РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015Справа №910/13221/15

За позовом Приватного підприємства «Порто-Сан»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрол Юніон Україна»

про стягнення 230 376,98 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Крамаренко Є.В. - по дов. № б/н від 05.06.2015

від відповідача Заніні Д.В. - по дов. № 1605 від 15.06.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного підприємства «Порто-Сан» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрол Юніон Україна» про стягнення загальної суми завданих збитків в сумі 230 376,98 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що при відборі проб працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрол Юніон Україна» не був застосований спеціальний пристрій - пробовідбірник, а відро, яке ним було упущено, застрягло в перевантажувальній техніці позивача, через що техніка вийшла з ладу та вимушено простоювала 7 год. 20 хв., а окремі її елементи підлягали заміні для відновлення роботи перевантажувальної машини. В результаті чого, позивачу були завдані збитки в сумі 81 913,70 грн., у вигляді реальних витрат для відновлення пошкодженого майна та збитки в розмірі 148 463,28 грн., від простоювання, що обґрунтовується як упущена вигода.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 порушено провадження у справі № 910/13221/15 та призначено справу до розгляду на 11.06.2015.

Позивачем 09.06.2015 до відділу діловодства суду подано пояснення.

Відповідачем 09.06.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з тим, що директор товариства знаходиться у відряджені.

Відповідачем 09.06.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про заміну неналежного відповідача належним - ПАТ «Страхова компанія «УНІКА». Клопотання мотивовано тим, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом ПП «Порто-Сан» (нести майнову відповідальність), адже між ТОВ «Контрол Юніон Україна» та ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» було укладено договір добровільного страхування професійної відповідальності від 28.11.2014 № 030316/3301/0000011 (предметом якого є майнові інтереси ТОВ «Контрол Юніон Україна» пов'язані із обов'язком у порядку, передбаченому чинним законодавством України відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам під час здійснення застрахованої професійної діяльності). Відповідно до умов якого, відшкодування майнових збитків, повязаних із здійсненням професійної діяльності, покладається на ПАТ «Страхова компанія «УНІКА».

Позивач в судовому засіданні 11.06.2015 проти задоволення клопотання відповідача про заміну відповідача заперечував.

Розглянувши подане клопотання суд відзначає наступне

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Враховуючи те, що відсутня згода позивача на заміну відповідача, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13221/15 від 11.06.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 28.05.2015, розгляд справи був відкладений на 18.06.2015.

Відповідач у поданому 17.06.2015 відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечив з тих підстав, що позивачем не доведено факту завданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Контрол Юніон Україна» позивачу збитків (упущеної вигоди), вини відповідача (його працівника) та причинно-наслідкового зв'язку між всіма окремими подіями. Відтак, позовні вимоги, на думку відповідача, є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.

В судовому засіданні 18.06.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 25.06.2015.

В судовому засіданні 25.06.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 01.07.2015.

Відповідачем 30.06.2015 до відділу діловодства суду подано доповнення до відзиву.

В судовому засіданні 01.07.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду з позовом позивач стверджує, що під час здійснення відбору проб при навантаженні зернових вантажів на судно «M.IZMIR» на 23-му причалі Одеського морського порту, представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрол Юніон Україна» Панчишиним Г.К. було упущено металеве відро на стрічку 31 конвеєра навантажувальної машини ПМ-600 У-1 (інв.№1042), в результаті чого, відро потрапило на тиловий конвеєр навантажувальної машини ПМ-600 У-1, де її заклинило між аспірацією та транспортною стрічкою, внаслідок чого конвеєр зупинився о 22:40, решта конвеєрів, що задіяні при навантаженні судна, також зупинилися.

Після розтину тилового конвеєра навантажувальної машини було виявлено зам'яте відро, що заклинило. Була зроблена спроба пуску тилового конвеєра навантажувальної машини, однак він не запустився. Було з'ясовано, що не працює блок управління тиловим конвеєром, а також наявні інші поламки електрообладнання, що управляє тиловим конвеєром.

Після обстеження навантажувальної машини в решті були встановлені такі поламки навантажувального обладнання, через які зупинилась на підприємстві робота конвеєра та відповідно процес навантаження судна та які непридатні для експлуатації та підлягають заміні:

- моторедуктор Motovario В 123і =9,62 - заклинило, відсутній вільний хід;

- електродвигун Т132L4 9.62 кВт - пробій ізоляції статора на корпусі;

- пристрій плавного пуску SWW06.11 кв - вигорання силового модуля;

- контактор ЕТІ 40 Ампер - вигорання двох груп контактів.

