ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015 року Справа № 904/2098/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Пархоменко Н.В.

при секретарі судового засідання: Сусла Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник Борульченко В.М., довіреність № 1 від 05.01.2015 року,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року у справі № 904/2098/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вето", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр", с. Кам'янське Нікопольського району Дніпропетровської області

про стягнення 108 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕТО" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" про стягнення з останнього на свою користь основного боргу у сумі 108 000, 00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року у справі № 904/2098/15 (суддя Кармазіна Л.П.) позов задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТО" суму заборгованості у розмірі 108 000, 00 грн. та суму судового збору у розмірі 2 160, 00 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язань за укладеним між позивачем та відповідачем договором № 115/10 від 28.07.2010 року про надання охоронних послуг, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем станом на 31.12.2013 року виникла заборгованість у розмірі 298 000, 00 грн., подальшого укладення між позивачем та відповідачем договору № 14/14 від 10.01.2014 року про розстрочку погашення заборгованості за договором № 115/10 від 28.07.2010 року, зобов'язання за яким щодо повного погашення заборгованості у розмірі 298 000, 00 грн. та у строки, визначені цим договором, відповідач також не виконав, наявності боргу відповідача у сумі 108 000, 00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Новопавлівський гранітний кар'єр" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм процесуального права, відповідач просить змінити рішення місцевого господарського суду щодо зазначення рахунків сторін по справі в резолютивній частині рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач з посиланням на п.п. 9.13.1. п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" та п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" зазначає, що в резолютивній частині рішення суду першої інстанції зі спорів, пов'язаних із стягненням грошових коштів, повинні зазначатись рахунки сторін по справі, однак, всупереч наведеному, рахунки сторін, вказані у позовній заяві, у резолютивній частині оскаржуваного рішення не наведені.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, не забезпечив. Про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення відповідачу поштового відправлення, яким останньому направлена копія ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження (а.с. 79, т. 1).

Виходячи з наведеного та матеріалів справи, неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає перегляду апеляційним господарським судом оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає, що апеляційна скарга подана відповідачем з тією метою, щоб відтермінувати набрання чинності рішенням суду, зазначає, що відповідач має не один банківський рахунок, не зазначення у резолютивній частині рішення суду рахунку особи, з якої стягнуто кошти, не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, рахунки відповідача будуть з'ясовані органом державної виконавчої служби в період виконання рішення суду. За доводами позивача, заборгованість відповідача у сумі 108 000, 00 грн. підтверджується матеріалами справи, відповідач поданою апеляційною скаргою не спростовує наявність боргу перед позивачем у вказаній сумі, рішення у даній справі місцевим господарським судом прийнято з дотриманням норм як матеріального, так і процесуального права.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року апеляційну скаргу у даній справі призначено до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді - Пархоменко Н.В., Чередко А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 року апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді - Кузнецов В.О., Пархоменко Н.В.

У судовому засіданні 09.07.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вето" (виконавець) та Публічне акціонерне товариство "Новопавлівський гранітний кар'єр" (замовник) уклали договір про надання охоронних послуг № 115/10 (а.с. 9-11, т. 1), відповідно до умов якого (п. 1.1.) замовник залучає виконавця для здійснення охорони об'єкту, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Кам`янське, вул. Озерна, 40, який включає в себе контрольно-пропускні пункти, гірничий цех, нижню дорогу та житловий будинок, що будується (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.11.2011 року - а.с. 84, т. 1).

Відповідно до п. 2.1. договору № 115/10 вартість послуг по охороні об'єкта становить 33 489, 00 грн. в місяць, у тому числі ПДВ 20% - 5 581, 50 грн.

Додатковою угодою № 1 від 01.11.2011 року до зазначеного договору, яка є невід'ємною частиною договору та вступає в силу з дня її підписання (п. 5 додаткової угоди № 1), пункт 2.1. договору викладено у новій редакції, відповідно до положень якого вартість послуг по охороні об'єкта становить 41 000, 00 грн. в місяць, у тому числі ПДВ - 6 833, 33 грн.

Додаткова угода № 1 до договору № 115/10 долучена до матеріалів справи на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у справі, виходячи з тих обставин, що у судовому засіданні суддею - доповідачем представнику позивача було задано питання щодо невідповідності вартості охоронних послуг, вказаної в акті звірки взаєморозрахунків, складеному станом на 31.12.2013 року, вартості послуг, визначеній пунктом 2.1. договору, у зв'язку з чим представник позивача надав для огляду оригінал додаткової угоди № 1, а на вимогу суду - до матеріалів справи її копію.

Згідно з п. 2.2. договору № 115/10 оплата охоронних послуг здійснюється щомісячно, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, на підставі виставленого виконавцем рахунку за надані охоронні послуги.

Станом на 31.12.2013 року позивач та відповідач провели звірку розрахунків за договором, про що склали та підписали акт звірки взаєморозрахунків, скріплений печатками сторін договору (а.с. 14, т. 1).

Відповідно до зазначеного акту звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2013 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 103 000, 00 грн., за період з січня 2013 року по 31.10.2013 року позивач надав відповідачу охоронні послуги на загальну суму 410 000, 00 грн. (щодо кожного місяця зазначеного періоду на суму 41 000, 00 грн., яка відповідає вартості охоронних послуг, передбаченій п. 2.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.11.2011 року), а відповідач у період з 22.02.2013 року по 18.12.2013 року включно сплатив на користь позивача грошові кошти у загальній сумі 215 000, 00 грн., заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.12.2013 року становить 298 000, 00 грн. (103 000, 00 грн. + 410 000, 00 грн. - 215 000, 00 грн. = 298 000, 00 грн.).

