РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"06" липня 2015 р. Справа № 918/186/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

на рішення господарського суду Рівненської області від 12.05.2015 р.

у справі № 918/186/15 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до відповідача Полицької сільської ради

про стягнення в сумі 22 501 грн. 00 коп.

за участю представників сторін:

позивача: Манжаюк Д.Л.;

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 12.05.2015 р. у справі №918/186/15 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до Полицької сільської ради про стягнення в сумі 22 501 грн. 00 коп. відмовлено.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2014 року у справі №918/1042/14 з Ради на користь Товариства стягнуто лише 2 672 грн. 64 коп. заборгованості за спожиту електричну енергію, яка виникла у період з 10 травня 2014 року по 10 червня 2014 року (тобто за 1 місяць), ухвалами суду від 17.03.2015 року та від 31.03.2015 року у Товариства були витребувані письмові пояснення щодо обґрунтованості нарахування вартості спожитої відповідачем спірної електричної енергії у період з 11.02.2014 року по 17.02.2014 року у розмірі 22 501 грн., а також докази, які підтверджують можливість споживання такої кількості електроенергії за вказаний період часу відповідно до наявних у спірних лічильниках потужностей. Проте в порушення вимог вищезазначених ухвал суду, позивач не надав цих доказів. Натомість 14 квітня 2015 року через канцелярію суду надійшли додаткові письмові пояснення Товариства від 8 квітня 2015 року № 25-15/802, в яких останнє зазначило, що нарахування плати за спожиту Радою електроенергію у розмірі 22 501 грн. 00 коп. проводилося з моменту припинення діяльності Підприємства по 17 лютого 2014 року.

В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції вказав на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про проведення позивачем контрольних оглядів спірних засобів обліку та їх технічних перевірок у встановлені строки, а також докази справності вказаних засобів обліку та проведення їх держповірок у встановлені законом строки. Крім того, товариством не було надано жодних доказів, які б визначали підставу для оплати відповідачем електроенергії, що поставлялася на вуличне освітлення вищезазначеного населеного пункту. Позивач не надав суду обґрунтованого розрахунку вартості спожитої Радою у визначений період електроенергії, а також не надав жодних пояснень щодо тарифів, встановлених на її оплату протягом вказаного періоду, які бралися Товариством при здійснення даного розрахунку.

При вирішенні спірних правовідносин, судом першої інстанції враховано відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України, Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі та положення діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Рівненської області від 12.05.2015 р. у справі №918/186/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що не відповідає обставинам справи.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, зокрема, наступне:

- з матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2014 року Полицька сільська рада звернулася до ПАТ «Рівнеобленерго» з листом № 62, відповідно до якого просить прийняти до розрахунків прилади обліку, що встановлені на вуличне освітлення та сходових клітинках житлових будинків № 1,2,3,4,5,6,7 в с. Іванчі, що знаходяться на балансі сільської ради та вказала початкові показники;

- в електронній базі даних Володимирецького РЕМ ПАТ «Рівнеобленерго» останній оплачений показник по лічильниках, що встановлені на сходових клітинах в с. Іванчі співпадає з показниками, поданими відповідачем в листі № 62;

- з довідки № 18 від 30.05.2014 року вбачається, що житлові будинки № 1,2,3,4,5,6,7 в с. Іваничі знаходяться на балансі Полицької сільської ради з 4 березня 1999 року і по даний час;

- 17.02.2014 року працівниками Володимирецького РЕМ за результатами проведеної технічної перевірки зафіксовано, що на сходових клітинках будинків в с. Іваничі та на вуличне освітлення прилади обліку встановлені відповідно до вимог Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ) та Правил улаштування електроустановок (ПУЕ), опломбовані та допущені до експлуатації. Експлуатацію приладів обліку здійснює Полицька сільська рада;

- під час проведення технічної перевірки працівниками Володимирецького РЕМ було знято контрольні показники лічильників по об'єктах, вказаних в листі № 62 та встановлено, що різниця між поданими відповідачем 11.02.14 року показниками та показниками станом на 17.02.2014 року складає 66729 кВт. Год;

- Полицькою сільською радою без укладення договору на постачання електричної енергії через встановлені на сходових клітинах та на вуличне освітлення лічильники спожито електроенергії в кількості 66729 кВт. год.;

