КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. Справа№ 910/2131/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Чорної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання - Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015р.

у справі №910/2131/15-г (суддя: Ярмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 49500,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди 49500,00грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2015р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» прийнято до провадження.

В обґрунтування вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» посилалося на те, що ним за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті №001360/4002/0000281 від 18.06.2014р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, була здійснена виплата страхового відшкодування за письмовою заявою страхувальника автомобіля марки «БМВ», державний реєстраційний номер АА5188ОІ, в силу чого і відповідно до положень статті 20 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1187 ЦК України отримано право зворотньої вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки транспортний засіб - автомобіль «Нісан», державний реєстраційний номер Р290НС98, за участю якого сталась дорожньо-транспортна пригода, водій якого визнаний винним у її скоєні, був застрахований у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивач просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн.

Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» відзиву на позовну заяву не надало, представники відповідача участі у судових засіданнях не взяли.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2015р. у справі №910/2131/15-г позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» 49 500 грн. 83 коп. відшкодування, 1827 грн. 00 коп. судового збору.

Задовольняючи позов повністю, місцевий господарський суд виходив з того, що страховик має право на відшкодування за рахунок винної особи тієї суми страхового відшкодування, яка відповідає фактично сплаченій сумі. Водночас суд першої інстанції вказав, що полісом № АС/4436946, укладеним винною особою із ПрАТ «УТСК» на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено ліміт відповідальності по майну на суму 50 000,00грн. та за мінусом франшизи у розмірі 500,00грн., а тому задовольнив позовні вимоги на суму 45000,00грн. повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015р. у справі №910/2131/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У доводах апеляційного оскарження відповідач вказував, що рішення господарського суду прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та з невірним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржник піддає сумніву чинність Договору добровільного комплексного страхування на транспорті №001360/4002/0000281 від 18.06.2014р., посилаючись на те, що позивач не додав до позовної заяви копію платіжного доручення про сплату страхового платежу страхувальником страховику.

Серед інших доводів, апелянт вважав та зазначав, що за результатами автотоварознавчого дослідження ринкова вартість транспортного засобу складала 352593,20грн., тоді як за договором передбачена інша сума у розмірі 300000,00грн., а тому на думку апелянта транспортний засіб марки «БМВ», державний реєстраційний номер АА5188ОІ, є у розумінні ст. 988 ЦК України «недострахований». Разом з тим, апелянт звертав увагу суду і на те, що протоколом огляду транспортного засобу наявні пошкодження не були пов'язані з ДТП.

Згідно Протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 22.05.2015р., апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015р. у справі №910/2131/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015р. у справі №910/2131/15-г прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В. та призначено розгляд справи на 24.06.2015р.

У судове засідання 24.06.2015р. представники сторін не з'явились. Про причини неявки суд не повідомили. Про час та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення (вх.№09-33/21013/15 від 02.06.2015р., №09-33/21012/15 від 02.06.2015р., №09-33/21009/15 від 02.06.2015р.).

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом суду. Відкладення справи застосовується не у зв'язку з відсутністю у судовому засіданні представників сторін, а у зв'язку з неможливістю вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки, сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 24.06.2015р. за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 18.06.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» (надалі - страховик) та Сергеєвою Н.В. (надалі - страхувальник) було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 001360/4002/0000281, у відповідності до умов якого застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки «БМВ», державний реєстраційний номер АА5188ОІ.

Відповідно до пункту 1.4. Договору, строк дії договору з 19.06.2014р. по 18.06.2015р.

25.07.2014р. згідно з Довідкою №9416600 про дорожньо-транспортну пригоду в м. Києві по вул. Золочівська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «БМВ» (державний реєстраційний номер АА5188ОІ), під керуванням Сергеєвої Надії Володимирівни, та автомобіля «Нісан» (державний реєстраційний номер Р290НС98), під керуванням Волгіної Олександри Валентинівни, що призвела до механічних пошкоджень автомобіля «БМВ» (державний реєстраційний номер АА5188ОІ).

