РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015Справа №910/8701/15-г

За позовом Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва»

До Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Володимира Анатолійовича

Про стягнення 15 697,38 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва» (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Володимира Анатолійовича (далі - відповідач) про стягнення 15 697,38 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов'язання щодо своєчасного та в повному обсязі внесенню орендної плати, та компенсації за землю, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 15 697,38 грн., що і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.15. порушено провадження у справі № 910/8701/15-г та призначено її о розгляду на 12.05.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.15. (з врахуванням ухвали від 15.15.15. про виправлення описки), в зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, невиконання ним та позивачем вимог ухвали про порушення провадження в даній справі, на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 02.06.15.

За результатами судового засідання 02.06.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 30.06.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

12.06.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

Представник позивача в судове засідання 30.06.15. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання 30.06.15. вкотре не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву та позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Суд відзначає, що повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвал суду) відповідачу наявні в матеріалах справи.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/8701/15-г.

В судовому засіданні 30.06.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.12.09. між позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) укладено Договір № 187 оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.2) Орендодавець на підставі розпорядження голови Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 1320 від 26.11.09. та ордеру № 276 від 10.12.09. передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Доброхотова, 30, загальною площею 56,6 кв.м.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що всупереч умовам зазначеного вище Договору оренди та законодавства України, відповідачем не було в повному обсязі та вчасно проведено розрахунки перед позивачем по сплаті орендної плати за фактичне користування приміщенням та по сплаті компенсації плати за землю за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року, в зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 15 697,38 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Суд відзначає, що відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, жодних доказів на обґрунтування своє правової позиції у справі не надав.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що Орендодавець зобов'язаний передати Орендарю в оренду нежитлове приміщення по акту прийому-передачі.

В матеріалах справи міститься акт прийому-передачі відповідачу в оренду нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Доброхотова, 30.

Статтею 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Приписами ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 3.1 Договору, за користування об'єктом оренди Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі методики базових орендних ставок, затверджених рішенням Святошинської районної у місті Києві ради № 41 від 31.10.06. і складає 1 954,00грн. за перший місяць оренди відповідно до розрахунку орендної плати. Податок на додану вартість сплачується орендарем окремо від орендної плати в розмірах та порядку, визначеному чинним законодавством.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції (п. 3.2 Договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно п. 3.3 Договору, орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно, не пізніше 20 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції та рахунок Орендодавця.

Згідно з п. 3.6 Договору, крім орендної плати Орендар відшкодовує орендодавця: амортизаційні відрахування за орендоване майно та плату за землю.

Додатками до Договору сторонами було погоджено, зокрема, розрахунок плати за землю та орендної плати

Згідно з ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Приписами ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», встановлено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Строк дії Договору (з врахуванням додаткової угоди № 1 від 01.11.11. до Договору) сторонами погоджено п. 9.1 та встановлено з 15.12.09. до 31.03.12. включно.

Пунктом 3.9 Договору сторонами погоджено, що у випадку закінчення терміну дії Договору орендна плата та інші передбачені Договором платежі сплачуються Орендарем по день фактичної здачі приміщення за актом приймання-передачі.

Оскільки акту прийому-передачі відповідач об'єкт оренди не повернув, тому позивачем на підставі п. 3.9 Договору здійснювались відповідні нарахування з орендної плати.

Проте відповідач свого обов'язку по сплаті орендної плати в повному обсязі не виконав, доказів оплати заборгованості за період заявлений в позовній заяві, до матеріалів справи не надав.

Крім того, судом встановлено, що позивачем сплачувалась плата за землю, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Разом з тим, відповідач Орендодавцю плату за землю за пред'явлений до стягнення період не відшкодував.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача направлялись вимоги про сплату наявної заборгованості.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач свій обов'язок по сплаті орендної плати, компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою не виконав, доказів повної оплати заборгованості за період заявлений в позовній заяві до матеріалів справи не надав.

Судом встановлено, що позивач нараховував відповідачу орендну плату, компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою та ПДВ за орендоване за Договором приміщення за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року включно, внаслідок чого за означений період за вказане приміщення відповідач повинен сплатити позивачу 13 752,81 грн. - орендної плати, 677,80 грн. - відшкодування плати за землю та 2 886,12 грн. - ПДВ, що разом становить 17 316,73 грн.

При цьому, відповідачем було сплачено позивачу в погашення зазначеної заборгованості 1 619,35 грн.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що Фізична особа-підприємець Нечипоренко Володимир Анатолійович в порушення покладеного на нього обов'язку по сплаті орендної плати за фактичне користування приміщенням та відшкодування плати за землю не виконав, в зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 15 697,38 грн., яку відповідачем станом на час прийняття судового рішення не погашено, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як відзначалось судом, відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Володимира Анатолійовича (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 43/8, квартира 38; ідентифікаційний номер ) на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва» (030134, . Київ, вул. Симиренка, б. 17; ідентифікаційний код 36037999) 13 752 (тринадцять тисяч сімсот п'ятдесят дві) грн. 81 коп. - орендної плати, 677 (шістсот сімдесят сім) грн. 80 коп. - відшкодування плати за землю, 2 886 (дві тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн. 12 коп. - податку на додану вартість, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.07.15.

Суддя Т.М. Ващенко