- на підставі різниці знятих показників та початкових показників, що подані Полицькою сільською радою (лист №62) в березні 2014 року, фахівцями Володимирецького РЕМ проведено нарахування за фактично спожиту електроенергію, згідно тарифів діючих на момент виявлення боргу;

- сума до оплати за електроенергію спожиту без укладення договору становить 22 501 грн. 00 коп., та була пред'явлена до оплати Полицькій сільській раді в рахунку за квітень місяць 2014 року;

- відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує, а в ст. 322 ЦК України вказано, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом;

- обов'язок оплати електроенергії на сходових клітинах саме відповідачем підтверджується фактом внесення спірних приладів обліку в оновлений договір про постачання електроенергії № 127 від 20.03.2014 року, що укладений між Полицькою сільською радою та ПАТ «Рівнеобленерго»;

- згідно ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема, суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Втім, якщо бездоговірне споживання мало місце, за змістом ст. 11 Цивільного кодексу України, спожита електроенергія має бути оплачена.

З огляду на викладені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, відповідач вважає, що судом першої інстанції було задоволено позов за відсутності на те визначених законом підстав, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Відповідач не скористався своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч. 2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

6 липня 2015 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. В обгрунтування своїх висновків вказав на те, що сходові клітини житлових будинків, в яких встановлене вуличне освітлення, знаходяться на балансі Полицької сільської ради. Звертає увагу на те, що внаслідок проведення технічної перевірки працівниками позивача зафіксовано показники лічильників по зазначених об'єктах та встановлено різницю у показниках, поданих відповідачем. З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 12.05.2015 р. у справі №918/186/15 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача - Полицької сільської ради в судове засідання не з'явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що сторони були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені сторонам у справі (а.с. 179-180), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень України та комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», рішенням господарського суду Рівненської області від 26 серпня 2014 року у справі № 918/1042/14 у задоволенні позову Товариства до Ради про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 25 173 грн. 64 коп. відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2014 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16 грудня 2014 року, вищезазначене рішення місцевого господарського суду скасовано в частині відмови в позові Товариства про стягнення з Ради заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 2 672 грн. 64 коп. та прийнято в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з Ради на користь позивача 2 672 грн. 64 коп. заборгованості за спожиту електричну енергію. У решті рішення господарського суду Рівненської області залишено без змін.

За результатами здійснення судового провадження у даній справі, судами встановлено, що 20 березня 2003 року між ВАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" (правонаступником якого є Товариство) та Радою був укладений договір № 127, згідно умов якого позивач зобов'язався протягом усього терміну дії договору поставляти договірний обсяг електроенергії, а відповідач, у свою чергу, - приймати через приєднану мережу всю відпущену електроенергію і вчасно проводити розрахунки (оплату) за її споживання.

Окрім того, у справі № 918/1042/14 судом апеляційної інстанції було встановлено, що прилади обліку на сходових клітинах багатоквартирних будинків №№ 1-7 в селі Іванчі та на вуличне освітлення даного населеного пункту не були включені до переліку місць встановлення електролічильників, передбачених вищенаведеною угодою, на підставі якої було подано даний позов. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що зазначений договір не регулює спірні правовідносини, оскільки останнім не було встановлено зобов'язання Товариства надавати послуги по постачанню електричної енергії саме в багатоквартирні будинки та для вуличного освітлення села Іванчі, а у Ради - обов'язку оплатити їх.

При цьому, судовими інстанціями встановлено, та як стверджується матеріалами справи, що 1 квітня 2014 року між ПАТ «Рівнеобленерго» Володимирецький РЕМ та Полицькою сільською радою укладено новий договір про постачання електричної енергії № 127, згідно умов якого позивач зобов'язався продавати електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок, дозволена потужність яких зазначається в додатку № 6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", а відповідач, у свою чергу, - оплачувати вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 73-92).

Відповідно до п.2.3.3, п.2.3.4 договору від 01.04.2014 року сторони визначили обов'язок споживача оплачувати вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №4 "Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

Пунктом 9.4 договору передбачено, що він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2014 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно п. 1 додатку № 4 до договору від 01.04.2014 року розрахунковим вважається період з 10 календарного числа попереднього місяця до такого ж календарного числа поточного місяця. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця, того на який припадає дата остаточного розрахунку.

