донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

08.07.2015р. справа №908/167/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В. Скакуна О.А., Татенко В.М.
при секретарі судового засідання Склярук С.І.
за участю представників:
від позивача: не прибув
від відповідача: від третьої особи:не прибув не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від10.03.2015р.
по справі№908/167/15-г (суддя Боєва О.С.)
за позовом:Мелітопольського міжрайонного управління водного господарства, м. Мелітополь Запорізької області
до відповідача: за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», м. Київ в особі структурного підрозділу - Запорізької філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», с.Біленьке Запорізької області Якимівського міжрайонного управління водного господарства, смт. Якимівка Запорізької області
простягнення суми 3873,44грн.

В С Т А Н О В И В:

Мелітопольське міжрайонне управління водного господарства, м. Мелітополь Запорізької області звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», м. Київ в особі структурного підрозділу - Запорізької філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», с.Біленьке Запорізької області про стягнення 3873,44грн., з яких: основного боргу 3136,0грн. та пені у розмірі 737,44грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.01.2015р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Якимівське міжрайонне управління водного господарства, смт. Якимівка Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.03.2015р. позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», м. Київ в особі структурного підрозділу - Запорізької філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», с.Біленьке Запорізької області на користь Мелітопольського міжрайонного управління водного господарства, м. Мелітополь Запорізької області основного боргу у розмірі 3136грн., 209грн.04коп. пені та витрати зі сплати судового збору в сумі 1577грн.77коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, відмовити повністю у задоволені позовних вимог та постановити нове рішення про визнання недійсним договору від 19.03.2013р. №72

Підставами для скасування рішення апелянт зазначає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на те, що господарським судом порушено норму частини 2 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, де визначено, що справи у спорах, що виникають з господарських договорів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача та порушено норму частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, апелянт зазначає, що договір зі сторони відповідача підписано Морозовою В.С., яка не мала повноважень на представництво підприємства, тому договір є недійсним, а відтак відсутні підстави для сплати грошових коштів за вказаним договором.

Представник позивача у судове засідання не прибув, на вимогу суду надав додаткові документи та відзив, в якому, заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, на вимогу суду надав додаткові документи та клопотання про розгляд справи без участі свого представника.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, відзив не надав.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2013р. між Мелітопольським міжрайонним управлінням водного господарства (виконавець-1), Якимівським міжрайонним управлінням водного господарства (виконавець-2) та Якимівською дослідною станцією Запорізької філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (замовник) був укладений договір про надання послуг з транспортування води водокористувачам по 3 МК Якимівського МУВГ № 72, відповідно до умов якого, виконавець-1 зобов'язується здійснити забір води з Каховського водосховища та поставити її до точки водовиділу виконавця-2, а замовник в свою чергу сплатити вартість послуг з транспортування води (п. 1.1. договір).

Згідно з п.п. 2.1.1 та 2.1.2 договору виконавець-1 зобов'язався на основі заявки виконавця-2 виписати кожному замовнику рахунок на попередню оплату водоподачі, після чого передати їх виконавцю-2. Після надходження коштів на рахунок виконавця-1 надати інформацію виконавцю-2 про оплачені обсяги, включити в роботи державні насосні станції та забезпечити подачу замовленого замовником обсягу води в точку водовиділу виконавця-2.

Пунктом 2.1.3 договору визначено, що виконавець-1 зобов'язався не пізніше останнього робочого дня місяця виписати акти подачі прийому води та вручити ії виконавцю-2 для підписання виконавцем-2 і замовником.

Зобов'язання виконавця-2 передавати рахунки замовникам та забезпечувати підписання актів подач-прийому води до 4 числа місяця наступного за звітним (п.2.3.4 договору).

Згідно з п.2.5.3 договору замовник зобов'язан здійснювати 100% передоплату послуг подачі води на розрахунковий період та спільно з виконавцем-2 підписувати наданий виконавцем-1 акт подачі-прийому води до 4 числа місяця наступного за звітним.

