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

З наведених підстав ухвала суду першої інстанції також не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як така, що прийнята внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст.ст. 11110, 11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 року та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року у справі за № 904/9836/13 скасувати, а скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддяГончарук П.А.
СуддяКондратова І.Д.
СуддяСтратієнко Л.В.