ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.07.15р. Справа № 904/3901/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградське підприємство "ПОЛІМЕРПЛАСТ ЛТД", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про тлумачення умов Договору № 14-16/31-КП від 02.01.2014 р.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: Притула Я.М., довіреність № ББУ/ПУ44/ВП/15 від 20.02.15р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі - позивач) звернулося з позовом до господарського суду Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградське підприємство "ПОЛІМЕРПЛАСТ ЛТД" (далі - відповідач) про тлумачення умов Договору № 14-16/31-КП від 02.01.2014 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2015 р. по справі № 904/3901/15 порушено провадження і розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.05.2015 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2015 р. призначено розгляд справи на 24.06.2015 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2015 р. розгляд справи відкладено на 06.07.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився до справи надав відзив на позов, відповідно до якого відповідач заявлені позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в позові.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06.07.2015 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Павлоградське підприємство "ПОЛІМЕРПЛАСТ ЛТД" (постачальник) укладений Договір № 14-16/31КП (далі Договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (в подальшому - продукцію), в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному Договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами до даного Договору.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками та у строки, погоджені Сторонами в Специфікаціях до даного Договору.

Згідно з п. 4.4. Договору, датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про приймання продукції.

Відповідно до п. 5.2. договору, ціни на продукцію, що поставляється постачальником встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору. Загальна вартість кожної партії продукції, що поставляється за даним договором вказується у відповідних специфікаціях до договору.

В березні 2015 року відповідач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 03.03.15 р. вих. № 030315 (справа № 904/1880/15) про стягнення з ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" заборгованості по Договору. Предметом цього позову є поставка продукції ТОВ "Павлоградське підприємство "ПОЛІМЕРПЛАСТ ЛТД" по Договору № 14-16/31-КП згідно видаткових накладних: №РН-0000178 від 16.09.2014року на суму 30480,00 грн. та № РН-0000186 від 26.09.014 року на суму 24 174,00 грн. Вимоги, викладені у позовній заяві, мотивовані тим, що, у відповідності до п.5.2 Договору та Специфікацій оплата за поставлену продукцію здійснюється на 20-й календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, а в разі, якщо строк оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день. Тобто, умовами Договору та Специфікацією до Договору встановлено, що виникнення зобов'язання покупця (позивача) щодо здійснення оплати за продукцію за Договором пов'язане з встановленням дати поставки продукції. Згідно п.4.4 Договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції.

Відповідач в позовній заяві від 03.03.2015 р. вих. № 030315, вважає, що строк на здійснення оплати за продукцію слід відраховувати від дати, якою оформлена видаткова накладна. ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" по іншому розуміє п. 4.4 Договору та вважає, що дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату, оскільки не підтверджена зазначенням дати в накладній саме представником Покупця. Таким чином, позивач просить господарський суд розтлумачити п.4.4 Договору поставки № 14-16/31-КП від 02.01.2014 р.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення.

Статтею 627 цього ж Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами статті 637 Цивільного кодексу України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За приписами ЦК України, тлумачення правочину може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом.

Пунктом 3 статті 213 ЦК України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

У відповідності до приписів п. 4 ст. 213 ЦК України, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. Вказана правова позиція підтверджується практикою Вищого господарського суду, а саме: постановою від 26.04.2012 року по справі № 3/245, постановою від 12.02.2014 року по справі № 5006/25/130пд/2012.

Пунктом 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" передбачено, що тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Дослідивши усі обставини справи, суд встановив, що сторони приступили до виконання договору, що з огляду на правову позицію ВГСУ викладену у постановах від 26.04.2012 року по справі № 3/245, постановою від 12.02.2014 року по справі № 5006/25/130пд/2012 унеможливлює тлумачити умови договору на стадії стягнення заборгованості за отриману продукцію, тобто після його виконання.

Крім того, ні зі змісту позовної заяви, ні з доводів представника позивача в судовому засіданні не встановлено обставин щодо наявності у п. 4.4 та п. 5.2 Договору поставки № 14-16/31-КП від 02.01.2014 року укладеного між позивачем та відповідачем незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України.

Однак така вимога стосується не тлумачення умов договору, а зводиться до надання правової оцінки реквізитів оформленої сторонами накладної, яка підтверджує отримання товару за договором.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про відсутність правових підстав для тлумачення умов п. 4.4 договору № 14-16/31-КП від 02.01.2014 р. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя І.А. Рудовська
Дата підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України " 09 " липня 2015 р.