Споживач здійснює оплату спожитої електричної енергії в термін до 5 банківських днів з дня отримання рахунку, але не пізніше дати остаточного розрахунку (п. 3.1 додатку №4)

Пунктом 4 додатку №4 визначено, що розрахунки за електричну енергію здійснюються за діючими тарифами, відповідно до груп і класів напруги кожного приєднання. Відповідно до визначеної згідно п. 5 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію, постачальник виписує споживачу рахунок на оплату, який має бути оплачений протягом 5 оперативних днів від дня отримання споживачем рахунку, але не пізніше дати остаточного розрахунку. Дата остаточного розрахунку 15 число поточного місяця.

Також, додатком №1 до договору від 01.04.2014 року сторони погодили договірні величини споживання електричної енергії починаючи із квітня 2014 року по кожному із об'єктів, що обслуговуються Полицькою сільською радою, у тому числі по семи приладах обліку, що встановлені на сходових клітинах багатоквартирних будинків № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 в с. Іванчі та вуличного освітлення с. Іванчі.

Отже, судовими інстанціями за результатами судового провадження у справі №918/1042/14 встановлено, що заборгованість у розмірі 2 672 грн. 64 коп. у період з 10 травня 2014 року по 10 червня 2014 року виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про постачання електричної енергії від 1 квітня 2014 року № 127. При цьому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 22 501 грн. заборгованості сформовані на підставі укладеного між сторонами договору від 20 березня 2003 року № 127, а тому є безпідставними, оскільки наведений правочин не регулює правовідносини по постачанню електричної енергії у багатоквартирні будинки №№ 1- 7 та для вуличного освітлення села Іваничі.

В силу дії ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ухвалами від 31.03.2015 року, від 14.04.2015 року та від 28.04.2015р. у справі № 918/186/15 у сторін витребувано, зокрема, письмові пояснення та відповідні докази, які підтверджують факт наявності правовідносин позивача з Комунальним підприємством «Оріон» щодо постачання електроенергії на спірні об'єкти (а.с. 105, 121, 152).

Позивачем на виконання вимог суду були надані лише копії завдань №№ 99, 100, 97, 101, 98 на заміну однофазних лічильників № 027487, № 028868, № 028205, № 028767, №027763 Підприємства, що знаходяться на сходових клітинах багатоквартирних будинків №№ 1-5 по вулиці Лісова у селі Іваничі. З письмових пояснень Товариства вбачається, що будь-які інші документи, які свідчать про наявність його договірних відносин з Підприємством, на час вирішення даного спору в позивача не збереглися (а.с. 114-116).

На виконання вищезазначених ухвал відповідач надав суду письмові пояснення від 23 квітня 2015 року № 177, в яких повідомив, що позбавлений можливості надати суду витребувані документи у зв'язку з їх втратою (а.с. 127-128).

З наявних в матеріалах справи виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, які містять інформацію про відповідача, а також витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Підприємства та Ради вбачається, що остання не являється правонаступником комунального підприємства (а.с. 48-49).

Ліквідаційний баланс та довідка Володимирецького відділення ОДПІ є свідченням того, що станом на дату реєстрації припинення сільського комунального підприємства «Оріон» у останнього була відсутня будь-яка заборгованість (зокрема, перед позивачем), у тому числі заборгованість по сплаті податків та зборів (а.с. 133-134, 145).

У листі Полицької сільської ради від 11 лютого 2014 року № 62 зазначені наступні лічильники: №0925663, № 28205, № 28767, № 27763, № 27487, № 28868, № 63739, № 127332, № 24460 (а.с. 138).

При цьому, позивач у своєму розрахунку заявленої до стягнення суми заборгованості, долученому до матеріалів позовної заяви, зазначив такі номери приладів обліку: № 28205, № 28763, № 27487, № 28868, № 28767, № 63739, № 127032, №3925663 (а.с. 20).

Тобто лічильник з № 127032 та лічильник з № 3925663 взагалі відсутні у довідці відповідача від 11 лютого 2014 року № 62.

Аналізуючи встановлені обставини у даній справі та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

В силу дії частин 2, 4 статті 275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику" та пункту 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (далі ПКЕЕ) споживання електроенергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

З урахуванням наведених вище положень Закону, зокрема, ст.14 ЦК України, ст. 275 ГК України та ч.ч.1,2 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", колегія суддів констатує, що відносини між сторонами по справі (енергопостачальною організацією та споживачем), як учасниками відносин у сфері енергопостачання, повинні ґрунтуватися на договорі про постачання електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Згідно з п. 5.2 Правил користування електричною енергією при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору. Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та п.п.5.5,5.6,5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

Зокрема, пунктом 5.6 Правил користування електричною енергією передбачено, що невід'ємними частинами договору про постачання електричної енергії є: 1) акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; 2) відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (точка встановлення, тип, покази на момент укладання договору тощо); 3) схема електропостачання споживача із зазначенням ліній, що живлять електроустановки споживача, і точок їх приєднання; 4) повідомлення про граничні величини споживання електричної потужності та години контролю максимального навантаження енергосистеми.

