РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015Справа №927/676/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" в особі відокремленого підрозділу Моторвагонне ДЕПО Чернігів ДТГО "Південно-західна залізниця"

про стягнення 2718,06 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Єфременко О.О. за довіреністю № 14-88 від 18.04.2014

від відповідача: Гуслякова М.З. за довіреністю № 3548-НЮ від 06.08.2013

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (відповідач) в особі відокремленого підрозділу Моторвагонне ДЕПО Чернігів ДТГО "Південно-західна залізниця" про стягнення з останнього пені, 3% річних та інфляційних нарахувань в загальній сумі 2718,06 грн. за порушення зобов'язань за Договором купівлі - продажу природного газу № 13/3255-ТЕ-39 від 28.12.2012 щодо строків оплати спожитого природного газу в січні - липні 2013 року, жовтні - грудні 2013 року, з яких: 1846,02 грн. пені, 411,68 грн. 3% річних, 460,36 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.05.2015 порушено провадження у справі № 927/676/15 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 19.05.2015.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.05.2015 направлено матеріали справи № 927/676/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" в особі відокремленого підрозділу Моторвагонне ДЕПО Чернігів ДТГО "Південно-західна залізниця" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань в сумі 2718,00 грн. за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

25.05.2015 матеріали справи № 927/676/15 одержано відділом діловодства Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 927/656/15 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 справу № 927/676/15 прийнято до провадження судді Гумеги О.В., розгляд справи призначено на 22.06.2015 о 10:00 год.

В судове засідання, призначене на 22.06.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.06.2015 подав заяву про відсутність аналогічного спору. Заява залучена судом до матеріалів справи та передана до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.06.2015 подав клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу для проведення контррозрахунку нарахованих позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. Клопотання залучене судом до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.06.2015 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме оригіналів наступних платіжних доручень: № 1392 від 09.09.2013, № 64 від 13.01.2014, № 197 від 12.02.2014, № 233 від 18.02.2013, № 410 від 20.03.2013, №575 від 10.04.2013, № 933 від 17.06.2013, № 1184 від 02.08.2013. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 22.06.2015 судом розглянуте клопотання відповідача, подане 22.06.2015 в судовому засіданні, про відкладення розгляду справи та надання часу проведення контррозрахунку нарахованих позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. Суд визнав за можливе надати відповідачу час для проведення контррозрахунку нарахованих позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, у зв'язку з чим та на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголосив перерву в судовому засіданні 22.06.2015 до 06.07.2015 о 14:40 год.

В судове засідання, призначене на 06.07.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.07.2015 подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що оплату за поставлений природний газ на підставі Договору купівлі - продажу природного газу № 13/3255-ТЕ-39 від 28.12.2012 було здійснено ним в повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. При цьому відповідач зауважив, що наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій здійснено не правильно, оскільки позивачем не було враховано норму ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України при визначенні початку нарахування штрафних санкцій з 14.07.2013 та 14.12.2013 (вихідні дні), тоді як, на думку відповідача, розрахунок штрафних санкцій повинен починатись з 15.07.2013 та 16.12.2013 (перші робочі дні після 14.07.2013 та 16.12.2013). Крім того, відповідач зазначив, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань та пені, тоді як позивач включив дні оплати в розрахунок штрафних санкцій. Відповідач звернув увагу, що залізниця здійснює пільгові перевезення населення, які є збитковими для залізниці, для здійснення розрахунків по виплаті заробітної плати та з контрагентами по господарським договорам залізниця змушена оформляти кредити, але не зважаючи на викладене, залізниця з незначним запізненням виконала свої зобов'язання перед позивачем в повному обсязі. Відповідач також послався на приписи статті 233 Господарського кодексу України, згідно яких якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, та з урахуванням всіх наведених у запереченнях обставин, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення відповідача залучено судом до матеріалів справи та передано до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 06.07.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.07.2015 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з підстав, викладених у поданих в даному судовому засіданні письмових запереченнях.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.07.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений Договір купівлі - продажу природного газу № 13/3255-ТЕ-39 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 6.1. Договору сторони узгодили, що оплата за газ здійснюється покупцем (відповідачем) виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем (відповідачем) п. 6.1 даного Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю (позивачу), крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Матеріалами справи, а саме підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу, підтверджується, а рівно не заперечується сторонами, що на момент закінчення строку дії Договору позивач виконав свої зобов'язання за Договором та поставив відповідачу природний газ у 2013 році в обсязі 288,000 тис. м. куб. на загальну суму 377049,60 грн.

Водночас, як зазначив при зверненні з позовом до суду позивач, відповідач в порушення умов Договору періодично прострочував оплату за поставлений у січні-липні 2013 року, жовтні-грудні 2013 року природний газ, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 1846,02 грн., 3% річних у розмірі 411,68 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 460,36 грн., а всього 2718,06 грн.