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 11.08.2014р. у справі №758/9056/14-п водія Волгіну О.В. визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Протоколом огляду транспортного засобу №78С/07/14 від 30.07.2014р. визначено характер пошкоджень автомобіля «БМВ» (державний реєстраційний номер АА5188ОІ) в результаті ДТП.

28.07.2014 року про пошкодження автомобіля «БМВ» (державний реєстраційний номер АА5188ОІ) та настання страхового випадку позивач був письмово повідомлений страхувальником, шляхом подачі заяви про виплату страхового відшкодування (а.с. 13, т. 1).

ТОВ «ГАЛавтоекспертиза» проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «БМВ» (державний реєстраційний номер АА5188ОІ) внаслідок вказаного ДТП, за результатам якої складено Звіт №78С/07/14 від 30.07.2014р. та калькуляцію від 06.08.2014р. (а.с. 37-42, т. 1). Відповідно до Звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику Автомобіля, що його пошкоджено при ДТП складала 91651,63 грн.

Згідно рахунку-фактури ТОВ «АВТ Баварія» №355930 від 03.08.2014р., вартість деталей та ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля «БМВ» (державний реєстраційний номер АА5188ОІ), становить 108352,43 грн. з ПДВ.

08.08.2014р. позивач на підставі страхового акту №00148444 від 07.08.2014р., виплатив страхове відшкодування у розмірі 80681,94грн., що підтверджується платіжним дорученням №007821 від 08.08.2014р. (а.с. 52, т. 1).

Отже, позивач виконав умови договору страхування та виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 80681,94грн.

Отже, виплата страхового відшкодування страхувальнику, в силу ст. 993 ЦК України, є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічним чином вирішено вказане питання і у статті 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже за змістом ст. 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 25.07.2014р., цивільно-правова відповідальність Волгіної Олександри Валентинівни, як особи, яка на законних підставах експлуатувала автомобіль «Нісан» (державний реєстраційний номер Р290НС98), була застрахована Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на підставі договору у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №4436946 з лімітом відповідальності по майну на суму 50 000,00грн. та франшизою у розмірі 500,00грн.

Позивач звертався до відповідача з заявою (вих.№5445 від 01.09.2014р.) про виплату страхового відшкодування у розмірі 80681,94грн. (а.с. 56, т. 1). Однак, вказана регресна вимога позивача залишена ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» без реагування.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля марки «Нісан» (державний реєстраційний номер Р290НС98) під керуванням Волгіної Олександри Валентинівни (особи, яка визнана винною у спірній ДТП) має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Франшиза - частина збитків, які не відшкодовуються страховиком за договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд, на думку колегії суддів, дійшов правомірного та вмотивованого висновку, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» в межах встановленого Полісом серії АС №4436946 ліміту, є особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля «БМВ» (державний реєстраційний номер АА5188ОІ) збитки та повинне відшкодувати ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000,00грн.) за мінусом франшизи (500,00грн.), а отже - в сумі 49 500,00грн.

Разом з тим, судова колегія відхиляє безпредметні посилання скаржника на те, що позивач не додав до позовної заяви копію платіжного доручення про сплату його страхувальником першого страхового платежу, з огляду на наступне.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Сплата страхових платежів за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті № 001360/4002/0000281 від 18.06.2014р. - це поточне зобов'язання страхувальника перед страховиком (позивачем), а тому вказані правовідносини не стосуються відповідача, адже він відшкодовує реальні витрати у розмірі виплаченого відшкодування.

Твердження апелянта про застосування коефіцієнту фізичного зносу не беруться колегією суддів до уваги, з огляду на таке.

Так, згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003р. № 142/5/2092, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Між тим, із наявних у справі доказів вбачається, що до автомобіля «БМВ» (державний реєстраційний номер АА5188ОІ) (який є легковим автомобілем, виробленим у 2008 році), який потрапив у ДТП, що сталося 25.07.2014р. року, не застосовується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, оскільки строк його експлуатації не перевищував 7 років і тому КТЗ дорівнює 0.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для зміни або скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржений судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта (відповідача).

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015р. у справі №910/2131/15-г залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015р. у справі №910/2131/15-г без змін.

2.Матеріали справи №910/2131/15-г повернути місцевому господарському суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.В. Чорна

Л.Г. Смірнова