ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Справа № 915/1833/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Остапенка М.І.,

Суддів Гончарука П.А. (доповідача),

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" на рішення господарського суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2015 року у справі №915/1833/14 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 про зобов'язання припинити і заборонити газопостачання абонентам,

Встановив:

У листопаді 2014 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11М, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, про зобов'язання відповідача припинити дії, які порушують право приватної власності, шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломб на вхідному крані дворових відводів до будинків абонентів - третіх осіб у справі для припинення газопостачання від належної позивачеві газової мережі в смт. Арбузинка Миколаївській області та про заборону без надання ним письмового дозволу відповідачу надавати послуги з газопостачання абонентам - третім особам у справі з використанням належної позивачеві газової мережі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області 28 січня 2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2015 року, позов задоволено, зобов'язано відповідача припинити газопостачання від належної позивачеві газової мережі у смт. Арбузинка Миколаївської області шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби на вхідному крані дворових відводів до будинків абонентів - третіх осіб у справі; заборонено відповідачеві без надання письмового дозволу позивача надавати послуги з газопостачання третім особам; стягнуто з відповідача судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у позі відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на виконання рішення виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 2 серпня 2006 року №77 про делегування приватному підприємцю ОСОБА_2 як підряднику функції замовника на будівництво газопостачання в смт. Арбузинка Миколаївської області, укладено договір на виконання соціального замовлення, за умовами якого сторони домовились про спільну пайову участь у будівництві газопроводів високого, середнього, низького тиску відстанню 64 578 м, монтажу ШРП-7шт., ГШРП-2шт., ПГРК-1шт. для забезпечення газопостачання смт. Арбузинка, пунктом 3.1.7 якого встановлено, що після закінчення будівництва та введення об'єкта в експлуатацію селищна рада має надати виконавцю право власності на збудовані газопроводи до повних розрахунків з ним.

25 березня 2008 року позивач і ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" уклали договір №1/2008-07 про виконання технічного обслуговування зовнішніх систем газопостачання (підземних, надземних газопроводів середнього, низького тиску, ГШРП та ШРП), за пунктом 1.1 якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання експлуатаційних робіт на системах газопостачання позивача, термін дії якого визначили з 1 квітня 2008 року. Згідно до умов п. 4.3. договору виконавець не має права без письмового дозволу замовника (зразок дозволу наведеного в Додатку №1) приймати в експлуатацію, проводити підключення і врізки до газопроводів зазначених в п.1.1.

Зразок дозволу, який є Додатком №1 до Договору №1/2008-07 передбачає його видачу громадянину, який мешкає в смт. Арбузинка на право підключення до вуличної розподільчої газової мережі та користування нею протягом певного строку.

Право власності позивача на збудовані ним мережі газопроводу визнано рішенням господарського суду Миколаївської області від 26 лютого 2009 року у справі №6/86/09.

5 березня 2009 року Арбузинською селищною радою Миколаївської області та позивачем укладено додаткову угоду №1 до договору від 2 серпня 2006 року, якою Арбузинська селищна рада зобов'язалась забезпечити укладання позивачем договорів з населенням щодо відшкодування з боку споживачів, що газифікували своє житло, вартості будівництва газопровідних мереж у сумі 12 768 грн. з кожної особи та надання кожному споживачу, який сплатить свою частку у вартості будівництва газопровідних мереж, безстрокового дозволу на підключення і користування газовими мережами.

Позивачем було видано письмові дозволи третім особам на право підключення до вуличної розподільчої газової мережі та користування нею, строком дії до 25 березня 2011 року, після спливу якого, у період з 25 лютого по 14 березня 2011 року, позивач надіслав третім особам повідомлення про закінчення строку користування вуличною газовою мережею і про заборону користування нею після 25 березня 2011 року в разі відмови здійснення кінцевого розрахунку за користування вуличною газовою мережею та неотримання безстрокового Дозволу на подальше користування нею.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27 лютого 2013 року у справі №915/143/13-г, зміненим постановою Одеського апеляційного господарського суду від 3 жовтня 2013 року, встановлено, що у відповідача відсутні права на володіння і користування газопроводами, які належать ФОП - ОСОБА_2

6 листопада 2013 року позивач звернувся з листом до відповідача, в якому вимагав здійснити відключення третіх осіб від вуличних мереж смт. Арбузинка, по якій ПАТ "Миколаївгаз" здійснює постачання їм газу до отримання ними відповідного дозволу позивача.

У відповіді на це повідомлення ПАТ "Миколаївгаз" листом від 16.09.2013р. за №04/4577 відмовило у задоволенні вимоги щодо відключення споживачів від вуличної газової мережі, мотивуючи тим, що укладання договорів по оплаті пайової частки за вуличні газові мережі не мають відношення до ПАТ "Миколаївгаз" та що порушення умов договорів по оплаті пайової частки не відноситься до випадків припинення газопостачання споживачам, передбаченим п.6 Правил надання населенню послуг з газопостачання, тому не є підставою для припинення газопостачання споживачам.

Задовольняючи позов ФОП - ОСОБА_2 про захист його права власності шляхом зобов'язання відповідача за власний рахунок встановити пломби та припинити постачання третім особам газопостачання через належну позивачу газову мережу та заборону відповідачу без надання позивачем письмового дозволу здійснювати підключення абонентів смт. Арбузинка Миколаївської області до зазначеної газорозподільчої мережі, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач безпідставно, за відсутністю згоди позивача використовує належну останньому на праві приватної власності спірну газову мережу для постачання природного газу третім особам, чим порушує його право приватної власності.

Зазначений висновок судів попередніх інстанцій є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на те, що судовими рішеннями господарських судів у справі №6/86/09, якими визнано за позивачем право власності на спірну газопровідну мережу, а також у справі №915/143/13-г, якими встановлено, що у відповідача відсутні права на володіння і користування зазначеними газопроводами, які, в силу положень ч. 3 ст. 35 ГПК України, є преюдиційними для вирішення спору у даній справі, а також на те, що дозволи, видані позивачем третім особам на право підключення до спірної газової мережі та користування нею, закінчився 25 березня 2011 року, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач безпідставно за відсутності згоди позивача використовує належну йому газову мережу для подальшого постачання нею природного газу зазначеним третім особам.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 цієї статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. Обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, припиненням та забороною газопостачання третім особам від належної позивачу газової мережі, тобто припиненням дії, що порушує право позивача, відновлюється його становище, що існувало до порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Тобто, обраний позивачем спосіб захисту встановлений законом є ефективним засобом захисту, відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність захисту прав та інтересів позивача та обґрунтовано задовольнили позовні вимоги.

З огляду на викладене, оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам і наявним матеріалам справи.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні відповідачем вказаних положень матеріального права, що унеможливлює прийняття таких доводів судом касаційної інстанції в якості підстави для зміни або скасування постановлених у справі судових рішень попередніх інстанцій.

Крім того, доводи, зазначені в касаційній скарзі, дублюють доводи апеляційної скарги, яким судом другої інстанції під час перегляду справи в апеляційному порядку була надана відповідна та обґрунтована правова оцінка, зводяться до аналізу наявних у справі доказів, встановлення та переоцінка яких, в силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, не входить до компетенції суду касаційної інстанції, а тому такі твердження скаржника не можуть бути підставою для зміни або скасування прийнятих у справі судових рішень.

З огляду на викладене, постановлені у справі судові рішення слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2015 року у справі №915/1833/14 - без змін.

Головуючий М.І.Остапенко

Судді П.А.Гончарук

Л.В.Стратієнко