РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015Справа №910/10721/15

За позовомПриватного підприємства «Компанія Крокус-Ком»
ДоПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
Простягнення 2 389 759, 30 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Черідніков С.О. - за дов., Віштал Л.В. - за дов., Болотова Л.М. - за дов.;

Від відповідача: Луцький М.І.. - за дов., Потольчак А.А. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь 2 389 759, 30 грн., з яких 2 000 000, 00 грн. вклад, 68 465, 75 грн. - проценти з 01.01.2015р. по 18.02.2015р., 85 232, 00 грн. - проценти за період з 19.02.2015р. по 20.04.2015р., 225 690, 00 грн. інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 10 370, 67 грн. за Договором банківського вкладу «Практичний» №48 від 11.07.2014р. та судовий збір.

11.06.2015р. відповідач через загальний відділ діловодства господарського суду подав суду відзив, відповідно до якого просив суд в задоволені позову про стягнення суми за вкладом відмовити в повному обсязі.

25.06.2015р. в судовому засіданні відповідач підтримав клопотання про відкладення розгляду справи, в звязку з тим, що Відповідач виявив бажання укласти з Позивачем мирову угоду, конкретні умови мирової угоди перебувають на завершальній стадії розробки та будуть Відповідачем адресовані Позивачу та суду вже найближчим часом, тому також подав клопотаання про продовження строку розгляду справи.

Позивач категорично заперечує про відкладення розгляду справи, оскільки не має бажання укладати з Відповідачем мирову угоду. Стверджує, що Відповідач затягує розгляд справи

Клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи не задовольняється судом, оскільки суду не надано доказів підготовки Відповідачем матеріалів щодо укладення з Позивачем мирової угоди, судом також враховано категоричне заперечення Позивача щодо укладення мирової угоди.

25.06.2015р. в судовому засіданні представник позивача надав суду пояснення на відзив від 11.06.2015р., відповідно до яких просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2014 року між Приватним підприємством «КОМПАНІЯ КРОКУС-КОМ» (далі - Позивач) та Публічним акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит» (далі - Відповідач), був укладений Депозитний договір банківського вкладу «Практичний» №48 (далі - Договір) і Додаток № 48-1, за якими позивач перерахував відповідачеві на депозитний вкладний рахунок №805 у банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», філія «Південне регіональне управління» грошові кошти у сумі 2 000 000,00 грн. на строк до 14 жовтня 2014 року за процентною ставкою 22, 5% річних. Внаслідок змін, що вносилися до Договору № 48 і Додатку №48-1 від 11.07.2014р., строк Договору № 48 і Додатку № 48-1 продовжено до 19 лютого 2015 року з процентною ставкою 25,5 % річних, сума депозиту за Договором № 48 становить 2 000 000, 00 грн.

Пунктом 5.5 Договору № 48 позивачеві було надане право, повідомити відповідача за 1 банківський день, щодо повернення Вкладного траншу та витребувати всю суму депозиту на розрахунковий рахунок по закінченню строку дії договору.

Позивач звернувся до відповідача 17 лютого 2015 року із заявою № 55 про повернення суми депозиту (вкладу), яка була прийнята відповідачем за вхідним № 729 від 17.02.2015 р.

Однак, на зазначену заяву відповідач не відповів, грошові кошти не повернув.

Суду доведено, що на бездіяльність ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», філія «Південне регіональне управління» ПП «КОМПАНІЯ КРОКУС-КОМ» була направлена скарга від 27.02.2015 р. за №34 на адресу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», філія «Південне регіональне управління» та на адресу головного офісу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

На скаргу, відповідач не відповів, грошові кошти не повернув.

Для вирішення питання повернення Відповідачем коштів Позивачу, останнім була відправлена скарга від 03.03.2015 р. № 37 Голові правління Національного Банку України та в головний офіс ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Листом від 12.03.2015 р. № 47-605/16337 НБУ просив надати відповідь скаржнику (Позивачу) з порушеного питання, а також повідомити НБУ у строк до 24.03.2015р.

