ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р.Справа № 916/622/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Голоденко М.Ю., за довіреністю від 06.03.2015р.

від відповідача: Кужко О.С., за довіреністю від 06.03.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль"

на рішення господарського суду Одеської області від 05 травня 2015 року

у справі №916/622/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арлоджик"

про стягнення 21502,46 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Техно-Магістраль" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Арлоджик" про стягнення, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, 21502,46 грн., з яких: 16435,35 грн. основного боргу, 869,57 грн. пені, 778,38 грн. 3% річних, 3419,16 грн. втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05 травня 2015 року у справі №916/622/15-г (суддя Гут С.Ф.) у задоволенні позовних вимог ТОВ "Техно-Магістраль" відмовлено. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Техно-Магістраль" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Техно-Магістраль" у повному обсязі, з посиланням при цьому на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

У судових засіданнях представник скаржника підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі і наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судових засіданнях надав пояснення, згідно з якими відповідач не погоджується з апеляційною скаргою ТОВ "Техно-Магістраль", просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать про те, що 01.10.2012р. між ТОВ "Техно-Магістраль" (позивач, перевізник) та ТОВ "Арлоджик" (відповідач, замовник) було укладено договір №02/10/2012 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом (надалі - договір), за умовами якого даний договір регулює порядок відносин, які виникають між сторонами при перевезенні вантажів в контейнерах автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученнях.

Відповідно до п. 1.2. Договору, у своїй діяльності сторони керуються положеннями даного Договору, Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, Митною конвенцією про міжнародні перевезення вантажів з використанням книжки МДП, Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогам (КДПГ), угодою ДОПОГ, чинним законодавством України, а також законодавством тих країн, по території яких здійснюється перевезення, Цивільним, Господарським та Митним кодексами України.

За п.1.3 договору конкретні умови за кожним перевезенням обумовлюються в транспортній заявці, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що після узгодження з перевізником умов перевезення замовник зобов'язаний відправити відповідну транспортну заявку електронною поштою, з наступним досиланням оригіналу на протязі 3 робочих днів.

Згідно з п. 4.1. Договору, ціна послуг перевезення встановлюється сторонами в транспортній заявці, яка є невід'ємною частиною Договору.

Приписами п. 4.2 договору встановлено, що порядок та форма оплати за перевезення встановлюються в кожному окремому випадку відповідно до транспортної заявки.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що Сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов'язків по цьому Договору у відповідності з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 5.5. Договору у випадку невиконання Сторонами строків взаєморозрахунків, винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2013р., за погодженням сторін може бути пролонгований, шляхом підписання додаткової угоди.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору, останній надав відповідачу послуги та виконані усі зобов'язання зі свого боку, відповідно до Заявок, у якості заявок позивачем надано до суду копії СМR, на підтвердження факту надання послуг позивачем надано рахунок-фактуру №СФ-122601 від 26.12.2012р., акт здачі-прийняття робіт №ОУ-122601 на суму 11749,70 грн., рахунок-фактуру №СФ-122602 від 26.12.2012р., акт здачі-прийняття робіт №ОУ-122602 на суму 2000 грн. за понаднормове використання транспорту, рахунок-фактуру №СФ-012903 від 29.01.2013р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ-012903 на суму 2685,65 грн. за понаднормове використання транспорту.

Стверджуючи, що відповідач свої зобов'язання за спірним договором, в частині оплати послуг, виконувати відмовився, ТОВ "Техно-Магістраль" звернулось до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд приходить до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 908 ЦК України встановлено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

У судовому засіданні 24.06.2015р. представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких останній підтверджував факт замовлення відповідних транспортних послуг, підтверджував факт виконання позивачем таких послуг та підтвердив факт того, що в порушення умов договору, відповідачем не було надіслано позивачу транспортні заяви у письмовому вигляді.

За ч.1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином, обставини щодо замовлення та надання послуг з боку позивача на користь відповідача є доказаними.

За вимогами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги ТОВ "Техно-Магістраль" в частині стягнення з відповідача 16435,35 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с. 52), апеляційний господарський суд зазначає наступне.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог пов'язаних з перевезенням вантажу, пошти.

За ч.2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання, зокрема, господарським кодексом України.

За ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Матеріали справи, а саме надані позивачем копії CMR (а.с. 24, 25) свідчать, що перевезення здійснювалось автомобільним транспортом в межах України (вантаж перевозився з Житомирської до Одеської області).

З огляду на наведене слід застосовувати строки позовної давності, передбачені ст. 258 ЦК України.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем порушено строки позовної давності.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, про наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, до позовних вимог про стягнення основного боргу, у вигляді відмови у задоволенні позовних вимог.

За ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на наведене, враховуючи приписи ст. 266 ЦК України, позовна давність сплила також і до вимог про стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції, з огляду на що такі вимоги також не підлягають задоволенню.

Решта доказів наданих сторонами не стосуються предмету спору та не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль" без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 05 травня 2015 року у справі №916/622/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 06 липня 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Я.Ф. Савицький Т.Я. Гладишева