Відповідно до п. 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Отже, з огляду на порушення відповідачем зобов'язання за Договором щодо строків оплати спожитого природного газу в січні - липні 2013 року, жовтні - грудні 2013 року, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача пені в розмірі 1846,02 грн., 3% річних у розмірі 411,68 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 460,36 грн.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що оплату за поставлений природний газ на підставі Договору ним було здійснено в повному обсязі, а затримки в оплаті були незначними, що пояснюється здійсненням залізницею пільгових перевезень населення, які є збитковими, а також оформленням залізницею кредитів для здійснення розрахунків по виплаті заробітної плати та з контрагентами по господарським договорам. Відповідач вважає, що позивач не правильно здійснив розрахунок штрафних санкцій, так як ним не було враховано норму ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, а також те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань та пені.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вищенаведені умови Договору купівлі - продажу природного газу № 13/3255-ТЕ-39 від 28.12.2012 свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, факт поставки позивачем та прийняття відповідачем в 2013 році природного газу на умовах Договору, а рівно факт здійснення відповідачем повної оплати поставленого позивачем в 2013 році природного газу, не заперечується сторонами.

Предметом спору в даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 1846,02 грн. пені, 411,68 грн. 3% річних, 460,36 грн. інфляційних нарахувань, у зв'язку з простроченням відповідачем договірних зобов'язань щодо строків оплати поставленого природного газу в січні - липні 2013 року, жовтні - грудні 2013 року.

Наявні в матеріалах справи докази, а саме: платіжні доручення № 233 від 18.02.2013, № 410 від 20.03.2013, №575 від 10.04.2013, № 933 від 17.06.2013, № 1184 від 02.08.2013, № 1392 від 09.09.2013, № 64 від 13.01.2014, № 197 від 12.02.2014, підтверджують, що відповідач здійснив оплату поставленого природного газу в січні - липні 2013 року, жовтні - грудні 2013 року з порушенням строку оплати, встановленого пунктом 6.1 Договору, а рівно факт прострочення оплати природного газу за спірні періоди не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем (відповідачем) п. 6.1 даного Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю (позивачу), крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, умовами Договору передбачено сплату відповідачем пені у разі невиконання ним пункту 6.1 Договору, яким, в свою чергу, передбачено порядок і строк оплати за газ.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 вищенаведеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статей 549, 611, 625 Цивільного кодексу України, пункту 7.2 Договору.

Аналіз змісту пункту 6.1. Договору свідчить, що відповідач повинен був здійснювати оплату за газ грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ повинен був здійснюватись до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оскільки в наведеному пункті Договору відсутні уточнення стосовно робочих/банківських днів для здійснення остаточного розрахунку, то підставним є висновок, що йдеться про календарні дні місяця.

Крім того, оскільки в пункті 6.1 Договору вказано, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, а тому останнім днем виконання такого зобов'язання вважається 13-те число місяця, наступного за місяцем поставки газу. При цьому судом були враховані роз'яснення, надані в абз. 2 п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України у постанові від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", в яких зазначено, зокрема, таке: якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.(п. 1.9).

Згідно з ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Також суд взяв до уваги, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження; день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.4, абз. 1 п. 1.9 вищенаведеної постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами відповідача з приводу того, що позивач не правильно визначив початок нарахування санкцій з 14.07.2013 за прострочення оплати за поставлений в червні 2013 року природний газ, так як вказаний день був вихідним. Водночас, в даному випадку, оскільки останній день строку (14.07.2013) припадав на вихідний день, то днем закінчення строку (для оплати за поставлений природний газ) є перший за ним робочий день (15.07.2013), а отже прострочення оплати в даному випадку виникло тільки з 16.07.2015 (а не з 14.07.2015 - як вказав позивач у розрахунку санкцій та не з 15.07.2015 - як визначив відповідач у запереченнях, поданих в судовому засіданні 06.07.2015).

Щодо визначення позивачем початку нарахування санкцій з 14.12.2013 за прострочення оплати за поставлений в листопаді 2013 року природний газ, то суд вважає його вірним, так як згідно п. 6.1 Договору останнім днем виконання зобов'язання з оплати природного газу за листопад 2013 року було 13.12.2013 (робочий день).

Крім того, дослідивши наявні в матеріалах справи платіжні доручення № 233 від 18.02.2013, № 410 від 20.03.2013, №575 від 10.04.2013, № 933 від 17.06.2013, № 1184 від 02.08.2013, № 1392 від 09.09.2013, № 64 від 13.01.2014, № 197 від 12.02.2014, згідно яких відповідач здійснив оплату за природний газ в спірні періоди, врахувавши дату виконання банком зазначених платіжних доручень, а також приписи п. 1.4, абз. 1 п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", суд дійшов висновку про обгрунтованість заперечень відповідача з приводу того, що позивач при здійсненні розрахунку санкцій безпідставно включив день фактичної сплати відповідачем певної суми заборгованості в період часу, за який здійснювалось нарахування 3% річних, інфляційних нарахувань та пені.