Вартість послуг з подачі води визначається протоколом погодження договірної ціни на послуги транспортування води (додаток № 1). Так, додатком № 1 сторонами досягнута згода про договірну ціну на послуги з транспортування води з врахуванням ПДВ в розмірі 0,056 грн./м.куб., в т.ч. ПДВ 0,009 грн./м.куб. (п. 3.1 договору).

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 договору замовник щомісячно, до 05 числа поточного числа на підставі виставленого виконавцем-1 рахунку здійснює 100% оплату вартості послуг з подачі замовлених обсягів води. Розрахунки за надані послуги проводяться в безготівковій формі, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця-1.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2013р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором (п. 6.1. договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором про надання послуг, відносини за яким регулюються умовами спірного договору та главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач, звертаючись з позовом до суду зазначає, що свої зобов'язання за вказаним договором виконав в повному обсязі, при цьому посилається на акт подачі-прийому води за травень 2013р. на суму 3136 грн. та рахунок № 72/5 від 03.06.2013р. на суму 3136 грн.

Господарським судом Запорізької області позов задоволено частково та стягнуто з відповідача заборгованість та пеню, рішення обґрунтовано тим, що відповідачем не додано до матеріалів справи доказів сплати грошових коштів у розмірі 3136 грн., тому вимоги позивача є законними.

Водночас, судова колегія не може погодитися з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі зазначає, що договір зі сторони Якимівської сортодослідної станції Запорізької філії Державного підприємства ««Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» підписано Морозовою В.С. від імені філії, яка не мала повноважень на представництво підприємства, а тому, зазначений договір є недійсним.

На вимогу суду відповідачем надано копію Наказу № 187-р від 03.09.2012р., з якого вбачається, що Морозову Валентину Степанівну призначено завідуючим Якимівської сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» за сумісництвом з 3 вересня 2012р., копії статуту ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та положення про запорізьку філію ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

Відповідно до п.п.10.2 та 10.6.1 Статуту ДП «Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» управління підприємством здійснюється його генеральним директором, який діє без доручення (довіреності) від імені підприємства.

Запорізька філія ДП «Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» діє на підставі Положення, затвердженого Наказом ДП «Центр Сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» від 03.01.2012р. №18.

Згідно з п. 2.1 положення філія є відокремленим структурним підрозділом Підприємства без права юридичної особи і діє від імені Підприємства в межах визначених цим положенням.

Пунктом 7.2. положення передбачено, що керівництво Філією здійснює директор Філії, який призначається на посаду наказом Генерального директора Підприємства.

Директор представляє інтереси Підприємства за дорученням Генерального директора Підприємства у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, юридичними та фізичними особами та відповідно до цього Положення підписує з юридичними та фізичними особами угоди, у тому числі купівлі-продажу, доручення, схову, позики, лізингу, інші угоди, передбачені законодавством України (п.7.4.1 Положення).

Згідно з ч.4 ст. 95 Цивільного кодексу України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

З огляду на наведене, в матеріалах справи не міститься документальних доказів на повноваження підписання договору з боку Якимівської сортодослідної станції Запорізької філії Державного підприємства ««Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» Морозовою В.С. та такі повноваження не надано Положенням про філію Підприємства.

Не може бути прийнята, як належний та допустимий доказ, підтверджуючий таке повноваження, копія довіреності №б/н від 23.01.2013р., оскільки вона належним чином не засвідчена.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Згідно з п.п.2.2-2.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

При цьому представник позивача для дачі пояснень або надання оригіналу довіреності, у судове засідання не з'явився.

Таким чином, Морозова В.С., підписуючи договір, виступила від імені Філії та без відповідних на те повноважень.

