ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.07.15р. Справа № 904/1698/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6

до Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в особі Коледжу електрифікації Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Ворошилова, б. 25

про стягнення 6 814,30 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача Букоємський Р.В. - юрисконсульт відділу правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності Управління договірної роботи юридичного департаменту за довіреністю від 13.05.2014 року за № 14-138

від відповідача Бабич Ю.Г. - юрисконсульт коледжу електрифікації ДДАЕУ за довіреністю від 01.04.2015 року за № 46-11-479

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету про визнання інфляційних втрат в сумі 5661,71 грн., 3% річних в сумі 1152,59 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги невиконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу за № 12/1053-ТЕ-4 від 29.10.2012 року та рішення суду від 12.12.2013 року у справі № 904/9011/13 в частині своєчасної та повної оплати за отриманий природний газ.

Відповідач просить в задоволенні позову відмовити (відзив на позовну заяву від 18.06.2015 року) посилаючись на те, що прострочення платежу, яке має місце деякий час відбувається не з вини Коледжу електрифікації, а через занадто короткі строки для реєстрації фінансових зобов'язань у Державній казначейській службі.

Згідно зі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувалась перерва 09.07.2015 року з 10:00 год. до 12:45 год.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2012 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як продавцем, та Коледжем електрифікації Дніпропетровського державного аграрного університету, як покупцем, укладено договір на купівлю-продаж природного газу за № 12/1053-ТЕ-4 за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтобаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.09.2012 року до 31.12.2012 року газ в обсязі до 32,6 тис. куб. м.

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Ціна (граничний рівень ціни) на природний газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування встановлюється Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ) (п. 5.1 договору).

Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. (п. 5.2 договору).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається з сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 договору).

За приписами п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представникам сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.09.2012 року і діє в частині поставки газу до 31.12.2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2013 року у справі № 904/9011/13 позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково та присуджено до стягнення з Дніпропетровського державного аграрного університету в особі Коледжу електрифікації Дніпропетровського державного агарного університету основного боргу в сумі 42623,62 грн., пені в сумі 1577,93 грн., штрафу в сумі 1491,92 грн., інфляційних втрат в сумі 128,58 грн., 3% річних в сумі 1109,51 грн., судового збору в сумі 1716,07 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.02.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 10.04.2014 року вищевказане рішення суду залишено без змін.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2013 року у справі № 904/9011/13 встановлено, що позивачем поставлено відповідачу газ на загальну суму 42623,62 грн., однак відповідач не розрахувався за отриманий газ внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 42623,62 грн., яка і присуджена до стягнення з відповідача.

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у пункті 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 7.1 вищевказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України передбачено наступне: за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Як встановлено судом та свідчать матеріали справи, відповідач вищевказані рішення суду не виконав, борг позивачу сплатив у жовтні 2014 року.

Позивачем нараховано відповідачу до сплати 3% річних згідно наступного розрахунку:

1. за зобов'язаннями, які виникли у грудні 2012 року (акт приймання-передачі від 30.11.2012 року (а. с. 28)) 3% річних розраховані з 12.11.2013 року до 06.10.2014 року, що становить 584,74 грн.

2. за зобов'язаннями, які виникли у січні 2013 року (акт приймання-передачі від 31.12.2012 року (а. с. 29)) 3% річних розраховані з 12.11.2013 року до 06.10.2014 року, що становить 567,85 грн.

Загальна сума 3% річних за період з 12.11.2013 року до 06.10.2014 року складає 1152,59 грн., яка є обґрунтованою та такою, що підлягає до стягнення з відповідача.

Позивачем нараховано відповідачу до сплати інфляційні втрати згідно наступного розрахунку:

1. за зобов'язаннями, які виникли у грудні 2012 року (акт приймання-передачі від 30.11.2012 року (а. с 28)) інфляційні втрати розраховані за період лютий 2013 року - серпень 2014 року, що становить згідно розрахунку позивача (а. с. 27) 2875,16 грн., тоді як за розрахунком суду інфляційні за цей період складають 2863,69 грн.

2. за зобов'язаннями, які виникли у січні 2013 року (акт приймання-передачі від 31.12.2012 року (а. с. 29)) інфляційні втрати розраховані за період лютий 2013 року - серпень 2014 року, що становить згідно розрахунку позивача (а. с. 27) 2786,55 грн., тоді як за розрахунком суду інфляційні за цей період складають 2781,00 грн.

Отже, загальна сума інфляційних втрат за період лютий 2013 року - серпень 2014 року складає 5644,68 грн., яка є обґрунтованою та такою, що підлягає до стягнення з відповідача, а в решті вимог про стягнення інфляційних втрат належить відмовити.

Відповідач у доповненнях до відзиву на позовну заяву від 07.07.2015 року за № 705 просив суд у рішенні зазначати відповідачем у справі Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет в особі Коледжу електрифікації Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету відповідно до листа Головного управління державної казначейської служби у Дніпропетровській області від 02.07.2015 року за № 09-08/325-6700.

Клопотання задовольняється господарським судом Дніпропетровської області.

Стосовно доводів відповідача, що прострочення оплати зобов'язань відповідачем відбулось не з вини останнього суд зважає на наступне:

Між сторонами у справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України. Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (ст. 1 Бюджетного кодексу України). Відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання за договором, яке не припинилось відповідно до приписів гл. 50 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2013 року по справі № 5011-50/10068-2012.

При цьому, відповідно до п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Ворошилова, б. 25, ) в особі Коледжу електрифікації Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (49010, м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 95, , р/р 2662 в УДКСУ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, МФО 805012) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 5644 (п'ять тисяч шістсот сорок чотири) грн. 68 коп. - інфляційних втрат, 1152 (одна тисяча сто п'ятдесят дві) грн. 59 коп. - 3% річних, 1822 (одна тисяча вісімсот двадцять дві) грн. 43 коп. - судового збору, про що видати наказ.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 13.07.2015 року.

Суддя С.П. Панна