За твердженнями позивача, останнім з метою найскорішого поновлення роботи з навантаження судна та запобігання збитків (та їх зростання) від простою судна були проведені власними силами невідкладні відновлювальні роботи, а саме: змінена електросхема управління тиловим конвеєром навантажувальної машини, що дозволило мінімізувати втрати від аварійної ситуації та поновити о 06 год. 28.02.2015 процес навантаження судна. Таким чином, процес простоювання зернового перевалочного терміналу підприємства через аварійну зупинку, що за твердженнями позивача, була зумовлена неправомірними діями працівника відповідача, склала 7 год. 20 хв.

Відтак, в результаті таких дій працівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрол Юніон Україна» позивачу було завдано збитки:

- у вигляді реальних втрат для відновлення пошкодженого майна в сумі 81 913,70 грн.,

- у вигляді простоювання обладнання, які заявник обґрунтовує як упущену вигоду в розмірі 148 463,28 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є

втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом вказаної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - див. коментар до ст. 22 ЦК України).

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Тобто, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина.

Шкода має реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та їй нанесено шкоди повинна довести як її розмір, так і факт її понесення.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1)протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2)шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Тобто слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Обґрунтовуючи заявлений позов, Приватне підприємство «Порто-Сан» зазначає, що псування навантажувальної машини ПМ-600 У-1 сталося з вини працівника відповідача - Панчишина Г.К., так як, останній відбирав проби зерна не пробовідбірником, а металевим відром, яке в процесі взяття проб було упущено, та в наслідок чого, сталась аварійна зупинка всього маршруту руху вантажу.

Проте, суд не погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного.

Як слідує з пояснень Панчишина Г.К., особи, на неправомірність дій якої посилається позивач, «я отбирал пробы с конвеерной ленты с помощью пробоотборника на месте, в дальнейщем с пробоотборника пробы высыпались в ведро, затем по мере наполнения ведра, пробы пересыпались в мешок для дальнейшего переноса в место их обработки».

Відповідно до п. 2.2.3.1, 2.3 ГОСТу 13586.3-83, правила приймання і методи відбору проб, відбір точкових проб механічним пробовідбірником, щупом, або спеціальним ковшем при навантаженні (розвантаженні) зерна у вагони, судна, склади та елеватори, проводять із струменя перемішуваного зерна в місцях перепаду, шляхом перетинання його через однакові проміжки часу протягом усього періоду переміщення партії. Періодичність відбору точкових проб встановлюють залежно від швидкості переміщення, маси партії, а також ступеня забруднення. Об'єднану пробу отримують як сукупність точкових проб. Усі точкові проби висипають в одну, чисту, міцну, незаражену шкідниками хлібну тару, виключаючу зміну якості зерна.

Відтак, із наведених вище пояснень Панчишина Г.К. слідує, що працівник відповідача проводив відбір проб, згідно діючих норм та правил.

Щодо відра, яке начебто є причиною завданих збитків, останній зазначив, що «при пересыпании проб в мешок, лента транспортера резко поднялась, я испугался, сделал шаг назад, махнул руками для соблюдения равновесия, выпустил ведро из руки и оно попало на ленту».

У рапорті старшого механіка бригади № 3 Гейвалюка К.В. зазначено, що «заступил на смену 27.02.2015 в 20:00, на смене продолжалась погрузка судна, все механизмы находились в технически исправном состоянии. В 22:40 поступило по рации сообщение об аварийной остановке погруз машины».

З даного рапорту вбачається, що Гейвалюк К.В. заступив на свою зміну, коли погрузка була у процесі роботи. Водночас, вказаний вище працівник стверджує, що дізнався про аварійну зупинку по рації, а отже, за висновками суду, підстави стверджувати що проби проводились за допомогою металевого відра, також не є можливим, так як він не був присутнім на місці в момент виникнення даного випадку.

Інший рапорт, від начальника зміни Савічева І.С., в якому він зазначає «прибывшие на место сменный електрик Мунтян В.В., главный енергетик Суворов Ю.В. и сменный механик Гайвалюк К.В. выяснили, что не работает блок управления тыловым контейнером».

Тобто, жодна із вказаних осіб, які складали дані акти та рапорти, окрім самого Панчишина Г.К, не були присутніми під час даного інциденту, а відтак, у суду відсутні підстави приймати вказані пояснення, як належні докази встановлення того, як саме відбувався процес відбору проб зерна. Вказані особи, не встановлювали і причину падіння металевого відра на стрічку приймального транспортера, не проводили розслідування щодо причини падіння металевого відра.

Відтак, позивачем не доведено, а судом не встановленого того, що падіння металевого відра, яке слугувало засобом пересипання відібраних пробовідбірником проб на стрічну 31-го конвеєра навантажувальної машини ПМ-600 У-1 сталось саме з неправомірних дій Панчишина Г.К., а не різкого підняття стрічки транспортера.

