ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р.Справа № 922/1595/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Фабрики "Варіант" товариство з обмеженою відповідальністю, м. Харків,
до товариства з обмеженою відповідальністю "Монолит Комплект Инвест", м. Мінськ,
про стягнення 41294,50 доларів США
за участю представників:

позивача - Дудар І.В. (дов.),

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Фабрика "Варіант" Товариство з обмеженою відповідальністю звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолит Комплект Инвест" заборгованість за контрактом № 97 від 26.09.2014р. у сумі 41294,50 доларів США, в т.ч. основний борг - 29772,53 доларів США, пеня - 11521,97 доларів США, а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою суду від 23.03.2015р. порушено провадження у даній справі, розгляд справи призначений у судове засідання на 11.06.2015р.

Відповідач у судове засідання 11.06.2015р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений ухвалою суду, отримання якої підтверджується ухвалою економічного суду м. Мінська про виконання судового доручення від 17.04.2015р. № 59-21ип/2015.

У зв'язку з тим, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак своїми процесуальними правами на участь у судовому засіданні та надання відзиву на позов не скористався, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, за наявним у справі документами.

В слуханні справи 11.06.2015р. оголошена перерва до 07 липня 2015р. о 12:00 год.

У судовому засіданні 07.07.2015р. представник позивача надав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на свою користь основний борг у сумі 19772,53 доларів США, пеню в сумі 11521,97 доларів США, а також витрати зі сплати судового збору.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду та суд продовжує розгляд справи з її урахуванням.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

26.09.2014р. між Фабрикою "Варіант" товариство з обмеженою відповідальністю (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Монолит Комплект Инвест" (відповідач, покупець) був укладений контракт № 97 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався продати (передати у власність), а відповідач прийняти та оплатити на умовах FCA - м. Харків, вул. Шевченка, 325 (склад продавця) згідно Міжнародних правил "Інкотермс-2000" товар виробництва фабрики "Варіант" ТОВ, Україна, комплектація, повне найменування, асортимент та кількість якого узгоджені у специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного договору.

За умовами п. 2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах Free Carrier (FCA) - м. Харків. Строк поставки товару погоджений сторонами у п. 2.4, а саме позивач зобов'язався поставити товар до 07.10.2014р.

У п. 3.2 договору сторони погодили, що відповідач здійснює оплату за товар в сумі 29772,53 долара США по факту поставки до 28.10.2014р.

26.09.2014р. сторонами на виконання умов договору підписано специфікацію до договору № 97, в якій погоджено найменування, асортимент, кількість товару та його ціну.

Позивачем на виконання умов договору був поставлений відповідачу товар, що підтверджується специфікацією на відвантаження № 1 від 30.09.2014р., вантажно-митною декларацією від 30.09.2014р., однак відповідач в установлений договором строк не здійснив оплату отриманого товару, у зв'язку з чим на момент розгляду справи в суді у нього утворилась заборгованість у сумі 19772,53 доларів США

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

Нормами чинного законодавства України та нормами міжнародного права передбачено, що господарські суди вправі вирішувати спори за участю сторони нерезидента України у випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення пророгаційної угоди між суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб'єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність). Такі норми містить Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (далі по тексту Угода), укладена державами-учасницями СНД у м. Києві 20.03.1992 р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року N 2889-ХІІ). Згідно з п. 2 ст. 4 Угоди, Компетентні суди держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи у випадках, якщо про це письмова згода Сторін про передачу спору цьому суду.

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ст. 9 Конституції України).

Частиною 9 ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991р. № 959-ХІІ встановлено, що права та обов'язки сторін зовнішньоекономічних договорів (контрактів) визначаються правом країни, що вибрана сторонами при укладенні договору (контракту) або у результаті подальшого узгодження.

Пунктом п. 8.1 Контракту № 97 від 26.09.2014р. сторони погодили, що спори підлягають вирішенню в Арбітражному суді за місцем знаходження позивача в відповідності з правилами діловодства в даному суді, застосовуючи матеріальне право країни позивача.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин суд застосовує матеріальне право України.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 19772,53 долара США, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.5 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату товару, позивач має право застосувати до відповідача штрафну санкцію у вигляді пені в розмірі 0,3% від неоплаченої суми за кожен день прострочки до моменту повного погашення заборгованості.

На підставі зазначеного позивач нарахував відповідачу пеню за неналежне виконання грошового зобов'язання за період з 29.10.2014р. по 06.03.2015р. у сумі 11521,97 доларів США.

Судом перевірено розрахунок пені, який є вірним та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав передбачені договором зобов'язання по оплаті товару у визначений договором строк та враховуючи встановлену у договорі відповідальність за невиконання договірних зобов'язань у вигляді пені, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано пред'явлено до стягнення суму пені в розмірі 11521,97 доларів США, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача. Суд також враховує положення ч. 2 ст. 49 ГПК України, якою передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що розмір позовних вимог був зменшений внаслідок сплати відповідачем частини заборгованості під час розгляду справи в суді, то даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а тому суд покладає на нього витрати, який поніс позивач по сплаті судового збору в сумі 19069,80 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолит Комплект Инвест" (Республіка Білорусь, 220013, м. Мінськ, вул. Якуба Коласа, 38/16-29, код ОКПО 37597553) на користь Фабрики "Варіант" Товариство з обмеженою відповідальністю (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 325, ) основний борг у сумі 19772,53 долара США, пеню в сумі 11521,97 доларів США.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолит Комплект Инвест" (Республіка Білорусь, 220013, м. Мінськ, вул. Якуба Коласа, 38/16-29, код ОКПО 37597553) на користь Фабрики "Варіант" Товариство з обмеженою відповідальністю (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 325, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 19069,80 грн.

Повне рішення складено 09.07.2015 р.

Суддя В.О. Яризько