ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Справа № 923/1611/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПолянського А.Г.
суддівКравчука Г.А.,
Мачульського Г.М. (доповідач),
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуХерсонського державного університету
на постановуОдеського апеляційного господарського суду
від12.02.2015
у справі№923/1611/14
Господарського суду Херсонської області
за позовомХерсонського державного університету
доПублічного акціонерного товариства "Херсонгаз"
простягнення безпідставно набутих коштів
за участю

- позивача:Ліхтей М.В. (довіреність від 20.1.2015р.)
- відповідача:Автонагов І.В. (довіреність від 08.01.2015р.),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом Херсонський державний університет (далі - позивач) просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" (далі - відповідач) безпідставно сплачені за поставлений природний газ за період з 01.09.2012 по 01.05.2014 кошти в розмірі 845 194,21 грн.

Позовні вимоги з урахуванням уточнення підстав позову обґрунтовані тим, що відповідач без достатньої правової підстави отримав від відповідача оплату за природний газ, що використовувався для потреб гуртожитку, за тарифами, які встановлені для установ та організацій, що фінансуються з бюджету, а не за тарифами для суб'єктів господарювання, що використовують котельні з метою надання послуг населенню з опалення та гарячого водопостачання, тому на підставі статей 216, 1212 Цивільного кодексу України відповідач повинен повернути позивачу ці кошти.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 08.12.2014 (суддя Александрова Л.І.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Колоколов С.І., судді Разюк Г.П., Гладишева Т.Я.), в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані вище рішення та прийняти нове, про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до приписів статті 11111 ч.2 п.4 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції мають бути зазначені стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду, рішення, постанови апеляційного господарського суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за умовами укладених між відповідачем (постачальник) та позивачем (споживач) Договорів з додатками до них на постачання природного газу за регульованим тарифом №1-207Б від 06.02.2012, №1-207Б від 14.01.2013, №1-207Б від 27.12.2013, відповідач як постачальник поставляв природний газ споживачу в обсягах і порядку, встановленого Договорами для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачував постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, порядку та на умовах визначених Договорами.

Державною фінансовою інспекцією в Херсонській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Університету за період з 01.09.2012 по 01.05.2014, за результатами якої складено акт від 18.07.2014 № 03-17/32.

За результатами ревізії встановлено, що в порушення постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.07.2010 №813, якою затверджено ціни на природний газ, для об'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у т.ч. блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих, тарифи на постачання та на послуги по транспортуванню природного газу для потреб Університету (по гуртожиткам), що надавались протягом ревізійного періоду, визначені на рівні цін на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, тоді як слід було встановити на рівні тарифів для виробників теплової енергії.

За результатами ревізії встановлено, що мало місце завищення тарифів на послуги з газопостачання і Університетом зайво сплачено коштів протягом 2012-2013 на загальну суму 845 194,21 грн.

У зв'язку із наведеним позивач звернувся у суд з даним позовом.

Суди першої та апеляційної інстанцій свої висновки про відмову у позові мотивували тим, що заявлені до стягнення позивачем кошти сплачувались на підставі договору, тому не можна до даних правовідносин застосувати положення статті 1212 Цивільного кодексу України і вважати, що вказані кошти були отримані відповідачем безпідставно, а акт Державної фінансової інспекції в Херсонській області не є належним доказом заборгованості відповідача.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Позивач в касаційній скарзі посилається на нікчемність укладених між сторонами договір в частині завищеного розміру тарифу, тому підстав для отримання заявлених до стягнення коштів у відповідача не було.

Разом з тим, відповідно до приписів частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Проте позивачем не було вказано норми закону, якою б передбачалась нікчемність договору постачання газу в частині тарифів при обставинах, що мали місце між відповідачем та відповідачем, судом касаційної інстанції такої норми також не встановлено.

Таким чином посилання на положення статті 216 Цивільного кодексу України щодо правових наслідків недійсності правочину, є безпідставними.

Також позивач посилається на судові рішення за результатами розгляду адміністративного спору про визнання протиправним і скасування висновків Державної фінансової інспекції про завищення тарифів для позивача, згідно яких, як зазначено позивачем, неправильне застосування тарифів на постачання природного газу, визнано беззаперечним.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто рішення у судових справах інших юрисдикцій мають значення для господарського суду лише в частині встановлених ними обставин, а не юридичних висновків.

Разом з тим, судами встановлено і позивачем не заперечується, що визначення тарифів сторони погодили умовами договору, а розрахунки за постачання природного газу проводилось ними на підставі цих умов.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 1212 вказаного Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що застосування її положень про повернення майна потерпілому можливе у разі набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи, та за відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі, яка переглядається, було укладено Договір про оплатне постачання природного газу у розмірах, порядку та на умовах визначених Договорами, кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату поставлений природний газ, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуті.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постановах від 02.07.2012 у справі Господарського суду Донецької області №5006/18/13/2012, та від 22.01.2013 у справі Господарського суду Донецької №5006/18/13/2012, яка відповідно до приписів статті 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Статтею 11110 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави для скасування або зміни рішення або постанови. Згідно цієї норми підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції таких підстав не встановив.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Херсонського державного університету залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 у справі Господарського суду Херсонської області №923/1611/14, залишити без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Судді Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський