ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 р. Справа№ 914/1203/15

За позовом: Приватного підприємства Виробничої Фірми «АСТ», м.Львів

До відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотал», м.Дніпропетровськ

До відповідача 2: Приватного підприємства «Новатор Юкрейн», м.Львів

Про стягнення 154 400, 17 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Коваль Н.Г. - представник

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Приватного підприємства Виробничої Фірми «АСТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотал» та до Приватного підприємства «Новатор Юкрейн» про стягнення 154 400, 17 грн.

Ухвалою суду від 16.04.2015 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 15.05.2015 р.

Причини відкладення розгляду справи було викладено в попередніх ухвалах господарського суду Львівської області.

Представник позивача в судовому засіданні 30.06.2015 року позовні вимоги підтримав та просив задоволити з підстав зазначених у позові та наданих поясненнях. Свої позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що на виконання умов Договору поставки №15/01/2014 року від 03.січня 2013 року відповідачу -1 було поставлено товар по двох видаткових накладних, який відповідачем оплачений частково. З огляду на викладене, відповідно до умов укладеного Договору, за порушення строків оплати товару позивачем нараховані три відсотки річних, в сумі 789,93 грн., інфляційні в сумі 7911,60 грн. , 10220,64 грн. пені та 48078,00 грн. процентів за користування товарним кредитом, які просить стягнути з відповідача-1.

Відповідач-1 в судове засідання участь свого представника не забезпечив, проте проти позову заперечує з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування своїх заперечень посилається на ті обставини, що за договором поставки №15/01/2014 від 03.01.2013 року у відповідача-1 перед позивачем відсутня будь-яка заборгованість, а отримані ним товари на підставі виставлених рахунків-фактур №АС-0002761 і №АС-003036 стосується інших договірних відносин, які не є предметом дослідження у даній справі, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідач 2 в жодне із судових засідань участь уповноваженого представника не забезпечив, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи ухвалами суду, які надсилались йому рекомендованою кореспонденцією.

В судовому засіданні 30.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

03 січня 2013 року між Приватним підприємством Виробнича фірма «АСТ» (надалі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тотал» (надалі Покупець) було укладено договір поставки № 15/01/2014, згідно умов якого Постачальник передає, а Покупець приймає у власність для використання у своїй підприємницькій діяльності продукцію та зобов'язується оплатити її вартість.

Відповідно до п. 4.1 Договору, Покупець зобов'язується оплатити поставлену йому продукцію протягом 14-ти календарних днів з моменту поставки товару.

Як вбачається з тексту позовної заяви, на виконання умов Договору №15/01/2014 від 03.01.2013 року позивач поставив відповідачу товар на суму 69000,00 грн. по видатковій накладній №330 г від 10.11.2014 року та на суму 68400,00 грн. по видатковій накладній №350г від 08.12.2014 року.

Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, Покупець не здійснив повної оплати вартості поставленої продукції, таким чином заборгувавши йому 87 400,00 грн.

За порушення строків оплати товару, у відповідності до умов договору № 15/01/2014 від 03.01.2013 року позивачем нарахована пеня в розмірі 10220,64 грн. та 48078,00 грн. процентів за користування товарним кредитом. Крім того, відповідно до ст..625 ЦК України за порушення строків оплати поставленого товару позивачем нараховані 7911,60 грн. інфляційних та 789,93 грн. три відсотки річних, які просить стягнути з відповідача-1.

Окрім, цього позивач зазначає, що між ПП ВФ «АСТ» та ПП «Новатор Юкрейн» укладено договір поруки № 15/01/2014 від 03.01.2013 р.

Згідно вище вказаного договору поручитель ПП «Новатор Юкрейн» взяв на себе зобов'язання відповідати за будь які грошові зобов'язання ТзОВ «Тотал», що виникли з договору поставки № 15/01/2014 від 03.01.2013 р. укладеними між Приватним підприємством Виробнича фірма «АСТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тотал». Просить у зв'язку з невиконанням даного договору стягнути на його користь 1 000,00 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, свої позовні вимоги ПП ВФ «АСТ» обґрунтовує укладеним 03.01.2013 року Договором поставки № 15/01/2014 року та здійсненими на його виконання поставками товару, які частково оплачені відповідачем. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено копію Договору поставки №15/01/2014 від 03.01.2013 року ( а.с.15-18) та видаткові накладні №330 г від 10.11.2014 року на суму 69000,00 грн. ( а.с.19) та №350г від 08.12.2014 року на суму 68400,00 грн. (а.с.20)

03.01.2013 р. між ПП ВФ «АСТ» та ПП «Новатор Юкрейн» укладено договір поруки № 15/01/2014, згідно якого поручитель ПП «Новатор Юкрейн» взяв на себе зобов'язання відповідати за будь які грошові зобов'язання ТзОВ «Тотал», що виникли з договору поставки № 15/01/2014 від 03.01.2013 р.

Відповідно за невиконання даного договору просить стягнути з відповідача на його користь 1 000,00 грн.

Відповідач заперечує, що поставка товару по цих накладних здійснювалась на виконання саме цього договору, на підставі якого заявлено позов, оскільки видаткові накладні виписувались на виконання іншого договору № 05/01-2014 від 14.01.2014 року, на підставі якого позов не заявлявся і який не є предметом дослідження у даній справі. В обґрунтування своїх заперечень відповідачем до справи долучено рахунок - фактуру № АС-0002761 від 07.11.2014 р. ( а.с.51) та рахунок фактуру № АС-003036 від 08 грудня 2014 року (а.с.52).