Згідно з п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Отже, оскільки судом було встановлено обставини, пов'язані з неправильністю здійснення позивачем розрахунку, зокрема, пені та 3% річних, то суд здійснив перерахунок вказаних сум.

За перерахунком суду, сума пені за прострочення відповідачем оплати за природний газ на підставі Договору в січні - липні 2013 року, жовтні - грудні 2013 року, становить 1750,51 грн. згідно наступного розрахунку:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
54986.4014.02.2013 - 17.02.201347.5000 %0.041 %*90.39
34972.8014.03.2013 - 19.03.201367.5000 %0.041 %*86.23
11380.0014.05.2013 - 08.06.2013267.5000 %0.041 %*121.59
11380.0009.06.2013 - 09.06.201317.5000 %0.041 %*4.68
11380.0010.06.2013 - 16.06.201377.0000 %0.038 %*30.55
13092.0014.06.2013 - 16.06.201337.0000 %0.038 %*15.06
4472.0017.06.2013 - 01.08.2013467.0000 %0.038 %*78.90
13092.0016.07.2013 - 01.08.2013177.0000 %0.038 %*85.37
7656.0014.08.2013 - 08.09.2013266.5000 %0.036 %*70.90
21542.8014.11.2013 - 12.01.2014606.5000 %0.036 %*460.37
54986.8014.12.2013 - 12.01.2014306.5000 %0.036 %*587.53
11515.6014.01.2014 - 11.02.2014296.5000 %0.036 %*118.94
1750.51

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 1846,02 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 1750,51 грн., тоді як в іншій частині позовних вимог про стягнення пені (в розмірі 95,51 грн.) позивачу належить відмовити за вищевстановлених обставин, які стосуються періоду прострочення відповідачем грошового зобов'язання.

За перерахунком суду, сума 3% річних за прострочення відповідачем оплати за природний газ на підставі Договору в січні - липні 2013 року, жовтні - грудні 2013 року, становить 391,19 грн. згідно наступного розрахунку:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
54986.4014.02.2013 - 17.02.201343 %18.08
34972.8014.03.2013 - 19.03.201363 %17.25
11380.0014.05.2013 - 08.06.2013263 %24.32
11380.0009.06.2013 - 16.06.201383 %7.48
13092.0014.06.2013 - 16.06.201333 %3.23
4472.0017.06.2013 - 01.08.2013463 %16,91
13092.0016.07.2013 - 01.08.2013173 %18.29
7656.0014.08.2013 - 08.09.2013263 %16.36
21542.8014.11.2013 - 12.01.2014603 %106.24
54986.4014.12.2013 - 12.01.2014303 %135.58
11515.6014.01.2014 - 11.02.2014293 %27.45
391.19

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 411,68 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 391,19 грн., тоді як в іншій частині позовних вимог про стягнення 3% (в розмірі 20,49 грн.) позивачу належить відмовити за вищевстановлених обставин, які стосуються періоду прострочення відповідачем грошового зобов'язання.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань за простроченими зобов'язаннями по оплаті за природний газ за квітень, жовтень, листопад та грудень 2013 року, суд дійшов висновку, що такий розрахунок виконаний позивачем арифметично вірно та у відповідності до встановлених обставин справи і приписів статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 460,36 грн. інфляційних нарахувань є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми: 1750,51 грн. пені, 391,19 грн. 3% річних та 460,36 грн. інфляційних нарахувань.

Задовольняючи вищенаведені позовні вимоги суд також взяв до уваги, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (п. 1.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань"). З огляду на наведене та враховуючи інтереси позивача як кредитора за спірним договором, суд відхиляє як безпідставні посилання відповідача на здійснення залізницею пільгових перевезень населення, які є збитковими, посилання на оформлення залізницею кредитів для здійснення розрахунків по виплаті заробітної плати та з контрагентами по господарським договорам, а рівно посилання відповідача на приписи статті 233 Господарського кодексу України щодо можливості суду з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову на відповідача покладається судовий збір в розмірі 1749,03 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6; ідентифікаційний код 04713033) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001 м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 1750,51 грн. (одну тисячу сімсот п'ятдесят гривень 51 коп.) пені, 391,19 грн. (триста дев'яносто одну гривню 19 коп.) 3% річних, 460,36 грн. (чотириста шістдесят гривень 36 коп.) інфляційних нарахувань, 1749,03 грн. (одну тисячу сімсот сорок дев'ять гривень 03 коп.) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.07.2015.

Суддя Гумега О.В.