ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р.Справа № 916/461/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Мацюри П.Ф.

суддів Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання Молодові В.С.

за участю представників сторін:

від відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю;

від позивача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Владимир"

на рішення господарського суду Одеської області від 15 квітня 2015 року

у справі №916/461/15-г

за позовом Приватного підприємства "Владимир"

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Марфін Банк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 особи - підприємця ОСОБА_4

про визнання недійсним договору ,-

Встановив:

Приватне підприємство "Владимир" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Марфін Банк", в якій просить суд визнати недійсним договір іпотеки (майнової поруки) від 05.09.2011 року, укладений між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований за № 3331.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказаний договір не містить істотної умови, визначеної п. 2 ч. 1 ст.18 Закону України Про іпотеку щодо посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач також вказує на відсутність у директора ПП Владимир необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення оскаржуваного договору, оскільки статутом повноваження директора обмежені лише вирішенням поточних питань діяльності підприємства.

Ухвалою господарського суду першої інстанції від 16.03.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено ОСОБА_4.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15 квітня 2015 року у справі №916/461/15-г (суддя Щавинська Ю.М.) у задоволенні позовних вимог ПП "Владимир" відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем, в порушення норм статті 33 ГПК України, не доведено факт підписання договору особою, яка діяла з перевищенням наданих їй повноважень, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо невідповідності оспорюваного правочину вимогам ст.203 ЦК України. Господарський суд першої інстанції вирішив, що позивач не довів, що на момент звернення до суду відповідачем були порушені його права чи законний інтерес.

Господарський суд першої інстанції також зазначив, що приймаючи до уваги відмову у задоволенні позову внаслідок його необґрунтованості, суд не надавав оцінку питанню дотримання позивачем строку позовної давності, а також не здійснював розгляду поданої відповідачем заяви про застосування правових наслідків та арешту на заставне майно.

Позивач із судовим рішенням не згодний, в апеляційній скарзі просить його скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права та з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та прийняти нове рішення яким позов ПП Владимир задовольнити у повному обсязі. На думку скаржника, господарський суд першої інстанції не правомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Позивач вважає, що саме по собі нотаріальне посвідчення документу жодним чином не може бути підставою для відмови у здійсненні судової почеркознавчої експертизи цього документу. За твердженнями позивача, господарський суд першої інстанції не спростував доводів позивача про те, що іпотечний договір фактично не містить істотної умови, визначеної п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» щодо посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання. Скаржник зазначає, що сторони 26 жовтня 207 року домовилися про новацію, внаслідок якої припинилися зобовязання за кредитним договором №381/F від 21 грудня 2006 року та виникли за кредитним договором №400/F від 26 жовтня 2007 року.

19 травня 2015 року за вх.№2160/15/Д1 від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу ПП "Владимир". Відповідач вважає зазначену апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. На думку відповідача, первісний кредитний договір №381/F від 21.12.2006 р. і кредитний договір №400/F у редакції від 26.10.2007 р., це є один і той же кредитний договір та не може вважатися новацією у розумінні ст.. 604 або ст..1053 ЦК України, тому що суть зобовязання між сторонами не змінилася (кредит), змінилась лише сума та валюта кредиту. Відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що оспорюваний договір іпотеки укладався особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності не знаходить підтвердження, суперечить встановленим фактам та спростовується наданими відповідачем документами, що містяться в матеріалах справи.

Представник відповідача в судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги ПП Владимир, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, з підстав викладених у відзиві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 або її представник в судове засідання господарського суду не зявились, представник позивача ПП Владимир теж не зявився, відзиву на апеляційну скаргу не надали, не повідомивши при цьому суд апеляційної інстанції про причини неявки. Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_4 та ПП Владимир, про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, судова колегія вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу ПП Владимир за відсутністю ОСОБА_4 та ПП Владимир, в судовому засіданні, за наявними матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.09.2011 року між ПП Владимир (Іпотекодавцем) та ПАТ Марфін Банк (Іпотекодержателем) було укладено іпотечний договір (майнова порука) (т.1 а.с.10-16) , відповідно до предмету якого забезпечується виконання ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФОПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за укладеним між Позичальником та Іпотекодержателем кредитним договором № 400/F від 21.12.2006 року зі всіма додатковими угодами до нього по поверненню наданого Позичальнику кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 715 000 дол. США терміном погашення по 21.12.2008 року включно, відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору у редакції додаткової угоди № 4 від 15.03.2011 року до кредитного договору), по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних, що нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом (виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році) та сплачується щомісяця, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, і в день фактичного повного погашення кредиту, по сплаті комісії за видачу кредиту у розмірі 1000,00 грн., що сплачується на момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування незалежно від валюти кредиту; винагороди за надання консультаційних послуг у розмірі 60,00 грн., що підлягає сплаті у день підписання додаткової угоди № 4 від 15.03.2011 року до кредитного договору, винагороди за надання консультаційних послуг у розмірі 250,00 грн., що підлягає сплаті у день підписання додаткової угоди № 6 від 18.08.2011 року до кредитного договору, по сплаті можливих штрафних санкцій у випадках та розмірі, передбачених кредитним договором.

За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань Позичальника по всіх наданих Позичальнику траншах за кредитом.