10.01.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вето" (кредитор) та Публічне акціонерне товариство "Новопавлівський гранітний кар'єр" (боржник) уклали договір № 14/14 про розстрочку погашення заборгованості за договором № 115/10 від 28.07.2010 року (а.с. 15, т. 1).

Відповідно до п. 1.1. договору № 14/14 про розстрочку погашення заборгованості кредитор надає боржнику розстрочку у погашенні заборгованості, що утворилася за договором про надання охоронних послуг № 115/10 від 28.07.2010 року станом на 31 грудня 2013 року, в сумі 298 000, 00 грн. з 01 березня 2014 року до 31 лютого 2015 року, у т.ч. ПДВ, з розподілом за місяцями: 2014 ІІІ - 25 000,00 грн.; 2014 ІV - 25 000,00 грн.; 2014 V - 25 000,00 грн.; 2014 VI - 25 000,00 грн.; 2014 VIІ - 25 000,00 грн.; 2014 VIІІ - 25 000,00 грн.; 2014 ІX - 25 000,00 грн.; 2014 X - 25 000,00 грн.; 2014 XІ - 25 000,00 грн.; 2014 XIІ - 25 000,00 грн.; 2015 І - 25 000,00 грн.; 2015 ІI - 23 000,00 грн.

Підпункт 2.3.1. пункту 2.3. договору № 14/14 встановлює обов'язок боржника до 15 числа звітного місяця вносити суму заборгованості відповідно до п. 1.1. цього договору.

Тобто, у період березень 2014 року - лютий 2015 року відповідач зобов'язався до 15 числа кожного місця наведеного періоду сплачувати на користь позивача грошові кошти у сумі, визначеній щодо кожного місяця пунктом 1.1. договору № 14/14.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Як встановлено вище, у зв'язку з наданням позивачем відповідачу на підставі договору № 115/10 охоронних послуг та виникненням заборгованості відповідача з оплати цих послуг, яка станом на 31.12.2013 року становила 298 000, 00 грн., позивач та відповідач договором № 14/14 дійшли згоди щодо розстрочення погашення вказаної суми боргу , визначили період, у який сума боргу має бути повністю погашена, розмір щомісячних платежів та строк їх оплати щодо кожного місяця. Відповідач зобов'язався повністю оплатити борг до 15 лютого 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач лише частково погасив заборгованість, про розстрочення погашення якої укладено договір № 14/14, а саме у сумі 190 000, 00 грн., на підтвердження чого надав виписки по банківському рахунку позивача (а.с. 18-26, т. 1), починаючи з 11.11.2014 року не здійснив на користь позивача жодного платежу, у чому вбачає порушення відповідачем умов договору № 14/14 та підстави стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за означеним договором у сумі 108 000, 00 грн. (190 000, 00 грн. + 108 000, 00 грн. = 298 000, 00 грн.).

Строк оплати заявленої позивачем до стягнення суми боргу на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду є таким, що настав.

Доказів оплати заборгованості у заявленій позивачем до стягнення сумі як станом на дату звернення з позовом, так і станом на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення у справі відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу у сумі 108 000, 00 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 108 000, 00 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача щодо наявності підстав для зміни оскаржуваного судового рішення у зв'язку з тим, що в резолютивній частині рішення не зазначені рахунки сторін по справі, які були вказані в позовній заяві.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 84 ГПК України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 84 ГПК України при задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються: найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення; розмір сум, що підлягають стягненню (основної заборгованості за матеріальні цінності, виконані роботи та надані послуги, неустойки, штрафу, пені та збитків, а також штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу).

Стаття 115 Господарського процесуального кодексу України містить імперативний припис про те, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" (ч. 1 ст. 117 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виконавчому документі, зокрема у наказі господарського суду, крім резолютивної частини рішення мають бути зазначені й інші визначені цим Законом реквізити.

У резолютивній частині рішення зі спорів, пов'язаних із стягненням грошових сум, господарські суди повинні зазначати, зокрема, дані, визначені в пункті 3 частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідні дані зазначаються згідно з поданою до господарського суду позовною заявою (п. 9.13., пп. 9.13.1. п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 6 "Про судове рішення").

Залежно від конкретних матеріалів і обставин справи в наказі господарського суду можуть бути зазначені банківські рахунки в національній або іноземній валюті, а також реєстраційні рахунки (п.п. 9.13.2. п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 6 "Про судове рішення").

Проте, статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" зазначення рахунків стягувача та боржника, як обов'язкових реквізитів виконавчого документа, не передбачено.

Такої вимоги не містить і ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає вимоги щодо змісту рішення господарського суду, зокрема, його резолютивної частини.

Отже, зазначення у резолютивній частині рішення суду банківських рахунків стягувача та боржника не є обов'язковим, банківські рахунки сторін по справі є даними, які додатково за необхідності ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення; відсутність у резолютивній частині рішення господарського суду банківських рахунків сторін не є підставою для його скасування або зміни.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року у справі № 904/2098/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року у справі № 904/2098/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 13.07.2015 року

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя Н.В. Пархоменко