РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015Справа №910/11272/15

За позовом Міністерства оборони України

до Концерну "Техвоєнсервіс"

про стягнення 410 448,00 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Марченко І.І. - за довіреністю;

від відповідача: Татарчук Р.О. - за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Концерну "Техвоєнсервіс" про стягнення 410 448,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором комісії про відчуження та реалізацію рухомого майна (виробів військового призначення та/або виробів подвійного використання) на внутрішньому ринку № 290/2/62-13 вр від 26.07.13 р.

Ухвалою від 05.05.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.06.2015 р.

02.06.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

02.06.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано додаткові матеріали по справі.

В судовому засіданні 02.06.15р. на підставі ст.. 77 ГПК України оголошено перерву до 11.06.15р.

11.06.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові пояснення по справі.

02.06.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив по справі, відповідно до якого просить зменшити розмір штрафних санкцій до 1,00 грн.

В судовому засіданні 11.06.15р. на підставі ст.. 77 ГПК України оголошено перерву до 16.06.15р.

В судовому засіданні 16.06.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.06.2013 р. між позивачем (комітент за договором) та відповідачем (комісіонер) був укладений договір комісії про відчуження та реалізацію рухомого військового майна (виробів військового призначення та/або виробів подвійного використання) на внутрішньому ринку № 290/2/62-13вр, за умовами якого комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать цьому договору та виконати від свого імені, в інтересах комітента та за рахунок останнього, договір з покупцем на реалізацію надлишкового військового майна Збройних Сил України (майно) на умовах EXW - військові частини А2975, м. Лубни, Полтавської обл..; А2365, смт. Вакуленчук Житомирської обл., відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати "Інкотермс" у редакції 2000 року на внутрішньому ринку згідно зі Специфікацією (Додаток № 1 до договору).

Відповідно до п. 4.1. договору ціна договору, за яким комітент передає для реалізації комісіонеру майно, підтверджується Додатками до договору і встановлюється сторонами в розмірі 529 122,75 грн. без ПДВ і включає вартість майна.

Згідно з п. 5.5. договору, кошти, отримані комісіонером від реалізації покупцю майна, за виключенням комісійної плати, ПДВ, який включається до ціни реалізації майна, та документально підтверджених сум витрат, понесених комісіонером при організації реалізації покупцю майна за даним договором (у розмірах, узгоджених з комітентом), протягом п'яти робочих днів з дати підписання Актів прийому-передачі майна від комісіонера до покупця, але не пізніше 7 робочих днів з дати підписання Актів прийому-передачі майна від комітента до комісіонера перераховуються у гривнях на рахунок комітента, зазначений у розділі 15 цього Договору, з обов'язковою позначкою в платіжному дорученні «Для Міністерства оборони України».

Пунктами 6.3., 6.4., 6.5. договору передбачено, що прийом-передача майна від комітента до комісіонера здійснюється на підставі наряду та наявності у повноважного представника комісіонера довіреності, виданої в установленому порядку. Наряд видається комітентом комісіонеру після отримання повідомлення комісіонера про перерахування покупцем на рахунок комісіонера коштів за майно. Прийом-передача майна від комітента до комісіонера здійснюється з оформленням Актів прийому-передачі майна, які є підтвердженням повного виконання комітентом зобов'язань за договором в частині, що стосується передачі майна комісіонеру для його безпосередньої реалізації покупцю, якщо інше не буде письмово погоджено сторонами.

Так, відповідно до довідок № 225/К/2440-7 від 12.12.2013 р., № 225/К/2690-7 від 26.12.2013 р., № 225/К/2595-7 від 04.12.2013 р., № 225/К/2455-7 від 13.11.2013 р., №225/К/2541-7 від 26.11.2013 р., відповідач отримав від покупця кошти за майно.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі повідомлення відповідача про отримання коштів від покупця, між комітентом та комісіонером були затверджені акти прийому-передачі майна від 13.12.2013 р., 22.01.2014 р., 04.12.2013 р., 09.12.2013 р., 23.12.2013 р., які підтверджують факт виконання позивачем зобов'язань в частині передачі майна відповідачу.

Відповідач, в порушення умов договору, кошти за реалізоване майно в сумі 240 313,36 грн. на рахунок позивача у встановлені строки не перерахував.

Статтею 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно приписів ст. ст. 1018, 1021 ЦК України передане комісіонеру від комітента майно є власністю комітента, комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента.

Факт отримання відповідачем майна по договору та коштів за нього, підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 9 214,28грн. річних та 85 478,05 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання по кожному акту прийому-передачі, які після перевірки правильності нарахування, задовольняються судом в межах розрахунку позивача.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що за порушення строків здійснення платежів комітенту, проти встановлених договором строків, комісіонер із власних коштів виплачує комітенту пеню, яка обчислюється виходячи із подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент фактичного проведення платежів, нараховану на суму несвоєчасно проведених комісіонером платежів за кожний календарний день такої затримки.

Позивачем нараховано 75 442,22 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання по кожному акту прийому-передачі майна з урахуванням дат надходження коштів на рахунок позивача, які після перевірки задовольняються судом в межах розрахунку позивача.

Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав, стверджувань позивача не спростував.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Заява відповідача про зменшення розміру неустойки судом не задовольняється, виходячи з наступного.

Пунктом 3, 6 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено право, а не обов'язок господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012р., підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення та роблять його неможливим, що було б підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду по даній справі, а також не наведено виняткових випадків для зменшення розміру неустойки.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

1.1.Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6, ) 240 313 (двісті сорок тисяч триста тринадцять) грн. 36 коп. основного боргу, 75 442 (сімдесят п'ять тисяч чотириста сорок дві)грн.. 22 коп. пені, 9 214 (дев'ять тисяч двісті чотирнадцять ) грн. 28 коп. 3% річних, 85 478 (вісімдесят п'ять тисяч чотириста сімдесят вісім) грн. 05 коп. інфляційних втрат.

1.2. Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6, ) в доход Державного бюджету України 8 208 (вісім тисяч двісті вісім) грн. 96 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.06.2015 р.

Суддя І.О. Домнічева