РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015Справа №910/11316/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про стягнення 12 000, 00 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Крашеніннікова М.І.

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі-відповідач) про стягнення суми вкладного траншу у розмірі 12 000, 00 грн., 3 % річних у сумі 79, 89 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 2 434, 71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського вкладу «Класичний» № 1867 від 14.10.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.05.2015 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.06.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

02.07.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що відповідачем було порушено зобов'язання, строк виконання якого був встановлений договором.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення ухвали суду від 11.06.2015 р.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.07.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - банк) та Приватним акціонерним товариством "ПРОСТО-страхування" (далі - клієнт) було укладено договір банківського вкладу «Класичний» № 1867, умовами якого передбачено, що клієнт надає банку суму грошових коштів, у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Відповідно до п. 1.2 договору, вклад складається з вкладних траншів, що розміщені клієнтом згідно з умовами даного договору, вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених даним договором та додатками, укладеними в рамках даного договору і які є його невід'ємною частиною.

Даний договір діє до 14.10.2015 р. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії даного договору (п. 1.3. договору).

Згідно п. 3.1 договору, при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, що вказаний в розділі 7 даного договору. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний в листі клієнта про повернення коштів.

Умовами п. 4.2. договору передбачено, що після закінчення строків надання вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в додатках та є невід'ємною частиною даного договору, банк зобов'язаний повернути суму вкладних траншів на умовах, зазначених у даному договорі та у додатках до даного договору.

14.10.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» укладено додаток № 1867-1 до договору банківського вкладу «Класичний» № 1867 від 14.10.2014 р., яким сторони домовились про наступне: для розміщення вкладного траншу у банку, клієнт не пізніше 15.10.2014 р. здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок № 1001 в філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на вкладний рахунок банку № 1003 у розмірі 12 000, 00 грн. (п. 1 договору).

Сума грошових коштів, вказаних в п.1 даного додатку, надана клієнтом банку на строк до 26.01.2015 р. (п. 2 договору).

На суму грошових коштів, вказаних в п. 1 даного договору, банком нараховуються проценти виходячи з процентної ставки у розмірі 19 %.

Згідно платіжного доручення № 28290 від 15.10.2014 р., позивач перерахував грошові кошти у розмірі 12 000, 00 грн. на депозитний рахунок № 1003.

Як стверджує позивач, станом на 27.01.2015 р. відповідач всупереч умовам договору та додатку до нього не повернув позивачу суму вкладного траншу у розмірі 12 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення вкладного траншу, за останнім утворилась заборгованість у розмірі 12 000, 00 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 2 434, 71 грн. та 3 % річних у сумі 79, 89 грн. за період з 27.01.2015 р. по 17.04.2015 р.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору банківського вкладу «Класичний» № 1867 від 14.10.2014 р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором банківського вкладу.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За приписами ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Так, відповідно до умов даного договору, внесений позивачем вкладний транш є строковим.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору не повернув позивачу вкладний транш.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання щодо повернення вкладного траншу у передбачені законодавством України строки, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору банківського вкладу «Класичний» № 1867 від 14.10.2014 р. та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача вкладного траншу у розмірі 12 000, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 2 434, 71 грн. та 3 % річних у сумі 79, 89 грн. за період з 27.01.2015 р. по 17.04.2015 р.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань і встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні розміру нарахування інфляційних втрат.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 79, 89 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 2 000, 69 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), які розраховано з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04054, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, ідентифікаційний код - 09807856) на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ідентифікаційний код - 24745673) 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. - заборгованості, 79 (сімдесят дев'ять) грн. 89 коп. - 3 % річних, 2 000 (дві тисячі) грн. 69 коп. - інфляційних нарахувань та 1 772 (одну тисячу сімсот сімдесят дві) грн. 37 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 07.07.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.