Однак, станом на день звернення до суду Позивач не отримав жодної відповіді від Відповідача.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Договір банківського вкладу «Практичний» №48 від 11.07.2014р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором банківського вкладу (депозиту) та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 1058 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відносини банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положенням про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цим Кодексом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Стаття 1060 Цивільного кодексу України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого Договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини 3 статті 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Абзацом 12 статті 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІП «Про банки і банківську діяльність», визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до статті 193 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що Позивач правомірно, на виконання умов Договору звернувся до Відповідача 17 лютого 2015 року із письмовою заявою №55 про повернення суми депозиту ( вкладу) в розмірі 2 000 000, 00 грн., яку було прийняте відповідачем за вхідним № 729 від 17.02.2015 р.

Проте, всупереч умовам Договору, відповідач свого обов'язку щодо повернення суми депозиту (вкладу) в розмірі 2 000 000, 00 грн. не виконав, а строк виконання грошового зобов'язання на момент винесення рішення у справі настав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проценти у сумі 68 465, 75 грн. правильно розраховані та заявлені у позовній заяві та є процентами за користування грошовими коштами депозиту за січень, лютий 2015 р. при ставці 25,5 %, оскільки таке нарахування процентів передбачене умовами Договору. Розмір даних нарахувань підтверджено самим відповідачем, оскільки витяги із лицевих рахунків, які сформовані банком підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем саме у сумах вказаних у позовної заяві - 2 000 000, 00 грн. - вкладний транш, та 68 465,75 грн. - відсотки за період з 01.01. 2015 по 18.02.2015 р.

Нарахування процентів в сумі 85 232, 88 грн. за період з 19.02.2015 року по 20.04.2015 року здійснено Позивачем також правомірно та відповідно до ч. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України, згідно з якою банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 Цивільного кодексу України - проценти на банківський вклад розраховуються від дня наступного за днем надходження вкладу в Банк, до дня, який передує поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника.

Таким чином, позивачем правомірно нараховані відсотки за ставкою 25,5 % до дня звернення до суду.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого Позивачем розрахунку, з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим, з Відповідача підлягає стягненню індекс інфляції в розмірі 225 690, 00 грн. та 10 370, 67 грн. 3% річних.

Заперечення Відповідача , щодо того що в матеріалах справи відсутні докази того, що Позивач звертався до Банку 19.02.2015р. з вимогою повернути кошти в зв'язку із закінченням строку Договору, не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне.

У відповідності до п. п. 3.1 Договору, при закінченні строку розміщення Вкладного траншу позивач має право отримати усю суму, яка знаходиться на його рахунку без обмеження терміном або сумою.

В порядку, передбаченому п. 5.5. Договору, Позивач виконав свій обов'язок щодо надання вимоги відповідачу щодо повернення вкладного траншу не пізніше ніж за 1 банківський день, до дати закінчення строку повернення траншу та витребував всю суму депозиту на розрахунковий рахунок по закінченню строку дії Договору.

Тому, Відповідач помилково вважає вимогу Позивача від 17.02.2015р. про повернення суми депозиту (вкладу), як вимогу про дострокове повернення депозитного вкладу, оскілки, це вимога про повернення депозиту по закінченню строку.

В матеріалах справи відсутні докази звернення Позивача до Відповідача з вимогою про дострокове повернення вкладного траншу, тому застосування до правовідносин п. 5.2.4. Договору є помилковим та не ґрунтується на умовах Договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60; Код: 09807856) на користь Приватного підприємства «Компанія Крокус-Ком» (54028, м. Миколаїв, вул. Кірова, 240-А/1; Код: 25376479) 2 000 000 (два мільйони) грн. 00 коп. вкладу, 68 465 (шістдесят вісім тисяч чотириста шістдесят п'ять) грн. 75 коп. процентів з 01. 01. 2015 р. по 18.02.2015р., 85 232 (вісімдесят п'ять тисяч двісті тридцять дві) грн. 00 коп. процентів за період з 19.02.105 по 20.04.2015 p., 225 690 (двісті двадцять п'ять тисяч шістсот дев'яносто) грн. 00 коп. інфляційних витрат, 3 % річних у розмірі 10 370 (десять тисяч триста сімдесят) грн. 67 коп. та судовий збір в розмірі 47 795 (сорок сім тисяч сімсот дев'яносто п'ять) грн. 19 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.07.2015р.

Суддя І.І.Борисенко