РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа № 924/339/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський край-2012" на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.04.15 р.

у справі № 924/339/15 (суддя Яроцький А.М. )

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фідленс - Україна"

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський край-2012"

про стягнення 116522,78 грн., з яких 95349,79 грн. проценти за користування товарним кредитом, 5247,43 грн. пеня, 7463,78 грн. 20% річних, 8461,78 грн. інфляційні нарахування

за участю представників сторін:

позивача - Драчук С. В., представник, довіреність в справі

відповідача - Шибінський В.Ф., адвокат, довіреність в справі

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 29.04.2015 року ( суддя Яроцький А.М.) у справі № 924/339/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс- Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський край- 2012" про стягнення 116 522,78 грн, з яких 95349,79 грн. проценти за користування товарним кредитом, 5247,43 грн. пеня, 7463,78 грн. 20% річних, 8461,78 грн. інфляційні нарахування задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський край-2012" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Фідленс-Україна" 95349,79 грн. (дев'яносто п'ять тисяч триста сорок дев'ять гривень 79 коп.) процентів за користування товарним кредитом, 5247,43 грн. (п'ять тисяч двісті сорок сім гривень 43 коп.) пені, 7463,78 грн. (сім тисяч чотириста шістдесят три гривні 78 коп.) 20% річних, 8461,78 грн. (вісім тисяч чотириста шістдесят одна гривня 78 коп.) інфляційних втрат, 2330,46 грн. (дві тисячі триста тридцять гривень 46 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався положеннями ст.ст.11, 509,526,530, 536, 549, ч.1 ст. 551,ст.612, 625, п.3 ст.3 ст. 627, ст.694 , ст.695 Цивільного кодексу України, ст. 230, ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, ст.1 Закону України " Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" та вказав, що відповідач свого зобов'язання щодо вчасного проведення розрахунків за отриманий товар в повному обсязі не виконав,що і стало підставою для стягнення процентів за користування товарним кредитом, пені, 20% річних та інфляційних нарахувань.

Не погодившись з постановленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки воно прийнято з порушенням матеріального та процесуального права.

Зокрема, звертає увагу на те, що розгляд справи №924/339/15 відбувся із порушенням процесуальних норм.

Так, товариство не отримувало ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі, у зв'язку із чим не змогло надати письмовий відзив на позов.

Ухвалу суду від 02.04.2015 р. про відкладення розгляду справи на 21.04.2015 р. відповідач отримав лише 25.04.2015р. Аналогічно, ухвалу суду про розгляд справи 29.04.2015 р. відповідач отримав 30.04.2015 р.

На думку апелянта, ТОВ "Подільський край-2012" було позбавлено можливості використати свої процесуальні права, зокрема, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, давати пояснення по справі та заперечувати проти клопотань та доводів позивача.

Скаржник наголошує, що в порушення вимог ст. 56 ГПК України позивач не надав відповідачу копію позовної заяви та документів, які до неї додаються.

Крім того, відповідач вказує, що 28.11.2014 р. у ТОВ "Подільський край-2012" змінились власники та керівник товариства.При цьому новим керівником було встановлено наявність судових рішень про стягнення із відповідача на користь позивача грошових коштів (справи № 924/1570/13 та № 924/1128/14).

У зв'язку із вирішенням спорів між керівництвом ТОВ "Фідленс-Українра" та ТОВ "Подільський край-2012" були проведені переговори, які виразились у укладенні 08.12.2014 р. мирової угоди на стадії виконання судових рішень. По вказаній мировій угоді відповідач зобов'язувався сплатити на користь позивача 108111,31 грн. та 5713,54 грн., а позивач зобов'язався відкликати із органів виконавчої служби виконавчі документи у справах № 924/1570/13 та № 924/1128/14.

11.12.2014 р. вказані кошти ТОВ "Подільський край-2012" були сплачені, у зв'язку із чим ТОВ "Фідленс-Україна" цього ж числа відкликав виконавчі документи № 924/1570/13 та №924/1128/14.

Таким чином, господарський спір між позивачем та відповідачем був вирішений, при цьому позивач відмовився від стягнення штрафних санкцій.

Апелянт вважає, що пред'явлення нового позову є порушенням вказаної мирової угоди.

Скаржник зауважує, що при винесенні 29.04.2015 р. рішення у справі № 924/339/15 господарський суд Хмельницької області не дослідив укладену 08.12.2014 р. мирову угоду та неправильно визначився із характером спірних правовідносин.

Просив рішення господарського суду Хмельницької області від 29.04.2015 року скасувати,прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський край-2012" про стягнення 1 16522,78 грн., з яких 95349,79 грн. проценти за користування товарним кредитом, 5247,43 гри. 20% річних та 8461, 78 грн. інфляційних нарахувань відмовити повністю.

Крім того, скаржником до апеляційної скарги було долучено копію мирової угоди від 08.12.2014р.; копії заяв про відкликання виконавчих документів №924/1570/13, № 924/1128/14 , у зв'язку з неможливості їх подання в суд першої інстанції через відсутність їх представника в судових засіданнях.

Судом вказані вище документи долучені до матеріалів справи та оцінені в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що апелянт не направив копію апеляційної скарги товариству з обмеженою відповідальністю "Фідленс-Україна", що не дає змоги дослідити обґрунтованості доводів, зазначених в тексті апеляції.

Крім того, ТОВ "Подільський край-2012" подало апеляційну скаргу, пропустивши передбачений ч.1 ст.93 ГПК України строк на подання апеляційної скарги. Просив залишити рішення господарського суду Хмельницької області по справі 924/339/15 без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

В доповненнях до відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає, що доводи апелянта про порушення його процесуальних прав не заслуговують на увагу ,оскільки, враховуючи положення абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", п.п 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) , апелянт не був обмежений ні у часі, ні у можливостях звернутися до господарського суду за інформацією про судову справу № 924/339/15. На думку позивача, йому було надано достатньо часу для подання своїх доказів. У випадку не можливості самому з'ясувати дану інформацію можливо було надати можливість це зробити своїм представникам, разом з тим, скаржник не надав жодного доказу, який би свідчив про ці обмеження.

Щодо доводів апелянта про укладену між сторонами мирову угоду, позивач у скарзі вказує таке.

Так, під час укладення мирової угоди, про яку зазначає Апелянт, ішлось про 30000 грн. компенсаційних - збитків, нанесених скаржником у зв'язку з порушенням договірних правовідносин. Розмір збитків був обумовлений сторонами до моменту підписання мирової угоди. Збитки в себе включали в себе повністю 20% річних та інфляційні втрати та частково пеню, що передбачені судовим рішенням від 03.10.2014 р. Господарського суду Хмельницької області по справі № 924/1128/14. По сьогоднішній день дані збитки не компенсовані. Апелянт не здійснив дану оплату в обумовлені строки.

У зв'язку з не виконанням усних домовленостей між сторонами та не виконанням умов мирової угоди від 08.12.2014 р. в односторонньому порядку зі сторони апелянта, позивач вважає дані договірні домовленості такими, що не відбулися.

Позивач у відзиві наголошує, що мирова угода від 08.12.2014 р. була дійсно підписана сторонами. Але дану мирову угоду від 08.12.2014 р. сторони мали передати на затвердження господарського суду Хмельницької області по справі №924/1128/14. В зв'язку з виникненням певних розбіжностей між сторонами дана угода не була передана на затвердження господарським судом.

Згідно даної мирової угоди, апелянт взяв на себе зобов'язання відшкодувати сплачений Позивачем судовий збір в розмірі 5713,15 грн. не пізніше 10.12.2014 р. Відповідно до п. 6 Мирової угоди в період дії цієї мирової угоди ТОВ "Фідленс-Україна" має право на звернення до виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду по господарській справі № 924/1128/14 лише у випадку порушення ТОВ "Подільський край-2012" строку оплати згідно п. 2 Мирової угоди. В цьому випадку ТОВ "Фідленс-Україна" має право вимагати сплати всієї неоплаченої суми заборгованості, передбаченої рішенням Господарського суду Хмельницької області від 03 жовтня 2014 року по справі № 924/1128/14. Також, в мировій угоді було зазначено, що лише після належного виконання Апелянтом зобов'язань, передбачених п.2. мирової угоди Позивач гарантує що не буде мати до нього жодних матеріальних та моральних претензій. Разом з тим, зазначена угода так і не була виконана у встановлені сторонами строки.

Просив рішення господарського суду Хмельницької області від 29.04.2015 р. по справі №924/339/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі; додатково вказав, що на стадії виконання рішення по справі №924/1128/14 від 08.12.14р., між ТОВ "Подільський край - 2012" та ТОВ "Фідленс - Україна" була укладена мирова угода, відповідно до якої сторони погодили, що після виконання ТОВ "Подільський край - 2012" зобов'язань, передбачених цією мировою угодою, ТОВ "Фідленс - Україна" гарантує, що воно не буде мати жодних матеріальних та моральних претензій до ТОВ "Подільський край - 2012", рішення господарського суду у справі №924/1128/14 вважається виконаним, відповідно до вказаної угоди по даним договорам спір відсутній, вказав, що виконали мирову угоду 11.12.14р., зазначив, що подати до суду на затвердження мирову угоду мав позивач, чого не зробив. Просив скасувати рішення господарського суду Хмельницької області у даній справі та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві та доповненнях до відзиву; вказав, що мирова угода була виконана з порушенням, останній день виконання був вказаний 10.12.14р., а відповідач перерахував кошти 11.12.14р.; зазначив, що дана мирова угода не стосується цієї справи, оскільки стягнення відбувається за інший період; крім того, звернув увагу, що дана мирова угода не затверджена судом; просив рішення господарського суду Хмельницької області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Подільський край - 2012" до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2013р. між ТОВ "Фідленс-Україна" (надалі - Постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Подільський край-2012" (надалі - Покупець) укладено договір поставки Д-3-ПТИЦЯ на умовах товарного кредиту №34 ( а.с.11-12).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник продає, а покупець купує на умовах даного договору Товар, в кількості, асортименті, цінах та на умовах поставки („ІНКОТЕРМС 2010"), що обумовлюється в додатках, специфікаціях чи видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору товар продається на умовах кредиту, за користування яким покупець зобов'язується сплатити відсотки в сумі, визначеній відповідно до умов договору. Розмір відсотків за користування товарним кредитом, строк товарного кредитування визначаються в договорі або специфікаціях до нього.

Ціни на товар наведені у специфікаціях та/або рахунках - фактурах та включають вартість доставки Товару покупцю. Загальна вартість (ціна) договору визначається сумарною ціною всього товару, поставленого постачальником на виконання умов цього договору. Валюта платежу та валюта договору - гривня (п.п. 2.1., 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору оплата вартості товару проводиться покупцем відповідно до умов цього пункту договору, якщо інший порядок оплати не буде передбачений у специфікації до договору: частину вартості товару в розмірі 15%, покупець оплачує до моменту відвантаження товару зі складу Постачальника. Другу частину вартості товару в розмірі 85% покупець проводить на умовах товарного кредиту: протягом 35 календарних днів від дня відвантаження товару зі складу Постачальника(дата,зазначена у видатковій накладній ) .

Згідно з п. 3.2 договору сторони передбачили, що товар (його вартість (ціна), в т.ч. ПДВ), отриманий покупцем у власність на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, визнається товарним кредитом. За користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника відсотки. Перебіг строку користування товарним кредитом починається з 40 календарного дня, після отримання товару покупцем та припиняється в день оплати вартості товару покупцем. За користування товарним кредитом покупець сплачує на користь постачальника проценти у розмірі 0,7% від вартості неоплаченого товару за кожний день.

Відсотки за користування товарним кредитом нараховуються постачальником. Сторони підписують акт надання (приймання - передачі) послуг товарного кредитування. Акт про надання послуг товарного кредитування надсилається постачальником факсимільним зв'язком. Факсимільна копія має силу оригіналу. Покупець зобов'язується підписати акт протягом одного робочого дня з дати його отримання та надіслати постачальнику підписаний примірник факсимільним зв'язком. В подальшому постачальник направляє оригінали актів на адресу покупця, який зобов'язаний підписати та один примірник повернути постачальнику (п. 3.3 договору).

У п. 9.2 договору сторони передбачили, що у разі порушення покупцем строків оплати товару, він сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала в період прострочення, за кожний день прострочення платежу. Неустойка нараховується по день остаточного проведення розрахунку покупцем (п.6 ст.232 ГК України).

Згідно з п. 9.3 договору, у випадку прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за неправомірне користування грошовими коштами в розмірі 20 % річних з простроченням суми за весь час прострочення (ст. 625 ЦК України).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи рішення господарського суду Хмельницької області від 30.01.2014р. по справі №924/1570/13 присуджено до стягнення з ТОВ "Подільський край-2012" на користь ТОВ "Фідленс-Україна" 103 192,41грн. заборгованості за поставлений товар згідно договору від 24.05.13р. №34 ( а.с.13-17).

В подальшому, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем вищевказаного судового рішення 05.08.2014р. позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача за період з 02.11.2013р. по 31.07.2014р. процентів за користування товарним кредитом, пені, 20% річних та інфляційних втрат за договором № 34 від 24.05.13р.

Так, рішенням господарського суду Хмельницької області від 03.10.2014р. у справі № 924/1128/14 присуджено до стягнення з ТОВ „Подільський край-2012" на користь ТОВ „Фідленс-Україна" 244 985,54 грн. 0,7% в день за користування товарним кредитом, 12 083,41 грн. пені, 15 379,91 грн. 20% річних, 13 208,63 грн. інфляційних втрат, 5 713,15 грн. витрат по оплаті судового збору ( а.с.18-19, зворот).

Судом при винесенні рішення від 03.10.2014р. №924/1128/14 встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 240 702,55 грн. Натомість, відповідач частково оплатив заборгованість в сумі 137 510,14 грн.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, як встановлено вищезазначеним рішенням, відповідач частково оплачував вартість отриманого товару з порушенням строків, обумовлених договором, а саме: 23.07.2013р. сплачено 30 000,00 грн. по видатковій накладній №ФИД00003582 від 10.06.2013р. на суму 64 608,77 грн. зі строком оплати - до 15.07.2013р.; та 19.09.2013р. сплатив кошти в сумі 10 000,00 грн. по видатковій накладній №ФИД00004360 від 12.07.2013р. на суму 35 208,00 грн. з терміном оплати - до 16.08.2013р. Дані фактичні обставини досліджувались також в ході вирішення справи №924/1570/13 та встановлені рішенням господарського суду Хмельницької області від 30.01.2014р.

Лише 11.12.2014р. відповідачем в повному обсязі сплачено основний борг по договору від 24.05.2013р.№ 34., що підтверджується платіжним дорученням №18 від 11.12.2014р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Враховуючи вказані вище обставини та положення Договору ( п.3.1,п. 3.2, п.9.2. п.9.3), Товариство з обмеженою відповідальністю "Фідленс- Україна" звернулось з позовом про стягнення з відповідача 95 349,79 грн. процентів за користування товарним кредитом 5247,43 грн., пені ; 7463,78 грн.,20% річних ; 8461,78 грн., інфляційних нарахувань за період з 01.08.2014 р. по 10.12.2014 р.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати наступні положення чинного законодавства .

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 694 ЦК України передбачає умови укладання договорів про продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі невиконання продавцем обов'язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар.

Стаття 536 ЦК України визначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 695 ЦК України передбачено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п'ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

Судова колегія вказує, що оскільки між сторонами фактично виникли правові відносини із договору купівлі - продажу товару, то слід застосувати до останніх положення ч.1 ст. 655 ЦК України.

Так, за приписами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 509 ЦК України, - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки мале місце порушенням строків оплати за товар, отриманий відповідачем по договору №34 від 24.05.2013р. та враховуючи погашення останнім суми основного боргу 11.12.2014р., позивачем нараховано до стягнення за період прострочення з 01.08.2014р. по 10.12.2014р. 95349,79 грн. процентів за користування товарним кредитом, 5247,43 грн. пені, 7463,78 грн. 20% річних, 8461,78 грн. інфляційних нарахувань, про стягнення яких позивач звернувся з позовною заявою до суду. При цьому враховано, що зазначений період не охоплений попередніми рішеннями суду у справах № 924/1570/13 та № 924/1128/14.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором, частково оплатив поставлений товар з порушенням строку оплати, який встановлений п. 3.1.1, 3.1.2 договору.

Згідно ч.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У п.9.2 Договору передбачено , що у разі порушення покупцем строків оплату товару, останній сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала в період прострочення , за кожний день прострочення платежу.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Отже, з урахуванням викладеного, судова колегія, перевіривши розрахунок пені, зроблений судом першої інстанції та наданий позивачем, дійшла до висновку що правомірною до стягнення буде пеня у розмірі 5247,43 грн. за період з 01.08.2014 р. по 10.12.2014 р.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 20% річних та інфляційні.

Так, згідно з п. 9.3 договору, у випадку прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за неправомірне користування грошовими коштами в розмірі 20 % річних з простроченням суми за весь час прострочення (ст. 625 ЦК України).

За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та % річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11 в справі № 07/238-10).

Крім того, сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів (п.п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14).

У зв'язку з наведеним, судова колегія, перевіривши розрахунок 20% річних та інфляційних витрат, зроблений судом першої інстанції та наданий позивачем, дійшла до висновку що позовні вимоги в частині стягнення 20% річних в розмірі 7463,78 грн. та 8461,78 грн. інфляційних нарахувань з урахуванням періоду з 01.08.2014 р. по 10.12.2014 р. є обґрунтованими і правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про наявність між сторонами укладеної мирової угоди від 08.12.2014 р., колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає таке.

Так, скаржником в процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції було долучено до матеріалів справи мирову угоду на стадії виконання у справі № 924/1128/14 від 08.12.2014 р. ( а.с.59, зворот).

Згідно п.1 вказаної мирової угоди відповідач , ТОВ "Подільський край -2012" має сплатити на користь позивача 108111,31 грн. та 5713,15 грн., а позивач зобов"язався відкликати із органів виконавчої служби виконавчі документи № 924/1570/13 та № 924/1128/14.

Так, в матеріалах справи містяться заяви ТОВ "Фідленс Україна " від 11.12.2014 р. № 11/12/14/2 щодо повернення виконавчого документу № 924/1128/14 на суму 291 370,64 грн.( з них 5713,15 грн. судового збору) та виконавчого документу № 11/2/14 на суму 108111,31 грн. ( а.с.63,64), у зв'язку зі сплатою боргу.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, зазначена мирова угода була підписана сторонами , проте не затверджена господарським судом Хмельницької області .

Відповідно до положень ст. 121 ГПК України мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Якщо виконавче провадження стосовно судового рішення відкрито, сторони відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження , яка затверджується судом. Заява про затвердження такої мирової угоди розглядається в судовому засіданні за правилами частини першої статті 121 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи, мирова угода не може бути прийнята як доказ, оскільки вона не затверджена господарським судом в установленому законом порядку.

Так, особливість мирової угоди полягає в тому, що її умови набувають чинності ( юридичної сили) лише у випадку її затвердження судом. У випадку відсутністю ухвали господарського суду про затвердження мирової угоди відсутні підстави для аналізу її положень.

За таких обставин колегія суддів констатує, що не затверджена судом мирова угода не може спричинити легітимних юридичних наслідків і не свідчить про припинення правовідносин між сторонами щодо стягнення заборгованості.

За таких обставин судова колегія вважає, що доводи апелянта в цій частині є безпідставними та недоведеними.

Щодо доводів апелянта про порушення його процесуальних прав під час розгляду справи в суді першої інстанції ,Рівненський апеляційний господарський суд зазначає.

Так, відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 N 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена. Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Про це Вищим господарським судом України зазначалося і в інформаційних листах від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N 01-8/164 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році" (пункт 23).

А тому, примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернутий органами зв'язку з позначкою "за закінченням терміну зберігання" вважається належним доказом виконання судом обов'язку щодо повідомлення учасника судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвала про відкладення розгляду справи від 02 квітня 2015 року була надіслана відповідачу на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Лист повернуто підприємством зв'язку із посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення (а.с. 26).

За таких обставин судова колегія не вбачає порушення господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права , а доводи скаржника вважає помилковими .

Крім того, навіть отримавши ухвали про порушення провадження у справі з запізненням,апелянт не був позбавлений можливості скористатись своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 22 ГПК України на ознайомлення з матеріалами справи,чого останній під час розгляду справи судом першої інстанції не зробив.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення господарського суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року у справі № 924/339/15.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України в зв'язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року у справі № 924/339/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський край-2012" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Сініцина Л.М.