Доказів схвалення правочину саме юридичною особою до матеріалів справи не надано, тому договір підписано особою, яка не має необхідний обсяг повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право: визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У зв'язку з вищевикладеним, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів відповідача щодо недійсності договору про надання послуг з транспортування води водокористувачам по 3 МК Якимівського МУВГ від 19.03.2013р. №72 укладеного між Мелітопольським міжрайонним управлінням водного господарства, Якимівським міжрайонним управлінням водного господарства та Якимівською дослідною станцією Запорізької філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за таким правочином.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Крім того, суд також не може погодитися з тим, що між сторонами склалися відносини у спрощений спосіб, оскільки у акті подачі-прийому води за травень 2013р. на суму 3136 грн., на який посилається позивач як на доказ, визначено, що його підписано Морозовою В.С., а фактично підписано невідомою особою. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази надіслання рахунку № 72/5 від 03.06.2013р. на адресу відповідача.

Також апелянт зазначає, що господарським судом при винесені оскаржуваного рішення було порушено територіальну підсудність розгляду справи, оскільки місцезнаходженням відповідача, як юридичної особи, є місто Київ.

Натомість, суд не може погодитися з такими доводами апеляційної скарги і вважає дії господарського суду правомірними з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 15 Господарського кодексу України визначено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Згідно зі ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами (ст. 28 Господарського процесуального кодексу).

Приписами ст. 95 Цивільного кодексу України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", Про акціонерні товариства", Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

Пунктом 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що територіальна підсудність справи за участю відособленого підрозділу юридичної особи визначається відповідно до вимог статті 15 ГПК за місцем знаходження відособленого підрозділу, якому надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи. Господарським судам слід також враховувати, що, оскільки відособлений підрозділ юридичної особи діє у межах наданих йому повноважень, то подання позову за місцем знаходження цього підрозділу правомірне лише тоді, коли спір випливає саме з його діяльності. У разі відсутності у відособленого підрозділу відповідних повноважень та/або коли спір не пов'язаний з діяльністю цього підрозділу, позовні матеріали або справа надсилаються за підсудністю до господарського суду за місцем знаходження юридичної особи.

Підставою для звернення Мелітопольського міжрайонного управління водного господарства з позовною заявою до суду слугувало невиконання умов договору про надання послуг з транспортування води водокористувачам № 72 від 19.03.2013р., який укладено, зокрема, з Якимівською дослідною станцією Запорізької філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу". Замовником послуг за даним договором є також Якимівська дослідна станція Запорізької філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу". Тобто, даний спір пов'язаний саме з діяльністю Запорізької філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу".

Крім того, у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 31.01.2015р., містяться дані про відокремлені підрозділи юридичної особи - Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", серед яких, зокрема, значиться Запорізька філія ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу".

Принцип належності та допустимості доказів, встановлений у статті 34 ГПК України полягає у тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача та задоволення апеляційної скарги.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду у відповідно до статті 104 ГПК України є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" судова колегія визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 10.03.2015 у справі №908/167/15-г - скасуванню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», м. Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 10.03.2015р. у справі №908/167/15-г задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.03.2015р. у справі №908/167/15-г - скасувати.

Постановити нове рішення

«Визнати недійсним договір про надання послуг з транспортування води водокористувачам по 3 МК Якимівського МУВГ від 19.03.2013р. №72 укладеного між Мелітопольським міжрайонним управлінням водного господарства, Якимівським міжрайонним управлінням водного господарства та Якимівською дослідною станцією Запорізької філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу з моменту укладення.

У задоволенні позову відмовити».

Стягнути з Мелітопольського міжрайонного управління водного господарства (72313, Запорізька область, м.Мелітополь, вул. Героїв Сталінграда, буд. 3-А; ) на користь Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (04112, м.Київ, вул. Олени Теліги, буд. 8, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 913,50грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 08.07.2015р., оформивши його у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.А.Скакун

В.М.Татенко

Надруковано 6 прим.:

1прим.-Позивачу;

2прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу,

1прим.-ДАГС,

1прим.-ГСЗО.