ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 911/4806/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Акулової Н.В., Гольцової Л.А.,

за участю представників сторін: позивача - Сидоренко Ю.А. дов. №10/00-59 від 16 червня 2015 року та відповідача - Горєлікова І.В. дов. № 18 від 14 листопада 2014 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ПАТ "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 7 квітня 2015 року у справі Господарського суду Київської області за позовом ПАТ "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ПАТ "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" (далі - позивач) звернулось до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" (далі - відповідач) з позовом про стягнення солідарно боргу за генеральним кредитним договором № 14/07/00-KL від 30 січня 2007 року у сумі 6295029 доларів США 06 центів США, що за курсом НБУ станом на 6 жовтня 2014 року становить 81460798 гривень 37 коп. та 162872995 гривень 15 коп., а всього 244333793 гривні 52 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань з погашення боргу у встановлений строк.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 7 квітня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Соловйової Н.А. залишено без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 26 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26 лютого 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 7 квітня 2015 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм ст. ст. 35, 42 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначає, що зобов'язання за генеральним кредитним договором не припинилось у зв'язку з тим, що на момент розгляду спору відповідачем не повернуто борг.

Вказує, що відповідач неодноразово у своїх листах визнавав борг, що, на його думку, свідчить про переривання строку позовної давності у відповідності до вимог ст. 264 Цивільного кодексу України, а отже, на момент пред'явлення позову такий строк не сплив.

У відзиві на касаційну скаргу, з урахуванням доповнення № 05/517 від 16 червня 2015 року, ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" зазначає, що факти, встановлені під час розгляду справ № 5024/533/2012 та № 7/037-12, зокрема, сплив строку позовної давності для звернення позивача з вимогами за кредитним договором, свідчать про втрату останнім права задовольнити свої вимоги до відповідача.

Вважає, що зобов'язання за кредитним договором є припиненим, оскільки припинене похідне зобов'язання - іпотека, якою забезпечувалось виконання зобов'язань за кредитним договором.

Зазначає, що листами, на які посилається позивач, не встановлено факт визнання позивачем боргу, вони направлені після спливу позовної давності, тому ці листи не породжують юридичних наслідків.

Стверджує, що обставини щодо спливу позовної давності, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, в силу вимог ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, не потребують додаткового встановлення та є обов'язковими для суду при прийнятті рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30 січня 2007 року між Акціонерним комерційним банком "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум" (позикодавець), та ТОВ "Науково-виробниче підприємство "БілоцерківМаз" (позичальник) укладено генеральний кредитний договір №14/07/00-КL, відповідно до п. 1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у формі кредиту та/або кредитної лінії в розмірі, що не перевищує максимальний ліміт кредитування, зазначений в графі 1 розділу І цього договору, в порядку та на умовах, які встановлені цим договором та додатковими договорами, а позичальник зобов'язався прийняти та належним чином використати і повернуту банку отримані в межах максимального ліміту кредитування кредитні кошти (транші), а також сплатити відповідні проценти і виконати усі інші зобов'язання згідно умов цього договору та додаткових договорів.

При цьому розмір кредитних коштів (траншів), що надаються позичальнику в межах максимального ліміту кредитування, порядок та умови надання кредитних коштів (траншів), строк користування ними та цільове використання кредитних коштів (траншів), а також плата (проценти) за користування кредитними коштами (траншами) та інші умови за згодою сторін визначаються сторонами у відповідних договорах, що є невід'ємною частиною цього договору.

У графі 1 розділу 1 кредитного договору визначено максимальний ліміт кредитування, відповідно до якого максимальна сума кредитної заборгованості позичальника перед банком складає 25000000 гривень 00 коп.

Згідно графи 6 розділу 1 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити банку проценти за такою ставкою: 18 % процентів річних, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами (траншами) в межах максимального ліміту кредитування обумовлюється сторонами у відповідному додатковому договорі, що є невід'ємною частиною цього договору.