Як зазначає позивач, останній придбав обладнання, зокрема, частотний перетворювач SF040-11K статичний (інвертор) на підставі рахунку № 234 від 02.03.2015 на суму 28 789,70 грн. та моторедуктор В123UC і= 9.62 Т132L 9.2 кВт 1400 об/хв. на підставі рахунку № 444 від 02.03.2015 на суму 53 124,00 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, за висновками суду, позивачем не наведено підстав, за яких останній вимагає, окрім іншого, сплати коштів за моторєдуктор вартістю 53 154,00 грн., адже документів про проведену оплату та отримання такого обладнання з постановкою його на баланс підприємства, до матеріалів справи не надано.

Водночас, як вбачається з долучених позивачем до письмових пояснень документів, а саме видаткової накладної № 1893 від 23.12.2014, моторедуктор B123UD i=12.48 T160M4 11.0 кВт 1400 об/хв. у кількості 2 штуки придбано за ціною 66 670,00 грн. (без ПДВ). Тобто, вартість одного такого моторедуктора становить 33 335,00 грн.

З наданих позивачем в ході розгляду справи пояснень слідує, що останнім було придбано запасний моторедуктор ще у грудні 2014 року, а тому під час поламки, що сталась 27.02.2015 було замінено саме на моторедуктор вартістю 33 335,00 грн.

Відтак, за висновками суду, докази позивача подані ним до позовної заяви та в ході судового розгляду справи носять суперечливий характер, а тому, за висновками суду докази, які б підтверджували нанесення позивачу реальних збитків в сумі 53 124,00 грн. матеріали справи не містять.

З тексту самої позовної заяви вбачається, що позивачем проведена повна заміна всіх елементів та обладнання, та висунута вимога компенсації вартості такого обладнання.

Згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Проте, позивач замінивши обладнання позбавив Товариство з обмеженою відповідальністю «Контрол Юніон Україна» можливості: відшкодувати шкоду в натурі (знайти обладнання за меншими цінами); пересвідчитися, що все закуплене нове обладнання було встановлене саме на 31 конвеєр; що зняте обладнання не підлягало відновлювальному ремонту, а тільки повній заміні.

Відтак, враховуючи все вищезазначене, Приватним підприємством «Порто-Сан» не доведено, а судом не встановлено, що позивачу було завдано шкоди, у вигляді реальних втрат для відновлення пошкодженого майна, в заявленій в позові сумі, а саме 81 913,70 грн.

Крім того, у позовній заяві Приватного підприємства «Порто-Сан» зазначено, що внаслідок інциденту на 31 конвеєрі, його працівниками було зупинено всі конвеєри.

Однак, позивачем не доведено підстав та причин, внаслідок яких варто було зупиняти решту конвеєрів. Матеріали справи не містять доказів того, що зупинка одного конвеєра не можлива без продовження роботи усіх інших конвеєрів.

Водночас, при аварійній ситуації, при конвеєрі мав бути зірваний важіль зупинки для запобігання потрапляння сторонніх предметів всередину, однак таких дій вчинено не було. З актів та рапортів не вбачається, що такий важіль не був зірваним, внаслідок чого не спрацювала система безпеки.

Що стосується вимоги в частині стягнення 148 463,28 грн. у вигляді простоювання обладнання, які заявник обґрунтовує як упущену вигоду в розмірі 148 463,28 грн. суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач посилається на розрахунок суми договору № 01092014 від 27.08.2014 надання послуг транспортної обробки зернових вантажів, укладеного між Приватним підприємством «Порто-Сан» (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Пласке» (клієнт), за умовами якого виконавець в інтересах клієнта надає послуги з транспортної обробки зернових вантажів, врожаю 2014 - 2014 років (вантаж) через зерновий перевалочний термінал Приватного підприємства «Порто-Сан» в Одеському морському торговельному порту (причал № 23 ОМТП).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов'язковою передумовою задоволення вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно, для прийняття рішення про повне відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Звертаючись із заявою про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, кредитор повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було.

Вказуючи на доведеність завдання збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаних доходів), Приватним підприємством «Порто-Сан» не враховано, що відповідно до приписів ст. 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Відтак, наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення.

Вимоги позивача про стягнення в частині стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку кількості вантажу, що підлягало перевантаженню за час простою (в тоннах) * вартість послуг з транспортної обробки зернових вантажів. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях та не підтверджені відповідними документами.

Крім того, позивачем не доведено, а представником позивача не надано жодних пояснень щодо підстав проведення робіт по відбору проб саме працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрол Юніон Україна», а також підстави допущення Панчишина Г.К. для здійснення відбору проб при навантаженні зернових вантажів на судно «M.IZMIR» на 23-му причалі Одеського морського порту.

Таким чином, вимоги Приватного підприємства «Порто-Сан» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрол Юніон Україна» про стягнення загальної суми завданої шкоди в сумі 230 376,98 грн. є необґрунтованими та такими, що спростовуються та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 08.07.2015.

СуддяВ.В. Сівакова