КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. Справа№ 910/1853/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Новікова М.М.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Перетятько С.М., дов. № 151/03 від 05.06.2015р.

від відповідача: Ковальов В.М. Дов. № 36 від 28.01.2015р.

від третьої особи: Гуцева Л.О.. дов. № 31-13030-08/3 від 31.03.2015р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.03.2015 р.

у справі № 910/1853/15-г (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк

«Укргазбанк»

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача

Міністерство фінансів України

про стягнення 450 059 548,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 450 059 548,16 грн. заборгованості за генеральною угодою № 146-р/2008 від 31.02.2008, з яких:

- заборгованість за зобов'язанням щодо продажу іноземної валюти - 20 000 000,00 доларів США, що еквівалентно 315 841 000,00 грн.;

- пеня за прострочення продажу іноземної валюти - 99 410 954,75 грн.;

- проценти за користування чужими коштами - 8 170 763,24 грн.;

- заборгованість за зобов'язанням щодо продажу золота - 1 000 тройських унцій, що еквівалентно 20 427 017,00 грн.;

- пеня за прострочення продажу золота - 6 209 813,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.03.2008 між сторонами укладено генеральну угоду № 146-р/2008 про порядок проведення міжбанківських операцій, яким передбачено укладення конверсійних угод про купівлю-продаж однієї валюти проти іншої валюти/банківських металів за курсом, визначеним в момент укладення угоди. Позивач вказує на те, що позивач звертався до відповідача з пропозиціями щодо укладення конверсійних угод на купівлю валюти, відповідач надав підтвердження про прийняття пропозицій, проте свої зобов'язання не виконав. При цьому зазначає що одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.03.2015р. у справі № 910/1853/15-г в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2015р. у справі № 910/1853/15-г та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» справі № 910/1853/15-г було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015р. було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді: Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015р. у справі № 910/1853/15-г апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Іоннікова І.А. та призначено розгляд справи на 18.06.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. у справі № 910/1853/15-г виправлено описку, а саме в даті розгляду справи.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015р. було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді: Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015р. у справі № 910/1853/15-г апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 02.04.2015р. у справі № 910/3540/15-г та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

31.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» було укладено генеральну угоду № 146-р/2008 про порядок проведення міжбанківських операцій (далі - генеральна угода).

Відповідно до п. 2.1. генеральної угоди її предметом є загальні умови та порядок проведення операцій на міжбанківському валютному та грошовому ринках. Дія цієї генеральної угоди поширюється на будь-які види операцій між сторонами, які можуть бути представлені як комбінація конверсійних та/або кредитних угод, операцій з цінними паперами.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.2. генеральної угоди умови конверсійних угод, які укладені відповідні до цієї генеральної угоди, визначаються в кожному конкретному випадку шляхом проведення переговорів між дилерами сторін за допомогою системи REUTERS DЕALING, телексу або інших узгоджених засобів зв'язку. Угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах, що передбачені для даного виду угод, які перераховані у п.п. 6.2, 7.1, 8.1. та письмово їх підтвердили шляхом обміну повідомленнями по системі REUTERS DEALING, що містять ідентичні і узгоджені умови операції і ідентифікатори ділерів.

Згідно з п. 7.1. генеральної угоди при переговорах сторони визначають наступні істотні умови конверсійної угоди:

- тип угоди («ТОД», «ТОМ», «СПОТ», «ФОРВАРД»);

- найменування валюти що продасться купується;

- сума валюти, що продасться / купується;

- курс купівлі / продажу валюти (можлива вказівка типу: «за курсом НБУ», і т.п. із зазначенням дати);

- дати валютування по розрахунках в обох валютах;

- реквізити платежів (можлива вказівка типу «стандартні»);

- інші умови (у разі потреби).

Відповідно до п. 7.3. генеральної угоди угода вважається укладеною між сторонами з моменту досягнення згоди між дилерами по системі «REUTERS DЕALING» або іншими узгодженими системами зв'язку по всіх без винятку істотних умовах угоди.