Дата повернення максимального ліміту кредитування - 27 січня 2012 року визначена у графі 7 розділу 1 кредитного договору, в якій також зазначено, що дата повернення кредитних коштів (траншів), наданих в межах максимального ліміту кредитування, обумовлюється сторонами у відповідному додатковому договорі, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору банк здійснює видачу кредитних коштів (траншів) позичальнику в межах максимального ліміту кредитування повністю або окремими траншами, відповідно до кредитних заявок, які надаються позичальником до банку, та додаткових договорів, що є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктами 1.4.1.1, 1.4.1.2 кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитними коштами (траншами), наданими позичальнику в межах максимального ліміту кредитування, розраховуються на основі процентної ставки, визначеної у відповідному додатковому договорі. Нарахування процентів за користування кредитними коштами (траншами) здійснюється у валюті кредитування на суму залишку на рахунку для обліку заборгованості за кредитними коштами (траншами), наданими в межах максимального ліміту кредитування, зазначеному в додатковому договорі, що є невід'ємною частиною цього договору, щомісячно не пізніше останнього банківського дня місяця за фактичну кількість днів користування кредитними коштами (траншами). При розрахунку процентів приймається рік і місяць рівні календарній кількості днів. День видачі та день повернення кредитних коштів (траншів) вважається одним днем.

Сплата процентів позичальником здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитними коштами (траншами). Проценти за користування кредитними коштами (траншами) сплачуються позичальником у валюті кредитування самостійно шляхом перерахування на рахунок для обліку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами (траншами), зазначений в додатковому договорі, що є невід'ємною частиною цього договору, щомісячно, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця (п. 1.4.1.3 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.4.1.4 кредитного договору у будь-якому випадку при повному поверненні кредитних коштів (траншів), отриманих в межах максимального ліміту кредитування (ініціюванні такого повернення), нараховані проценти мають бути сплачені одночасно з поверненням кредитних коштів (траншів) (ініціюванням такого повернення). При простроченні повернення кредитних коштів (траншів) проценти за користування простроченою до повернення сумою кредитних коштів (траншів) нараховуються в порядку, що визначений вище в п. п. 1.4.1.2, 1.4.1.3 розділу II цього договору та підлягають сплаті одночасно з поверненням кредитних коштів (траншів) (ініціюванням такого повернення).

Несплата позичальником процентів протягом 20-ти банківських днів після встановленої п. 1.4.1.3 розділу II цього договору дати є підставою для вимоги банку щодо дострокового повернення кредитних коштів (траншів) та стягнення процентів (п. 1.4.1.5 кредитного договору).

Пунктом 1.8.1 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в цілому або у визначеній банком частині, зокрема, у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, у тому числі, але не виключно, на підставах, встановлених пунктом 2.3 розділу II цього договору.

Згідно з п. 2.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний у строки, в порядку та на умовах, визначених цим договором та/або додатковими договорами до нього, в повному обсязі повернути банку суму кредитних коштів (траншів), наданих в межах максимального ліміту кредитування, сплачувати проценти за користування кредитними коштами (траншами).