Отже, наведеними нормами законодавства спростовуються твердження скаржника з приводу бездоговірного споживання електричної енергії, адже такий факт суперечить Закону.

При цьому, як стверджується матеріалами справи, позивачем на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій не надано доказів щодо існування між сторонами правовідносин на підставі укладення договору на постачання електроенергії на спірні об'єкти, тоді як матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач не є правонаступником комунального підприємства «Оріон», яке виступало споживачем послуг позивача на підставі укладеного договору у 2010 році.

Також відсутні докази щодо визначення конкретного розміру кінцевих показників спірних лічильників, встановлених на вуличне освітлення та сходових клітинах багатоквартирних будинків №№ 1-7 по вулиці Лісова у селі Іванчі, актуальних на момент припинення діяльності комунального підприємства.

Наведене спростовує твердження позивача, що комунальне підприємство було ліквідоване за наявності у нього показників спірних лічильників, зазначених у листі Ради від 11 лютого 2014 року № 62.

Окрім того, як вірно відзначив суд першої інстанції, з наданих позивачем завдань на заміну однофазних лічильників не вбачається, в якої саме особи перебували на балансі вказані лічильники, на підставі якого договору та якою саме особою лічильники були замінені. В той же час, заводські номери даних приладів обліку відрізняються від номерів лічильників, зазначених у листі Ради від 11 лютого 2014 року № 62, на який посилався позивач при розрахунку заявленої до стягнення з відповідача суми грошових коштів, початковими цифрами "0". Крім того, позивач взагалі не надав суду завдань на заміну лічильників, встановлених на вуличне освітлення, а також встановлених на сходових клітинах багатоквартирних будинків №№ 6-7 по вулиці Лісова у селі Іванчі.

Усупереч пункту 3.33 ПКЕЕ у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про проведення позивачем контрольних оглядів спірних засобів обліку та їх технічних перевірок у визначені строки, а також докази справності вказаних засобів обліку та проведення їх держповірок у встановлені законом строки.

Як убачається з матеріалів справи, саме на підставі договору №127 від 20.03.2003 року та згідно різниці поданих Полицькою сільською радою у листі №62 від 11.02.2014 року початкових показників лічильників та знятих 17.02.2014 року Володимирецьким РЕМ ПАТ "Рівнеобленерго" контрольних показників, позивачем проведено нарахування вартості спожитої електричної енергії в сумі 22501 грн. за період з 11.02.2014 року по 17.02.2014 року.

З урахуванням приписів ст.ст.14,509,638 ЦК України, ст.ст.180,181,275 ГК України, ст.26 Закону України "Про електроенергетику" та п. п. 5.2,5.5,5.6,5.7 Правил користування електричною енергією, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки додаток №2 до договору №127 від 20.03.2003 не містить відомостей про розрахункові засоби обліку електричної енергії, що встановлені на вказаних об'єктах, за відсутності будь-яких інших документів із зазначенням ліній, що живлять електроустановки споживача та точок їх приєднання, тому договір №127 від 20.03.2003 не регулює спірні правовідносини, оскільки ним не встановлено зобов'язання позивача надавати послуги по постачанню електричної енергії саме в багатоквартирні будинки та для вуличного освітлення с.Іванчі, а, відтак, у відповідача у спірний період (з 11.02.2014р. по 17.02.2014р.) не виникло обов'язку оплатити ці послуги на договірних засадах.

За таких обставин, колегією суддів суду апеляційної інстанції не встановлено у визначеному Законом порядку підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, а, відтак, дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

В силу дії норм ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

З огляду на наведені вище висновки, здійснені за результатами апеляційного провадження у даній справі, судова колегія відзначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, рішення господарського суду Рівненської області від 12.05.2015 р. у справі №918/186/15 прийняте за повного з'ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування в порядку статті 104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 12.05.2015 р. у справі №918/186/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" - без задоволення.

2. Справу №918/186/15 повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.