ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 910/16085/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-Авто"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 16.12.2014 Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015
у справі№ 910/16085/14
Господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-Авто"; 2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5
простягнення 138492,39 дол. США
за участю представників:

позивача: Ковалевський Р.В., дов. від 21.05.2015;

відповідача-1: Буднік О.П., дов. від 03.11.2014; Кравченко О.М., дов. від 22.01.2015; Руснак І.В., дов. від 12.06.2015;

відповідача-2: повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/16085/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Гулевець О,В., судді - Бондаренко Г.П., Пригунова А.Б.) позов задоволено частково. Суд стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача відсотки за користування кредитом в сумі 126306,76 дол. США. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Чорна Л.В., судді - Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.) рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/16085/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 12185,63 дол. США та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В іншій частині скаржник просить залишити зазначені судові рішення без змін.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Також, з касаційною скаргою на рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції звернувся відповідач-1, в якій просить Вищий господарський суд України зазначені судові рішення скасувати в частині задоволених повних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача-2 не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2013 у справі № 910/15294/13 задоволено позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ТОВ "Тандем-Авто", ФОП ОСОБА_5, АТ "5-й Київський авторемонтний завод". Суд стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 24.06.2008 № 012/14/412 за кредитною лінією в сумі 12 984 250,35 грн, процентів за користування кредитною лінією в сумі 33 462,34 грн, пеню за кредитом в сумі 18 209,26 грн та пеню за відсотками в сумі 5 515,10 грн. Вирішено питання судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суд від 31.03.2014 частково скасовано рішення суду першої інстанції у справі № 910/15294/13. Припинено провадження у справі в частині вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до АТ "5-й Київський авторемонтний завод" на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а в іншій частині рішення залишено без змін.

09.04.2014 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2013 у справі № 910/15294/13, Господарським судом міста Києва видано наказ про стягнення солідарно з ТОВ "Тандем-Авто" та ФОП ОСОБА_5 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитною лінією в сумі 12 984 250,35 грн, процентів за користування кредитною лінією в сумі 33 462,34 грн, пеню за кредитом в сумі 18 209,26 грн та пеню за відсотками в сумі 5 515,10 грн. Позивачем подано наказ на виконання до органів ДВС, внаслідок чого органами ДВС порушено виконавче провадження № 43331113.

Оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2013 у справі № 910/15294/13 не виконано, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 04.12.2013 по 03.11.2014 на суму 138 492,39 дол. США (враховуючи заяву позивача в порядку ст. 22 ГПК України від 04.11.2014).

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, керуючись положеннями ст. 526, 533, 546, 553, 554, 1048, 1050, 1054 ЦК України та врахувавши факт виконання рішення суду у справі від 09.12.2013 у справі № 910/15294/13, що підтверджується платіжним дорученням від 19.08.2014 № 1 дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково та стягнення солідарно з відповідачів відсотки за користування кредитом в сумі 126306,76 дол. США за період з 04.12.2013 по 19.08.2014.

При цьому, суди виходили з того, що оскільки стягнення процентів за ст. 1048 ЦК України є платою за користування грошовими коштами та те, що кредитні кошти відповідачем не повернуті позивачу, то позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Втім, колегія Вищого господарського суду України не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанції виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" (із змінами і доповненнями), рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 1117 ГПК України).

Пунктом 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви (враховуючи заяву позивача в порядку ст. 22 ГПК України), предметом позову у даній справі, є матеріально-правова вимога позивача про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за відсотками за користування кредитом, а підстава позову - невиконання відповідачами рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2013 у справі № 910/15294/13.

При цьому, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги керувався положеннями ст. 192, 526, 530, 533, 543, 554, 610, 625, 627, 1054 ЦК України.

З цього приводу, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне звернути увагу судів, що п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" визначено, що з огляду на вимоги ч. 1 ст. 4 ГПК України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

При прийнятті рішення у справі та його перегляді в апеляційному порядку, суди не звернули уваги на матеріально-правове обґрунтування позовних вимог, зокрема, на посилання позивача на ст. 625 ЦК України та дійшли висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів коштів на підстав ст. 1048 ЦК України.

Слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 10561, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність згідно зі ст.625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (лист Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві").

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що після прийняття судового рішення у справі № 910/15294/13 про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача відповідних сум не можуть бути застосовані норми кредитного законодавства, оскільки за вказаним рішенням суду господарським судом уже надана правова оцінка щодо порушення відповідачами зобов'язання стосовно погашення заборгованості за кредитним договором від 24.06.2008 № 012/14/412 та вирішено питання про стягнення відповідних сум.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником або виконано через певний значний проміжок часу, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за виконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Верховний Суд України в своєму листі від 01.07.2014 зауважив, що беручи до уваги правову природу 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, правильним є стягнення їх виключно в національній валюті України - гривні.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28.03.2012 у справі № 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти (п. 10 листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Наведене свідчить, що, під час розгляду справи місцевим господарським судом та апеляційного перегляду, господарськими судами попередніх інстанцій допущено порушення ст. 42, 43, 47, 43, 82, 99, 101 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ст. 1119 ГПК України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-Авто" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 у справі № 910/16085/14 скасувати.

Справу № 910/16085/14 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР