ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Справа № 910/14826/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддяБакуліна С.В.,
суддіГрейц К.В., Яценко О.В.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 року
у справі№ 910/14826/14
господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"
доПриватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент"
простягнення 21 291 098, 80 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:Мазуренко О.П. дов. № 13-11-16807 від 26.06.2015 року,
- відповідача:Горобець О.В. дов. б/н від 25.03.2015 року, Слюсар О.б. дов. б/н від 01.04.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі за текстом - ПАТ "КБ "Надра") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент" (далі за текстом - ПАТ "КУА - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент") про стягнення 21 291 098, 80 грн. безпідставно отриманих коштів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року позовні вимоги ПАТ "КБ "Надра" задоволено частково: стягнуто з ПАТ "КУА - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент" на користь ПАТ "КБ "Надра" 21 239 600, 00 грн. - безпідставно отриманих коштів, 49 753, 08 грн. - процентів за користування коштами. У решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "КУА - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ПАТ "КБ "Надра" в задоволені позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 року у справі № 910/14826/14 апеляційну скаргу ПАТ "КУА - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент" задоволено, рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року у справі № 910/14826/14 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ПАТ "КБ "Надра" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 року у справі № 910/14826/14, а рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року залишити без змін, аргументуючи порушення норм права, зокрема ст. 58 Конституції України, ст. ст. 22, 23 Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)", ст. 63 Закону України "Про інститути спільного інвестування", ст. ст. 1, 14, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 11, 216, 530, 1212 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 09.06.2015 року колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого - Ходаківської І.П., суддів - Фролової Г.М., Яценко О.В. (доповідач) касаційна скарга публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 18.06.2015 року.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.06.2015 року, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено до 02.07.2015 року.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Вищого господарського суду України від 01.07.2015 року № 03-05/1089 для розгляду касаційної скарги у справі № 910/14826/14, у зв'язку з перебуванням у відпустці суддів Ходаківської І.П. та Фролової Г.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий - Бакуліна С.В., судді Грейц К.В., Яценко О.В. (доповідач).

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Укртелеком", місцевий господарський суд виходив з того, що ПАТ "УкрСиб Ессет Менеджмент" отримало кошти у сумі 21 239 600, 00 грн. від ПАТ "КБ "Надра", як гаранта зобов'язань на підставі публічної гарантії № І/071130/GTY/838 від 30.11.2007 року, яка у подальшому були визнана недійсною, що потягло безпідставність отримання коштів відповідачем, а, отже, такі правовідносини підпадають під дію норм ст. 1212 та ст. 1213 ЦК України.

Крім того, суд зазначив, що обов'язок повернути кошти у ПАТ "УкрСиб Ессет Менеджмент" виник з 07.07.2014 року (дата отримання відповідачем вимоги ПАТ КБ "Надра") та закінчився 14.07.2014 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ "УкрСиб Ессет Менеджмент" (23.04.2014 року), а отже вимоги ПАТ КБ "Надра" про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 21 239 600, 00 грн. є поточними та мають розглядатись у позовному провадженні.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду та вважає його помилковим з огляд на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.11.2007 року ПАТ "КБ "Надра" та товариством з обмеженою відповідальністю "Надра-Альянс" (далі за текстом - ТОВ "Надра-Альянс") уклали договір про надання банківської гарантії № 838, відповідно до умов якого ПАТ КБ "Надра" надає публічну гарантію в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Надра-Альянс" на користь бенефіціарів - власників відсоткових іменних облігацій, емітованих ТОВ "Надра-Альянс".

30.11.2007 року на виконання вказаного договору позивач видав публічну гарантію № 1/071130/GTY/838 для бенефіціарів - власників відсоткових іменних облігацій серії А, емітованих ТОВ "Надра-Альянс" на суму номінальної вартості облігацій в розмірі 300 000 000, 00 грн. та відсоткового доходу по облігаціях за період їх обігу, нарахованих відповідно до умов зареєстрованого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку випуску облігацій.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що ПАТ "УкрСиб Ессет Менеджмент", яке діяло за рахунок Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Венчурний капітал", придбало іменні відсоткові акції серії А (міжнародний ідентифікаційний номер UA) ТОВ "Надра-Альянс" загальною кількістю 20 000 штук, номінальною вартістю 1 000 грн. за одну акцію.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у зв'язку з невиконанням емітентом (ТОВ "Надра-Альянс") зобов'язань по облігаціях, ПАТ "УкрСиб Ессет Менеджмент" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення із закритого акціонерного товариства "КБ "Надра" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра") заборгованості за гарантією у розмірі 20 000 000, 00 грн. - номінальної вартості облігацій, 632 200, 00 грн. - відсоткового доходу за відсотковий період та 616 400, 00 грн. - відсоткового доходу за 9-й відсотковий період.

07.06.2010 року рішенням господарського суду міста Києва у справі № 34/149, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2010 року, стягнуто з ПАТ "КБ "Надра" на користь ПАТ "УкрСиб Ессет Менеджмент" 20 000 000, 00 грн. номінальної вартості облігацій, 623 200,00 грн. відсоткового доходу за 8-й період, 616 400,00 грн. - відсоткового доходу за 9-й відсотковий період.

26.10.2010 року на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано накази № 34/149 та відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві були відкриті виконавчі провадження.

Судами встановлено, що у межах виконавчих проваджень на виконання наказу № 34/149 від 26.10.2010 року відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві кошти у сумі 21 239 600, 00 грн. були перераховані ПАТ "УкрСиб Ессет Менеджмент", що підтверджуються постановами відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві № 31923930 від 18.04.2012 року та № 32274211 від 28.04.2012 року про закінчення виконавчого провадження, листом Головного управління юстиції у м. Києві від 19.06.2012 року, платіжною вимогою № 871/1 від 03.07.2012 року, банківськими виписками з рахунків відповідача.

17.09.2013 року постановою Київського апеляційного господарського суду, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.02.2014 року у справі № 5011-19/13307-2012, визнано недійсною публічну гарантію № І/071130/GTY/838 від 30.11.2007 року, видану ПАТ "КБ "Надра".

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що 16.06.2014 року ПАТ КБ "Надра" звернулось до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів у сумі 21 239 600, 00 грн., отриманих ПАТ "УкрСиб Ессет Менеджмент" за публічною гарантією № І/071130/GTY/838 від 30.11.2007 року, яка визнана недійсною. Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

За приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, враховуючи те, що позивач просить стягнути з ПАТ "КУА - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент", сплачені ПАТ "КБ "Надра" на користь ПАТ "КУА - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент" на виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2010 року у справі № 34/149, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2010 року, та згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України є обов'язковим до виконання на всій території України, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про те, що спірна сума не може вважатися отриманою відповідачем без достатніх правових підстав та збереженою в себе за рахунок позивача, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Згідно ст. 22 Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), пайовий інвестиційний фонд - це активи, що належать інвесторам на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються останньою окремо від результатів її господарської діяльності.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) управління активами інституту спільного інвестування здійснює компанія з управління активами. Компанією з управління активами є господарське товариство у формі акціонерного товариства або товариства з обмеженою відповідальністю, що створюється відповідно до законодавства України.

Положеннями ч. ч. 6 та 7 ст. 23 Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що бухгалтерський та податковий облік операцій та результатів діяльності зі спільного інвестування, яка проводиться компанією з управління активами через пайовий інвестиційний фонд, здійснюється компанією з управління активами окремо від обліку операцій та результатів її господарської діяльності та обліку операцій та результатів діяльності інших пайових інвестиційних фондів, активи яких перебувають в її управлінні.

Укладаючи договори за рахунок активів пайового інвестиційного фонду, компанія з управління активами діє від свого імені, з обов'язковим зазначенням в таких договорах реквізитів такого пайового інвестиційного фонду.

У відповідності до п. 17 ч. 1 ст. З Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) діяльність із спільного інвестування - діяльність, яка провадиться в інтересах і за рахунок учасників (акціонерів) ІСІ шляхом емісії цінних паперів ІСІ з метою отримання прибутку від вкладення коштів, залучених від їх розміщення у цінні папери інших емітентів, корпоративні права, нерухомість та інші активи, дозволені законами України та нормативно-правовими актами комісії.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошові кошти пайового інвестиційного фонду зараховуються на окремий рахунок компанії з управління активами у банку окремо від власних коштів компанії з управління активами, коштів інших пайових інвестиційних фондів та відповідно до умов договору про обслуговування ІСІ.

Отже, враховуючи названі норми Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що укладення договорів компанією з управління активами від свого імені, але за рахунок активів пайового інвестиційного фонду з зазначенням в таких договорах реквізитів пайового інвестиційного фонду, передбачає і виконання зобов'язань за такими договорами за рахунок активів відповідного пайового інвестиційного фонду.

Апеляційним господарським судом встановлено, що згідно платіжних документів, кошти на виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2010 року у справі № 34/149 перераховані на рахунок, відкритий відповідачем для ПНІФЗТ "Венчурний капітал", як активи фонду, тобто, відповідач діяв від свого імені, але в інтересах ПНІФЗТ "Венчурний капітал" та за рахунок активів його інвесторів, що не було враховано місцевим господарським судом.

Також, судом апеляційної інстанції досліджено, що згідно довідки ПАТ "Укрсиббанк" № 56-3-49/1056 від 20.08.2013 року у ПАТ "КУА - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент", як компанії з управління активами відкритті поточні рахунки не тільки ПНІФЗТ "Венчурний капітал" від імені якого останній виступав у спірних правовідносинах, але й рахунки ПНВІФЗТ "Казна", ЗНВПІФ "О'кей Розвиток", ПДІФВТ "УкрСиб А-Віста", ПНІФЗТ "УкрСиб Стабільні інвестиції-2".

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про те, що стягуючи кошти з ПАТ "КУА - Адміністратор пенсійних фондів "УкрСиб Ессет Менеджмент", державний виконавець може накласти арешт та стягнути кошти не тільки з рахунків ПНІФЗТ "Венчурний капітал", але із рахунків вищевказаних осіб, управління якими здійснює відповідач, у зв'язку з чим можуть бути порушенні права вказаних третіх осіб.

Необґрунтованими є висновки місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача є поточними вимогами, а тому не повинні розглядатися у справі про банкрутство відповідача.

За приписами ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінам, які існують на момент відшкодування.

Отже, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, обов'язок повернення, одержаного за недійсним правочином виникає на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України, а не ст. 530 Цивільного кодексу України, як встановлено місцевим господарським судом, оскільки обов'язок повернення одержаного за недійсним правочином встановлений законом.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2013 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.02.2014 року у справі № 5011-19/13307-2012 визнано недійсною публічну гарантію № І/071130/GTY/838 від 30.11.2007 року, видану ПАТ "КБ "Надра".

Таким чином, вірним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що обов'язок щодо повернення одержаного за недійсною гарантією виник 17.09.2013 року, з набрання чинності постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2013 року.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2014 року у справі № 910/5980/14 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "УкрСиб Ессет Менеджмент".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Судами досліджено, що оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство було опубліковано 24.03.2014 року, однак позивач у трицятиденний строк свої вимоги до відповідача не заявив.

Верховним судом України в абзаці 2 п. 54 постанови Пленуму від 18.12.2009 року № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство" роз'яснено, що в разі коли позивач не звернувся у місячний строк з дня публікації із заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, господарський суд поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову на підставі частини другої статті 14 Закону.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи те, що підстави для стягнення безпідставно отриманих коштів відсутні, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги про стягнення 3 % річних та процентів за їх користування є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Касаційна інстанція, в силу приписів ч. 2 ст. 1117 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Всі інші доводи скаржника не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій та зводяться до переоцінки доказів, яким вже було надано оцінку апеляційним господарським судом.

Отже, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку, що під час розгляду справи апеляційним господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, господарським судом вірно застосовані норми права, а доводи скаржника не спростовують законності прийнятого у справі судового акту.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками апеляційного господарського суду, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 року у справі № 910/14826/14залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 року у справі № 910/14826/14 залишити без змін.

Головуючий суддяС.В. Бакуліна

СуддіК.В. Грейц

О.В. Яценко