РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015Справа №910/14829/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Авто»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс-Авто»

про стягнення 870 000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Бєлашко О.О. - по дов. № б/н від 09.06.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Авто» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс-Авто» про стягнення 870 000,00 грн., з яких: 650 000,00 грн. авансового платежу та 220 000,00 грн. штрафу за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору оренди нерухомого майна № 05/12-2014 від 05.12.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 порушено провадження у справі № 910/14829/15 та призначено справу до розгляду на 02.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/14829/15 від 15.06.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 15.06.2015, розгляд справи був відкладений на 09.07.2015.

Позивач в судовому засіданні 09.07.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 09.07.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 15.06.2015 та ухвали від 02.07.2015 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, вул. Закревського, 16, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 08.06.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 22.06.2015, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 01.07.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.07.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Європа-Авто» (позивач, орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Базіс-Авто» (відповідач, орендодавець) було укладено договір оренди нерухомого майна № 05/12-2014 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець зобов'язався передати орендарю у тимчасове платне користування та володіння нежитлове приміщення (далі - об'єкт оренди), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 22 на умовах, визначених даним договором.

Згідно з п. 1.3. договору загальна площа об'єкту оренди за даними технічного паспорту складає 2 823,80 кв. м.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було передано позивачу об'єкт оренди, а тому відповідач має повернути суму сплачено авансу та за несвоєчасне виконання зобов'язання позивачем нарахований штраф.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 16.1. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з 05.12.2014 і діє до 05.11.2017.

Пункт 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначає, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. 3.2.2. договору орендна плата за користування об'єктом оренди складає 486 907,83 грн. за один місяць.

Пунктом 3.8. договору прийшли взаємної згоди, що орендар має право здійснювати авансові платежі:

3.8.1. до 20.12.2014 орендар має право сплатити орендодавцю 550 000,00 грн.

3.8.2. до 20.01.2015 орендар має право сплатити орендодавцю 550 000,00 грн.

3.8.3. до 15.02.2015 орендар має право сплатити орендодавцю 500 000,00 грн.

3.8.4. до 15.03.2015 орендар сплачує орендодавцю 220 256,40 грн.

3.8.5. до 15.04.2015 орендар сплачує орендодавцю 220 256,40 грн.

3.8.6. до 15.05.2015 орендар сплачує орендодавцю 220 256,40 грн.

3.8.7. до 15.06.2015 орендар сплачує орендодавцю 220 256,40 грн.

3.8.8. до 15.07.2015 орендар сплачує орендодавцю 220 256,40 грн.

3.8.9. до 15.08.2015 орендар сплачує орендодавцю 220 256,40 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач перерахував на рахунок відповідача авансовий платіж в загальному розмірі 650 000,00 грн. наступним чином:

22.12.2014 в розмірі 100 00,00 грн.,

24.12.2014 в розмірі 250 000,00 грн.,

25.12.2014 в розмірі 200 000,00 грн.,

17.02.2015 в розмірі 100 000,00 грн.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з п. 2.1. договору протягом 90 календарних днів з моменту укладання даного договору орендодавець передає об'єкт оренди орендарю за актом приймання-передачі об'єкта оренди, який після його підписання сторонами буде його невід'ємною частиною та зазначатиметься в додатку № 3 до цього договору.

Відповідно до п. 2.7. договору передача об'єкту оренди орендарю, повернення об'єкту оренди орендарем за цим договором здійснюються виключно на підставі актів приймання-передачі об'єкту оренди (в оренду та/або з оренди), підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками сторін.

Об'єкт оренди вважається переданим орендарю в оренду з дати підписання сторонами акту приймання-передачі об'єкту оренди.

Згідно з п. 6.1.2. договору орендодавець зобов'язаний передати орендарю об'єкт оренди в порядку та в строк, що передбачені п. 2.1., п. 2.7. договору.

Згідно з п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи та зазначає позивач, що не спростовано відповідачем сторонами за актом приймання-передачі об'єкт оренди в оренду позивачу передано не було, приміщення позивач не займає.

18.05.2015 позивачем на адресу відповідача було надіслано рекомендованою кореспонденцією лист № 67 від 18.05.2015, в якому позивач з огляду на невиконання відповідачем зобов'язань щодо передачі об'єкту оренди повідомив останнього про розірвання договору оренди нерухомого майна № 05/12-2014 від 05.12.2014 з 18.06.2015, у зв'язку з чим вимагав протягом 10 (десяти) робочих днів повернути грошові кошти в якості авансу в розмірі 650 000,00 грн. та сплатити штраф в розмірі 220 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 17.3.4. договору сторони досягли домовленості що договір достроково припиняє дію за вимогою орендаря шляхом направлення відповідного письмового повідомлення орендодавцю за 30 календарних днів до дострокового припинення дії договору без підписання додаткових угод про таке розірвання.

Відповідно до ст. 766 Цивільного кодексу України якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором:

1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою;

2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Отже, в силу приписів статті 766 Цивільного кодексу України позивачем було ініційовано процедуру розірвання договору, що і було зроблено останнім в порядку ст. 188 Господарського кодексу України та пункту 17.3.4. договору шляхом направлення відповідачу відповідної заяви.

Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Враховуючи умови договору та, що заява позивача про розірвання договору містить вказівку на дату розірвання договору з 18.06.2015, суд приходить до висновку, що договір є розірваним з 18.06.2015.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначені строки об'єкт оренди позивачу не передав, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Згідно з п. 13.1. договору у випадку порушення своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 13.5. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної передачі об'єкту оренди в оренду у встановлені цим договором сплачує на користь орендаря неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми, що визначена пунктом 3.2.2. даного договору за кожний день затримки, у випадку якщо таке затримання складе більше ніж 30 робочих днів, то орендодавець повертає орендарю отримані ним грошові кошти в якості авансового платежу та сплачує штраф у розмірі 220 000,00 грн. протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання вимоги від орендаря.

Умовами п. 17.8. договору визначено, що у разі дострокового розірвання договору з вини орендодавця, орендодавець повертає орендарю отримані ним грошові кошти в якості авансового платежу та сплачує штраф у розмірі 220 000,00 грн. протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання вимоги від орендаря.

Поняття завдатку визначає ч. 1 статті 570 Цивільного кодексу України згідно якої завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Згідно із ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Слід зазначити, що на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо орендодавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Про те, що сплачені позивачем відповідачу кошти в розмірі 650 000,00 є авансом, підтверджується умовами договору та матеріалами справи.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи встановлені судом обставини невиконання відповідачем умов договору у встановлений строк, внаслідок чого договір за ініціативою позивача є розірваний, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача 650 000,00 грн. авансового платежу та 220 000,00 грн. штрафу

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Авто» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс-Авто» (02217, м. Київ, вул. Закревського, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Авто» (04655, м. Київ, просп. Московський, 28, ) 650 000 (шістсот п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. авансового платежу, 220 000 (двісті двадцять тисяч) грн. 00 коп. штрафу, 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 10.07.2015.

СуддяВ.В. Сівакова