ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015 р. Справа№ 914/1404/15

За позовом: Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд», м.Львів

до відповідача: Управління капітального будівництва Львівської міської ради, м.Львів

про стягнення 161550,33грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Маргаль Н.Б. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позов заявлено Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд», м.Львів до Управління капітального будівництва Львівської міської ради, м.Львів про стягнення 353156,20грн., з яких 260868,00грн. основного боргу, 2609,83грн. 3% річних, 52928,15грн. індексу інфляції та 36750,22грн. пені.

Ухвалою суду від 30.04.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.05.2015р. Ухвалою суду від 13.05.2015р. розгляд справи відкладено на 24.06.2015р. у зв'язку з неявкою відповідача та враховуючи подане ним клопотання. В судовому засіданні 24.06.2015р. оголошено перерву до 30.06.2015р. для надання можливості сторонам подати додаткові пояснення по суті спору. Ухвалою суду від 30.06.2015р. прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, якою просив стягнути з відповідача 161550,33грн., з яких 3871,80грн. 3% річних, 92347,18грн. індексу інфляції, 65331,35гн. пені, зважаючи на це строк вирішення спору за клопотанням Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» продовжено на 15 днів, а розгляд справи відкладено на 08.07.2015р.

Представнику позивача роз'яснено права, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 08.07.2015р. з'явився, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог (вх.№2738/15 від 30.06.2015р.). Ствердив, що відповідачем - УКБ ЛМР не виконуються умови мирової угоди, затвердженої судом, що й зумовило звернення до суду з позовною заявою. Зазначив, що Державним підприємством «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» подано в Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області звернення про виконання ухвали суду на суму основного боргу в розмірі 260868,00грн. Просив позов задоволити та стягнути з відповідача 3871,80грн. 3% річних, 92347,18грн. індексу інфляції, 65331,35гн. пені, нарахованих на суму основного боргу, визначеного ухвалою суду про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 08.07.2015р. не забезпечив, поважності причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. До матеріалів справи долучено відзив УКБ ЛМР (вх.№25962/15 від 24.06.2015р.), в якому зазначено про порядок примусового виконання умов мирової угоди та проти задоволення позову заперечено.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у зв'язку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

У провадженні господарського суду Львівської області перебувала справа №914/2727/14 за позовом Першого заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі Державного проектного інституту проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд», м.Львів до Управління капітального будівництва Львівської міської ради, м.Львів про стягнення 305982,63грн. На розгляд суду сторонами подано мирову угоду від 18.08.2014р., за умовами якої Управління капітального будівництва Львівської міської ради гарантує оплату основного боргу в сумі 260868,00грн. по об'єкту «Реконструкція вул.Богданівської (від вул. Золочівської до вул. Пластової)» до 30.12.2014 року, натомість Державне підприємство «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» відмовляється від стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради інфляційних збитків в розмірі 13507,02грн., 3% річних в розмірі 1808,57грн. та пені в розмірі 11481,04грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.08.2014р. у справі №914/2727/14 вказану мирову угоду сторін затверджено, провадження по справі припинено.

Позивач стверджує, що УКБ ЛМР взяті на себе відповідно до умов мирової угоди зобов'язання не виконано.

Зважаючи на це Державним підприємством «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» подано до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області заяву (вих.№03/217 від 25.06.2015р.) про виконання ухвали суду від 18.08.2014р. по справі №914/2727/14 та стягнення з УКБ ЛМР суми основного боргу в розмірі 260868,00грн.

Водночас, зважаючи на те, що заборгованість УКБ ЛМР в добровільному порядку на умовах, визначених затвердженою судом мировою угодою, не погашено, Державний проектний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 3871,80грн. 3% річних, 92347,18грн. індексу інфляції, 65331,35гн. пені, нарахованих на суму основного боргу.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно зі ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.08.2014р. у справі №914/2727/14 Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, м. Львів, вул. Горбачевського, 10, ) зобов'язано в термін до 30.12.2014р. сплатити на користь Державного проектного інституту проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» (79005, м. Львів, вул. Ак. Богомольця, 9, ) суму основного боргу в розмірі 260868,00грн. Окрім цього, зазначено, що ухвала набирає чинності 18.08.2014 року та у випадку невиконання в добровільному порядку умов мирової угоди дійсна для пред'явлення як виконавчий документ до органів державної виконавчої служби протягом одного року.

З матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» звернулось до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області із заявою про виконання ухвали господарського суду від 18.08.2014р. по справі №914/2727/14 та стягнення суми основного боргу в розмірі 260868,00грн.

Суд звертає увагу, що хоч умовами затвердженої судом мирової угоди й передбачено, що вона втрачає чинність в разі невиконання сторонами її умов (п.2), проте, ухвала господарського суду Львівської області від 18.08.2014р. у справі №914/2727/14, якою на боржника покладено відповідний обов'язок не скасована, у встановленому законом порядку набрала законної сили та є обов'язковою до виконання на всій території України.

Так, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, у відповідності до ст.599 ЦК України, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.7.1 Постанови №14 від 17.12.2014р. роз'яснено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пленумом Вищого господарського суду України у Постанові №14 від 17.12.2013р. роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1).

Зважаючи на те, що доказів виконання УКБ ЛМР зобов'язання, встановленого ухвалою господарського суду Львівської області від 18.08.2014р. по справі №914/2727/14, та сплати 260868,00грн. боргу у встановлений термін, тобто до 30.12.2014р. сторонами не надано, суд, проаналізувавши розрахунки, долучені до заяви про зменшення розміру позовних вимог, приходить до висновку, що позов в частині стягнення 3871,80грн. 3% річних та 92347,18грн., нарахованих за період з 01.01.2015р. по 30.06.2015р. підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення 65331,35грн. пені, суд зазначає, що згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст.343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Водночас, суд звертає увагу на те, що оскільки пеня, відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, є одним із видом неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання, то такий правочин, у відповідності до ч.1 ст.547 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. роз'яснено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення 65331,35грн. пені, нарахованих на заборгованість, що, на думку позивача, виникла внаслідок невиконання рішення суду у встановлений строк, слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат, суд зазначає, що відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат. Так, до матеріалів справи долучено платіжне доручення №967 від 23.04.2015р., що підтверджує сплату Державним підприємством «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» 7063,12грн. судового збору до суду із позовною заявою про стягнення 353156,20грн. Водночас, суд звертає увагу на те, що заявою (вх.№2738/15 від 30.06.2015р.) позивачем зменшено розмір позовних вимог, ціна позову складає 161550,33грн.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.8 Постанови №7 від 21.02.2013р. роз'яснено, що у разі ж зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», яким встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відтак, провівши відповідні підрахунки, суд приходить до висновку, що судовий збір в розмірі 3832,11грн. підлягає поверненню Державному підприємству «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» як такий, що сплачений надмірно.

В решті суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1924,38грн. слід покласти на відповідача, а в решті - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (м.Львів, вул.Горбачевського, буд.10; ) на користь Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» (м.Львів, вул. Академіка Богомольця, буд.9; ) 3871,80грн. 3% річних, 92347,18грн. індексу інфляції та 1924,38грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Повернути Державному підприємству «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» (м.Львів, вул. Академіка Богомольця, буд.9; ) з Державного бюджету України 3832,11грн. надмірно сплаченого судового збору, доказом сплати якого є платіжне доручення №967 від 23.04.2015р.

6. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 13.07.2015р.

Суддя Щигельська О.І.