РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

08 липня 2015 року Справа № 902/257/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Демидюк О.О.

при секретарі Клімук Л.Р.,

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.15 р. у справі №902/257/15

за позовом приватного підприємця ОСОБА_1

до Немирівської міської ради Вінницької області

про зобов'язання укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянкиза участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Широкобород А.Г (довіреність №02-17-469 від 07.07.15р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 19.05.15р. у справі №902/257/15 (суддя Кожухар М.С.) відмовлено у позові приватного підприємця ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницької області про зобов'язання укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача на захист його прав і інтересів заявлена у непередбачений законом спосіб та без дотримання встановленого законом порядку (т.2, арк.справи 4-7).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - приватний підприємець ОСОБА_1 звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (т.2, арк.справи 16-20).

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України) - примусове виконання обов'язку в натурі. Обов'язок в місячний строк укласти додаткову угоду до договору оренди землі про його поновлення встановлено ст.33 Закону України «Про оренду землі», а оскарження відмови чи наявного зволікання в укладенні такої угоди є правом сторони, яким вона може скористатися на свій розсуд.

Зазначає, що твердження суду про не надсилання позивачем проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки відповідачу, спростовується копією заяви від 01.07.2014р., яка надсилалась на ім'я міського голови м.Немирова Вінницької області з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги встановлені та доведені під час розгляду Рівненським апеляційним господарським судом у справі №902/1309/14 обставини, що відображено у постанові від 02.03.2015р., а саме:

«Немирівська міська рада протягом одного місяця після закінчення строку договору не направила ОСОБА_1 листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, як це передбачено нормами ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» - матеріали справи не містять доказів таких дій позивача протягом одного місяця після закінчення строку договору.

За наведених обставин колегія суддів, керуючись нормами ч.ч.6-9 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону від 17.02.2011 р. № 3038-УІ), дійшла висновку, що договір оренди землі, укладений сторонами, вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Колегія суддів, дослідивши обставини справи, звертає увагу, що відповідач, продовжуючи користуватись земельною ділянкою, вживала заходів до оформлення правовідносин шляхом укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди, як це передбачено нормами ч.ч.6-7 ст.33 Закону України «Про оренду землі». Тоді як позивач ухилився від здійснення своїх повноважень - зволікав із розглядом звернень та оформленням додаткової угоди, хоча в подальшому прийняв рішення про поновлення договору, яке не вимагається за нормами ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі». Рішенням органу місцевого самоврядування необхідно лише визначити керівника органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який буде уповноважений підписати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки комунальної власності.

У пункті 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз'яснено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності з 12.03.2011 р.). Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору».

На підставі викладеного просить рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.2015р. у справі № 902/257/15 - скасувати, прийняти нове рішення, яким зобов'язати Немирівську міську раду Вінницької області укласти із ОСОБА_1 додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0120 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) та стягнути із Немирівської міської ради Вінницької області на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати, у тому числі сплачений судовий збір за подання даного позову та витрати за надання правової допомоги у сумі 10 000 грн.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду 15.06.2015р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання на 08.07.2015р. о 12:00 (арк.справи 15).

Відповідач надіслав на адресу суду письмовий відзив на апеляційну скаргу (Вх.№15954/15 від 03.07.2015р.; 16159/15 від 06.07.2015р.).

У відзиві відповідач, зокрема, зазначає, що строк дії договору оренди, укладеного між сторонами, закінчився 22.04.2014р. У період визначений п.8 Договору та у відповідності до ч.2 ст.33 Закону України «Про оренду землі», орендар не звернувся із заявою про бажання продовжити дію даного договору, тому, строки ФОП ОСОБА_1 на поновлення дії Договору були пропущені. В свою чергу, міська рада направила ФОП ОСОБА_1, 25.04.2014р., листа з повідомленням про закінчення строку дії договору та про те, що міська рада не має намір повторно укладати договір оренди цієї земельної ділянки з ФОП ОСОБА_1

У судовому порядку було встановлено, що на 24 сесії Немирівської міської ради 6 скликання від 16.09.2014р., рішення щодо поновлення договору оренди не приймалося та сесія була перенесена на 14.11.2014р., де з голосу депутата Гервасія була внесена пропозиція по розгляду цього питання, де було прийнято рішення №848 «Про укладення договору оренди земельної ділянки з ФОП ОСОБА_1.».

Після чого, розпорядженням міського голови №71-р від 21.11.2014р., відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», було зупинено дію рішення №848 «Про укладення договору оренди земельної ділянки з ФОП ОСОБА_1.» з причин його невідповідності ч,3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме, що проект даного рішення не був оприлюднений за 20 робочих днів до проведення сесії.

26 сесією Немирівської міської ради 6 скликання на повторний розгляд винесено дане рішення, 18 депутатів проголосувало «за» та було прийнято рішення №879 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ФОП ОСОБА_1.». Оскільки дане рішення було прийнято з прямим порушенням норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме порушена процедура прийняття зупиненого рішення, відповідно до ч.4 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» за зупинене рішення повинно проголосувати не менше двох третин депутатів від загального складу ради (23 депутата), також рішення №848 звучало так: «Укласти договір оренди земельної ділянки з ФОП ОСОБА_1.». що було зупинено та винесено на повторний розгляд, а повторно прийняли рішення №879 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ФОП ОСОБА_1», тобто вони є зовсім різними за своєю правовою природою та відповідно має місце настання різних юридичних наслідків.

Звертає увагу суду, що ці обставини були встановленні Немирівським районним судом у справі №140/312/15-а за позовом депутата Немирівської міської ради Ковалевської Г.М. до Немирівської міської ради, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_1 та відділ Держземагенства у Немирівському районі про визнання незаконним та скасування рішення 26 сесії Немирівської міської ради 6 скликання №879 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з ПП ОСОБА_1.».

Посилаючись на норми ст.ст.6, 16, 627 Цивільного кодексу України, ст.33 Закону України «Про оренду землі», практику Верховного Суду України (постанова від 10.10.12р. №6-110цс12), відповідач вважає, що судом першої інстанції правильно зроблено висновок про неможливість зобов'язати сторону до укладення додаткової угоди, а також неналежно виконуючи свої процесуальні обов'язки відповідач не надав суду достатніх доказів на які спирався при поданні даного позову.

На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.2015р. у справі №902/257/15 залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 08.07.2015р. представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання на інший день у зв'язку з неможливістю прибути у судове засідання.

Оскільки скаржником в клопотанні не було належним чином обґрунтовано неможливість прибуття у судове засідання 08.07.2015р. та не додано жодних доказів на підтвердження зазначеного, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання.

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

19.11.2008р. між Немирівською міською радою Вінницької області (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення на підставі рішення 18 сесії 5 скликання від 19.11.2008р., яка знаходиться у АДРЕСА_1. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0120 га, в тому числі під проїздами, проходами, площадками - 0,0120 га за рахунок земель Немирівської міської ради.

Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору).

Земельна ділянка передається в оренду для ведення комерційної діяльності (п.15 договору).

Дія договору, як встановлено п.37 договору, припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації особи - орендаря як суб'єкта підприємницької діяльності. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Даний договір зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 22.04.2009р. за НОМЕР_1.

Як свідчать матеріали справи, приватний підприємець ОСОБА_1 звернулася до Немирівської міської ради з проханням продовжити термін дії договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Натомість Немирівська міська рада подала позов до СПД ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Вінницької області за вказаним позовом було розглянуто справу та прийнято рішення від 04.11.2014р. у справі №902/1309/14 яким в задоволенні позову відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.03.2015р. рішення господарського суду Вінницької області від 04.11.2014р. у справі №902/1309/14 залишено без змін, оскільки колегія суддів апеляційного суду, керуючись нормами ч.ч.6-9 ст.33 Закону України "Про оренду землі"(в редакції Закону від 17.02.2011 р. № 3038-УІ), дійшла висновку, що договір оренди землі між СПД ОСОБА_1 та Немирівською міською радою, вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Також судами встановлено, що на орендованій земельній ділянці орендарем здійснюється будівництво, що розпочате у відповідності з відповідними положеннями законодавства.