Згідно з п. 5.3. генеральної угоди друкована копія оригінальних текстів переговорів по системі REUTERS DEALING, підтвердження що надійшли по системі S.W.I.F.T., телексу або електронній пошті НБУ визнаються сторонами документами, що засвідчують факт укладення угоди і можуть бути використанні як доказ в господарському суді у випадку виникнення спору.

Пунктом 3.4. генеральної угоди (в редакції додаткової угоди від 04.03.2013) визначено, що угоди типу «СВОП» це - валютні операції за угодою, умови якої передбачають купівлю (продаж, обмін) іноземної валюти/банківських металів зі зворотнім її продажем (купівлею, обміном) на певну дату в майбутньому з фіксацією умов цих операцій (курсів, обсягів, дат валютування тощо) під час укладення.

У межах генеральної угоди між позивачем та відповідачем було укладено чотири конверсійні угоди типу «СВОП», що підтверджується обома сторонами (далі - угоди № 1, № 2, № 3, та № 4). Кожна із угод № 1 - № 4 містить умови виконання зобов'язань, що складаються з двох частин.

Умовами п. 5.11. генеральної угоди визначено, що сторони проводять конверсійні операції і зобов'язанні здійснити поставку валюти на відповідний кореспондентський рахунок, який визначається при укладенні угоди.

Згідно з п. 7.6. генеральної угоди угода вважається виконаною з дати зарахування валютних коштів в повному обсязі на рахунки покупця в продавця відповідно до реквізитів, які були обговорені при укладенні угоди.

За умовами угоди № 1 позивач 21.01.2014 продавав 5 000 000,00 доларів США за ціною 39 965 000,00 грн. по курсу 7,9930 грн. за 1 долар США зі зворотньою її покупкою 25.03.2014 в розмірі 5 000 000,00 доларів США за ціною 40 430 500,00 грн. по курсу 8,0861 грн. за 1 долар США.

Відповідач 21.01.2014 отримав від позивача кошти у розмірі 5 000 000,00 доларів США, та перерахував при цьому на рахунок позивача кошти у розмірі 39 965 000,00 грн. Отже, в цій частині зобов'язання сторонами виконано в повному обсязі та відповідно до встановлених угодою № 1 умов.

В подальшому, 25.03.2014 позивач повинен був перерахувати на рахунок відповідача кошти в розмірі 40 430 500,00 грн., а відповідач в свою чергу перерахувати на рахунок позивача кошти у розмірі 5 000 000,00 доларів США. Ця частина угоди № 1 не була виконана, у зв'язку з не перерахуванням позивачем на користь відповідача коштів в розмірі 40 430 500,00 грн.

За умовами угоди № 2 позивач 24.01.2014 продавав 5 000 000,00 доларів США за ціною 39 965 000,00 грн. по курсу 7,9930 грн. за 1 долар США зі зворотньою її покупкою 14.03.2014 в розмірі 5 000 000,00 доларів США за ціною 40 260 000,00 грн. по курсу 8,0520 грн. за 1 долар США.

Відповідач 24.01.2014 отримав від позивача кошти у розмірі у розмірі 5 000 000,00 доларів США та перерахував при цьому на рахунок позивача кошти у розмірі 39 965 000,00 грн. Отже, в цій частині зобов'язання сторонами виконано в повному обсязі та відповідно до встановлених угодою № 2 умов.

В подальшому, 14.03.2014 позивач повинен був перерахувати на рахунок відповідача кошти в розмірі 40 260 000,00 грн., а відповідач в свою чергу перерахувати на рахунок позивача кошти у розмірі 5 000 000,00 доларів США. Ця частина угоди № 2 не була виконана, у зв'язку з не перерахуванням позивачем на користь відповідача коштів в розмірі 40 260 000,00 грн.

За умовами угоди № 3 позивач 27.01.2014 продавав 10 000 000,00 доларів США за ціною 79 930 000,00 грн. по курсу 7,9930 грн. за 1 долар США зі зворотньою її покупкою 13.03.2014 в розмірі 10 000 000,00 доларів США за ціною 80 423 000,00 грн. по курсу 8,0423 грн. за 1 долар США.