У рамках генерального кредитного договору між банком та позичальником укладено низку додаткових договорів, зокрема, додатковий договір №1 від 30 січня 2007 року про надання траншу у розмірі 1699500 гривень 00 коп. зі строком користування цими коштами до 29 січня 2008 року та платою за користування ними у розмірі 18 процентів річних; додатковий договір № 2 від 1 лютого 2007 року про надання траншу у розмірі 21300500 гривень 00 коп. зі строком користування цими коштами до 29 січня 2008 року та платою за користування ними у розмірі 18 процентів річних; додатковий договір № 3 від 8 лютого 2007 року про надання траншу у розмірі 2000000 гривень 00 коп. зі строком користування цими коштами до 29 січня 2008 року та платою за користування ними у розмірі 18 процентів річних; додатковий договір № 4 від 28 лютого 2007 року про надання траншу у розмірі 16000000 гривень 00 коп. зі строком користування цими коштами до 29 січня 2008 року та платою за користування ними у розмірі 18 процентів річних; додатковий договір № 5 від 19 квітня 2007 року про надання траншу у розмірі 9000000 гривень 00 коп. зі строком користування цими коштами до 29 січня 2008 року та платою за користування ними у розмірі 17 процентів річних; додатковий договір № 6 від 26 червня 2007 року про надання траншу у розмірі 10000000 гривень 00 коп. зі строком користування цими коштами до 29 січня 2008 року та платою за користування ними у розмірі 17 процентів річних; додатковий договір № 7 від 30 серпня 2007 року про надання траншу у розмірі 42000000 гривень 00 коп. зі строком користування цими коштами до 29 січня 2008 року та платою за користування ними у розмірі 17 процентів річних; додатковий договір № 8 від 29 січня 2008 року про надання траншу у розмірі 99500000 гривень 00 коп. зі строком користування цими коштами до 26 січня 2009 року та платою за користування ними у розмірі 17 процентів річних; додатковий договір № 9 від 25 квітня 2008 року про надання траншу у розмірі 30000000 гривень зі строком користування цими коштами до 26 січня 2009 року та платою за користування ними у розмірі 17 процентів річних.

Додатковими договорами №1 від 30 січня 2007 року, № 2 від 1 лютого 2007 року, № 3 від 8 лютого 2007 року, № 4 від 8 лютого 2007 року, № 5 від 19 квітня 2007 року, № 6 від 26 червня 2007 року, № 7 від 30 серпня 2007 року, № 8 від 29 січня 2008 року, № 9 від 25 квітня 2008 року, б/н від 15 травня 2008 року, б/н від 20 червня 2008 року, б/н від 30 жовтня 2008 року до генерального кредитного договору сторонами змінювався розмір максимального ліміту кредитування, терміни його погашення та розмір відсоткової ставки.

Додатковими договорами від 15 травня 2008 року, 20 червня 2008 року сторонами узгоджено встановлення максимального ліміту кредитного боргу у розмірі 129500000 гривень 00 коп. зі строком користування цими коштами до 26 січня 2009 року та сплатою 17 процентів річних до 24 червня 2008 року та 18 процентів річних, починаючи з 24 червня 2008 року, по кредитах у національній валюті (грн.), а також 13 процентів річних по кредитах в іноземній валюті (доларах США). Відповідно до додаткового договору від 30 жовтня 2008 року банк та позичальник узгодили, що проценти за користування кредитними коштами за період з 26 вересня 2008 року по 25 жовтня 2008 року сплачується по 28 листопада 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, банк зазначає, що ним у повній мірі належним чином виконано зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем та надано кредитні кошти у відповідності до умов кредитного договору, що підтверджується банківськими виписками, проте відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином та не погасив борг у передбачений договором строк - до 27 січня 2012 року.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 вказаної норми за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так, судами встановлено, що додатковим договором від 20 червня 2008 року погоджено останній термін користування кредитними коштами на суму кредитування 129500000 гривень - 26 січня 2009 року, таким чином, перебіг позовної давності розпочався з наступного дня, тобто, з 27 січня 2009 року.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Судами встановлено, що вимогою за вих. № 3060/34 від 14 липня 2010 року до ТОВ НВП "Білоцерківмаз" ПАТ "Банк Форум" також підтвердило той факт, що його право було порушено саме 26 січня 2009 року.