Всупереч доводам скаржника, зазначені обставини, викладені в постанові господарського суду Вінницької області від 04.11.2014р. у справі №902/1309/14, було прийнято до уваги в рішенні господарського суду Вінницької області від 19.05.15р. у справі №902/257/15.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Як встановлено статтею 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить зобов'язати Немирівську міську раду Вінницької області укласти із ОСОБА_1 додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0120 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Верховний суд України здійснюючи аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України, зазначив зокрема таке.

Для захисту прав осіб у зобов'язаннях цивільне законодавство України передбачає здебільшого такий спосіб захисту, як відшкодування збитків, і прямо не закріплює права суб'єктів такого зобов'язання вимагати укладення договору в судовому порядку.

У разі, якщо Законом передбачено обов'язок сторони укласти договір на основі типового договору, права іншої сторони підлягають захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок, і лише за умови, якщо вона направила іншій стороні проект договору.

Зобов'язання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбачених ст.16 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року N 6-110цс12).

У вказаній постанові Верховний Суд України також наголошує на тому, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого укладення договору оренди земельної ділянки є неможливим. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Такої ж правової позиції притримується Верховний суд України у постановах:

від 10.10.2012р. (номер у ЄДР судових рішень 26497408) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» про зобов'язання укласти договір,

від 15.04.2015р. (номер у єдиному державному реєстрі судових рішень 43675421) за позовом приватного підприємства "Таврія" до СПД, фермерського господарства "Скорук М.А.", треті особи: відділ Державного комітету земельних ресурсів у Нікопольському районі Дніпропетровської області, товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська обласна земельна агенція", про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання договору оренди земельної ділянки поновленим та зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди за заявою приватного підприємства "Таврія" про перегляд Верховним Судом України рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року.

Постанови у зазначених вище справах Верховний Суд України прийняв за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права у подібних правовідносинах.

Згідно статей 111-16, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Позивач у справі №902/257/15 просить зобов'язати відповідача укласти з ним додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Частиною 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено обов'язкове укладення сторонами додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення в обов'язковому порядку у місячний строк, за наявності обставин, передбачених цією нормою Закону. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Виходячи з вищенаведеного, відмова чи зволікання в укладенні додаткової угоди підлягає оскарженню в суді шляхом подання позову про визнання цієї угоди укладеною на умовах, що відповідають чинному законодавству.

При цьому, сторона, яка ініціює укладення такої додаткової угоди, має надіслати проект цієї угоди іншій стороні, а в позовній заяві має вказати, яку угоду вона просить визнати укладеною та на яких умовах.

Зазначений вище порядок вбачається зі змісту п.9.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення».

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звертаючись до суду з позовом про зобов'язання відповідача укласти додаткову угоду, позивач обрав спосіб захисту, що не передбачений законом чи договором і який не може забезпечити захист прав та інтересів сторони. Не можна зобов'язати виявити волю на укладення угоди та її підписати і засвідчити печаткою. Рішення про зобов'язання укласти угоду не може бути виконане у примусовому порядку. Крім того, позивач у позовній заяві не вказав, яку саме угоду та на яких умовах, він просить зобов'язати укласти. Проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач відповідачу не надіслав та у матеріали справи не надав.

Додана до матеріалів справи копія проекту договору оренди землі (арк.справи 85-87) не є проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, про зобов'язання укласти яку просив позивач, крім того, проект вказаного договору оренди містить інші умови, ніж встановлені укладеним сторонами договором оренди землі від 19.11.2008 р.

Колегія суддів, зважаючи на все вищевикладене, погоджується з висновком, що вимога позивача на захист його прав і інтересів заявлена у непередбачений законом спосіб та без дотримання встановленого законом порядку, в зв'язку з чим позовні вимоги про зобов'язання Немирівську міську раду Вінницької області укласти із ОСОБА_1 додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0120 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), задоволенню не підлягають. Зазначене не позбавляє позивача права на захист своїх прав шляхом звернення до суду з дотриманням законодавства.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.15 р. у справі №902/257/15 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Демидюк О.О.