Відповідач 27.01.2014 отримав від позивача кошти у розмірі 10 000 000,00 доларів США та перерахував при цьому на рахунок позивача кошти у розмірі 79 930 000,00 грн. Отже, в цій частині зобов'язання сторонами виконано в повному обсязі та відповідно до встановлених угодою № 3 умов.

В подальшому, 13.03.2014 позивач повинен був перерахувати на рахунок відповідача кошти в розмірі 80 423 000,00 грн., а відповідач в свою чергу перерахувати на рахунок позивача кошти у розмірі 10 000 000,00 доларів США. Ця частина угоди № 3 не була виконана, у зв'язку з не перерахуванням позивачем на користь відповідача коштів в розмірі 80 423 000,00 грн.

За умовами угоди № 4 позивач 21.01.2014 продавав 1 000,00 унцій золота за ціною 9 850 000,00 грн. по курсу 9 850,00 грн. за 1 унцію зі зворотньою їх покупкою 27.03.2014 в розмірі 1 000,00 унцій золота за ціною 9 946 000,00 грн. по курсу 9 946,00 грн. за 1 унцію.

Відповідач 27.01.2014 отримав від позивача 1 000 унцій золота, та перерахував при цьому на рахунок позивача кошти у розмірі 9 850 000,00 грн. Отже, в цій частині зобов'язання сторонами виконано в повному обсязі та відповідно до встановлених угодою № 4 умов.

В подальшому 27.03.2014 позивач повинен був перерахувати відповідачу 9 946 000,00 грн., а відповідач в свою чергу передати позивачу 1 000 унцій золота. Ця частина угоди № 4 не була виконана, у зв'язку з не перерахуванням позивачем на користь відповідача коштів в розмірі 9 946 000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

31.03.2008 сторонами укладено угоду про нетінг (додаток 1 до генеральної угоди), предметом якої є регулювання взаємозаліку та проведення взаєморозрахунків по конверсійних операціях (угодах) між сторонами в рамках генеральної угоди.

Умовами п. 2.1. угоди про нетінг передбачено, що при здійсненні конверсійної операції (угоди) кожна зі сторін зобов'язана здійснити поставку валюти, яку вона продає, на користь іншої сторони, в обмін на валюту, що купується, в обсягах і датою валютування відповідно до умов угоди.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем взяті на себе зобов'язання за угодами не виконано, зокрема перерахування коштів на купівлю валюти не здійснено.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи те, що позивачем не доведено виконання своїх зобов'язань за угодами щодо перерахування коштів за купівлю валюти, у відповідача відсутній обов'язок здійснення продажу цієї валюти.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Постановою Правління Національного банку України № 107 від 28.02.2014 Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням № 9 від 28.02.2014 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Брокбізнесбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

З огляду на те, що у відповідача виникли сумніви щодо виконання зобов'язань позивача за угодами в обумовлені строки, відповідач листом № 158/7237/2014 від 12.03.2014 на підставі ст. 538 Цивільного кодексу України повідомив позивача про відмову від виконання своїх зобов'язань, що виникли на підставі угод.

Отже, позивачем належними засобами доказування не доведено порушення прав позивача з боку відповідача щодо несплати за валюту.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 10.2. генеральної угоди передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання стороною зобов'язання за генеральною угодою, зокрема у разі прострочення його виконання, вона зобов'язана сплатити іншій стороні за кожен день прострочення пеню : за операціями в іноземній валюті/банківських металах - у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочки чи за згодою потерпілої сторони, забезпечує зарахування коштів правильною датою валютування за свій рахунок.

Згідно зі ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з суду першої інстанції та вважає, що у відповідача відсутній обов'язок виконання зобов'язання з продажу валюти, таким чином вимоги щодо нарахування пені та процентів за користування коштами (3% річних) є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку відмови в задоволенні позовних вимог та вважає їх необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2015р. у справі № 910/1853/15-г прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2015р. у справі № 910/1853/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/1853/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді М.М. Новіков

Л.П. Зубець