Вказаний договір з боку Іпотекодавця ПП Владимир було підписано директором підприємства ОСОБА_6

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України Про іпотеку, іпотечний договір повинен містити, зокрема, зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Як зазначалося вище, відповідно до іпотечного договору (майнової поруки), укладеного між ПП Владимир (Іпотекодавцем) та ПАТ Марфін Банк (Іпотекодержателем), в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором Іпотекодавець надав Іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: нежилі приміщення кафе, загальною площею 336,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна,101-Б (т.1 а.с.10-19).

Згідно з пунктом 1.1. договору, ним забезпечується виконання ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФОПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за укладеним між Позичальником та Іпотекодержателем кредитним договором № 400/F від 21.12.2006 року зі всіма додатковими угодами до нього по поверненню наданого Позичальнику кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 715 000 дол. США терміном погашення по 21.12.2008 року включно.

21.12.2006 року між ПАТ Марфін Банк та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 381/F, відповідно до якого банк зобовязався надати ОСОБА_4 грошові кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 500000 євро зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 14 % річних, комісії за оформлення кредитного договору 500 грн. (т.1 а.с.76-77). Разом з тим, 26.10.2007 року вказаний договір було укладено договір у новій редакції, згідно з якою банк зобовязується надати ОСОБА_4 грошові кошти у вигляді 715 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13 % річних, комісії за видачу кредиту 1000 грн. Вказаною угодою договору присвоєно новий номер - 400/F (т.1 а.с.79-81). При цьому, згідно додаткової угоди №4 від 15.03.2011р. (т.1 а.с.97-98) сторони домовилися вважати вірними наступні номери та дату кредитного договору - №400 від 21.12.2006р.

Доводи скаржника про те, що оспорюваний договір іпотеки укладався особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності не знаходить підтвердження та не приймаються господарським судом апеляційної інстанції до уваги, виходячи з наступного

Як вже зазначалося, зі змісту оспорюваного іпотечного договору вбачається посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання, а саме на кредитний договір № 400/F від 21.12.2006 року з усіма додатковими угодами до нього.

Крім того, ОСОБА_7, який є засновником ПП Владимир та чоловіком ОСОБА_4, надав свою згоду на укладення останньою вищевказаного кредитного договору та усіх додаткових угод до нього, а також сам укладав договір поруки № 2620-С від 21.12.2006 року (т.1 а.с.164-165), згідно якого виступав поручителем перед Кредитором - ВАТ Морський транспортний банк за виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором № 381/F від 21.12.2006 року.

Згідно п. 7.5 статуту ПП Владимир у новій редакції, затвердженого рішенням засновника підприємства ОСОБА_7 № 3 від 29.09.2008 року (т.1 а.с.156-161), директор, зокрема, має право укладати від імені підприємства договори та забезпечувати їх виконання.

Статутом підприємства жодним чином не обмежено повноваження директора щодо укладення іпотечних договорів.

З рішення засновника ПП Владимир ОСОБА_7 від 20.06.2011 року, вбачається справжність підпису якого засвідчено, а дієздатність перевірено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, вказаним рішенням було надано повноваження директору підприємства ОСОБА_8 укласти з ПАТ Марфін Банк відповідний іпотечний договір (т.1 а.с.154).

Більш того, пунктом 5 вказаного рішення зазначеній особі було надано повноваження визначення на власний розсуд за погодженням ПАТ Марфін Банк інших умов договору.

Матеріали справи не містять жодних доказів неправомірності вказаного рішення, підтверджуючого волевиявлення засновника позивача, направленого на укладення підприємством спірного договору.

Крім того, оспорюваний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яким у відповідності до Інструкції Про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України ( у редакції на момент здійснення нотаріальної дії), було встановлено дієздатність директора ПП Владимир ОСОБА_6 та перевірено його повноваження на підписання вказаного правочину, про що у спірному договорі зроблено відповідний запис.

Посилання позивача на необізнаність засновника про укладення договору суд вважає необґрунтованими, оскільки майно, яке є предметом іпотеки згідно договору від 05.09.2011 року, використовувалося в якості забезпечення виконання Позичальником ОСОБА_4 зобовязань по кредитного договору № 381/F ще під час знаходження його у власності ПП Светол-4 згідно іпотечного договору від 21.12.2006 року зі змінами (т.1 а.с.112-121). При цьому, зобовязання за вказаним кредитним договором були також забезпечені порукою фізичної особи ОСОБА_7, який є чоловіком Позичальниці ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.06.2011 року (т.1 а.с.145-147) було укладено під умовою переходу до Покупця - ПП Владимир статусу Іпотекодавця (з усіма правами і обовязками Іпотекодавця) за іпотечним договором від 21.12.2006 року.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду проте, що позивач не довів, що на момент звернення до суду відповідачем були порушені його права чи законний інтерес, що зумовлює відмову у заявленому позові.

Доводи позивача щодо факту підписання договору особою, яка діяла з перевищенням наданих їй повноважень, ґрунтуються лише на припущеннях.

Судова колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правих підстав для його скасування і задоволення апеляційної скарги - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99; 101-105 ГПК України, суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Владимир залишити - без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 15 квітня 2015 року по справі №916/461/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Мацюра П.Ф.

Судді: Лисенко В.А.

ОСОБА_9