Як вбачається із матеріалів справи, у долучених позивачем до справи, як доказ поставки товару по Договору № 15/01/2014 від 03.01.2013 року, видатковій накладній №330 г від 10 листопада 2014 року умовою продажу зазначено безготівковий розрахунок, на підставі замовлення - рахунок-фактура №АС-002761 від 07.11.14 ( а.с.19) та видатковій накладній №350 г від 08 грудня 2014 року умовою продажу зазначено безготівковий розрахунок , на підставі замовлення - рахунок-фактура №АС-003036 від 08.12.14 ( а.с.20). Таким чином, у долучених до позовної заяви видаткових накладних відсутнє будь-яке посилання на Договір № 15/01/2014 від 03.01.2013 року на підставі якого заявлено позов та здійснене нарахування штрафних санкцій.

Проте, як вбачається із долучених відповідачем до справи ксерокопій рахунків - фактур, то підставою виписки рахунок-фактури №АС-002761 від 07.11.14 є Договір № 05/01-2014 від 14.01.2014 року ( а.с.51), а в рахунок-фактурі №АС-003036 від 08.12.14 відсутнє будь-яке посилання на договір ( а.с.52).

В той же час, позивачем до справи долучено в судовому засіданні оригінали рахунок-фактури №АС-002761 від 07.11.14 ( а.с.85), та рахунок-фактури №АС-0003036 від 08.12.14 (а.с.86) які відрізняються від поданих відповідачем копій, та податкові накладні ( а.с.87-88), в яких підставою виписки зазначено Договір № 05/01-2014 від 14.01.2014 року.

Враховуючи ті обставини, що позов заявлений на підставі Договору поставки №15/01/2014 від 03.01.2013 року та Договору поруки №15/01/2014 від 03 січня 2013 року (укладеного на основі Договору поставки №15/01/2014 від 03.01.2013 року), а документи в підтвердження розміру позовних вимог подані позивачем стосується іншого Договору №05/01-2014 від 14.01.2014 року, розгляд справи відкладався для надання можливості позивачу подати докази в обґрунтування позовних вимог (докази поставки товарів на суму заявлених позовних вимог по Договору поставки №15/01/2014 від 03.01.2013 року , або Договір поставки №05/01-2014 від 14.01.2014 року, на підставі якого здійснювалась поставка товарів згідно видаткових накладних №330 г від 10.11.2014 року на суму 69000,00 грн. ( а.с.19) та №350г від 08.12.2014 року на суму 68400,00 грн.( а.с.20) з метою дослідження умов та строків оплати поставленого товару по Даному Договору.

Проте, жодних інших Документів та доказів, крім долучених до справи позивач суду не надав, як і не надав жодних пояснень розбіжностей у долучених до матеріалів справи документах.

Положенням ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків..

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Враховуючи відсутність будь-яких документів про поставку товару на підставі Договору поставки №15/01/2014 від 03.01.2014 року на підставі якого заявлено позов та укладено договір поруки № 15/01/2013 від 03.01.2013 року згідно якого заявлено вимоги до позивача-2, відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення боргу та штрафних санкцій.

Що стосується долучених до справи видаткових накладних №330 г від 10.11.2014 року на суму 69000,00 грн. ( а.с.19) та №350г від 08.12.2014 року на суму 68400,00 грн. (а.с.20), виписаних на підставі рахунок-фактури №АС-002761 від 07.11.14 ( а.с.85), та рахунок-фактури №АС-0003036 від 08.12.14 (а.с.86), що підтверджується податковими накладними (а.с.87-88), в яких підставою виписки зазначено Договір №05/01-2014 від 14.01.2014 року, то позивачем не долучено до справи тексту зазначеного договору, що унеможливлює встановлення обставин оплати та підстав для нарахування штрафних санкцій. Крім того, заявлений позов до відповідача-2 ніяким чином не стосується Договору №05/01-2014 від 14.01.2014 року і підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Що стосується поданих позивачем в обґрунтування позовних вимог претензії та відповіді на неї, то вони не можуть бути належним і допустимим доказом визнання відповідачем вимог саме по Договору поставки №15/01/2014 від 03.01.2013 року, оскільки у самій претензії ( а.с.27) та у відповіді на претензію №26.01/15 від 26.03.2015 року( а.с.28) йдеться про заборгованість за Договором поставки №15-1/2014 від 03 січня 2015 року , стягнення коштів по якому не є предметом даного спору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 9 900,00 грн. витрат, пов'язаних з наданням юридичної допомоги в зв'язку із розглядом справи в суді. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог , відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність у відповідачів заборгованості за Договором поставки № 15/01/2014 від 03.01.2013 року та укладеному на підставі його Договору поруки № 15/01/2014 від 03 січня 2014 року позивач суду не надав.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Положеннями ч.3 ст.83 ГПК України не передбачено право суду при прийнятті рішення без клопотання сторони виходити за межі позовних вимог, змінювати предмет чи підстави позову.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України, обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,75,82,84,85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволені позову відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 06.07.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.