При цьому останній скористався правом, передбаченим пунктом п. 1.8 кредитного договору, на дострокове виконання боржником зобов'язань.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не виконано договірне зобов'язання з повернення наданих за договором кредитним коштів та сплати процентів за їх користування у строк до 26 січня 2009 року, а сторонами не продовжено строк користування кредитними коштами, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про те, що позивачу стало відомо про порушення його права з 27 січня 2009 року, коли й розпочався перебіг загального трирічного строку позовної давності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 1 листопада 2011 року у справі № 10/249-10/19 позов ПАТ "Банк Форум" до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "БілоцерківМаз", ТОВ "Херсонський машинобудівний завод" та Приватного підприємства "Фанг" про стягнення 195642014 гривень 28 коп. залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, за вимогами ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Крім того, рішенням Господарського суду Херсонської області від 27 листопада 2012 року у справі № 5024/533/2012, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2013 року, ПАТ "Банк Форум" відмовлено у задоволенні позовних вимог до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" та Приватного підприємства "Фанг" (поручитель за кредитним договором) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19 листопада 2012 року у справі № 7/037-12, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19 березня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 21 травня 2013 року, ПАТ "Банк Форум" відмовлено у задоволенні позовних вимог до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" та Приватного підприємства "Фанг" (поручитель за кредитним договором) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

У вказаних судових рішеннях судами встановлено, що перебіг строку позовної давності щодо вимог ПАТ "Банк Форум" за генеральним кредитним договором № №14/07/00-КL від 30 січня 2007 року до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" розпочався з 26 січня 2009 року, тобто, з дати завершення користування останнім з наданих банком траншів кредиту, а на час звернення банку до суду термін позовної давності сплив.

Судами відхилено доводи позивача про те, що перебіг строку позовної давності перервався 15 червня 2011 року внаслідок укладання між ПАТ "Банк Форум" та ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" меморандуму про взаєморозуміння з огляду на те, що, як погодили сторони п.8.1 меморандуму, він не породжує будь-яких зобов'язань, у зв'язку з чим підписання вказаного документу ТОВ "Науково-виробничого підприємства "Білоцерківмаз" не свідчить про переривання строку позовної давності.

Крім того, вказаний меморандум не підписано поручителем - Приватним підприємством "Фанг".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 липня 2014 року у справі № 910/14759/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 4 листопада 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 12 січня 2015 року, позовні вимоги ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" про припинення іпотеки, зняття заборони і виключення записів про обтяження задоволено та встановлено, що основне зобов'язання за генеральним кредитним договором №14/07/00-KL від 30 січня 2007 року є припиненим.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 2 жовтня 2014 року у справі № 910/14754/14, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 9 грудня 2014 року, рішення Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2014 року скасовано частково; позовні вимоги Приватного підприємства "Фанг" про припинення договору іпотеки від 30 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. за реєстраційним № 6064, укладений між Приватним підприємством "Фанг" та ПАТ "Банк Форум" задоволено у повному обсязі.

У вказаній справі також встановлено факт припинення зобов'язання за генеральним кредитним договором № 14/07/00-КL від 30 січня 2007 року.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Судами попередніх інстанцій перевірені всі доводи позивача, досліджені всі надані ним докази та відхилено посилання позивача на листи ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" вих. № 05/1068 від 10 липня 2009 року, вих. №05/329 від 22 березня 2012 року, вих. № 05/646 від 5 червня 2012 року як на доказ вчинення відповідачем дій щодо визнання свого боргу та, відповідно, переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України, з тих мотивів, що визнання боргу відповідачем відбулося після спливу позовної давності.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій повно встановили всі істотні обставини справи, надали їм належну правову оцінку, вірно застосували норми ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 256, 257, 261, 265 Цивільного кодексу України та дійшли юридично обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм ст. ст. 35, 42 Господарського процесуального кодексу України, а доводи заявника касаційної скарги не спростовують правових висновків, покладених в основу прийнятих у справі судових рішень.

При цьому доводи касаційної скарги, що стосуються дослідження та переоцінки доказів, Вищий господарський суд України залишає поза увагою як такі, що виходять за межі його повноважень.

За таких обставин рішення та постанова місцевого та апеляційного господарських судів законні та обгрунтовані, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7- 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 7 квітня 2015 року - без зміни.

Головуючий Т. Козир

Судді Н. Акулова

Л. Гольцова