ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"30" червня 2015 р. Справа № 911/2381/15

за позовом фізичної особи-підприємця Мороза Геннадія Сергійовича, м. Дніпропетровськ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдагропостач-61», м. Ірпінь.

про стягнення 181 755,36 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Ігнатенко І.Д., уповноважений, довіреність від 12.05.2015р. №1171;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - фізична особа-підприємець Мороз Геннадій Сергійович, м. Дніпропетровськ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 02.06.2015р. №06/02-2 до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдагропостач-61», м. Ірпінь, в якому просить суд стягнути з відповідача 181 755,36 грн. заборгованості, в тому числі: 102 555,00 грн. основного боргу за договором поставки від 16.09.2014р. №16/09/14-1, 11 068,36 грн. пені, штраф в розмірі 5 127,75 грн., три проценти річних в сумі 1 601,54 грн. та інфляційні втрати в сумі 50 344,48 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 413.94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору поставки від 16.09.2014р. №16/09/14-1 поставив, а відповідач прийняв товар (комбікорм) на загальну суму 160 055,0 грн. В порушення умов договору відповідач за отриманий товар вчасно та в повному обсязі не розрахувався, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 102 555,00 грн. Крім того, позивач твердить, що у зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання з останнього належить до стягнення пеня в сумі 11 068,36 грн., штраф в розмірі 5 127,75 грн., 3% річних в сумі 1 601,54 грн. та інфляційні втрати в сумі 50 344,48 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.06.2015р. позовну заяву фізичної особи-підприємця Мороза Геннадія Сергійовича прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/2381/15 та призначено справу до розгляду в засіданні господарського суду на 30.06.2015р.

В судове засідання 30.06.2015р. з'явився уповноважений представник позивача, який подав витребувані судом додаткові докази та документи. Відповідач в судове засідання 30.06.2015р. не з'явився, вимоги суду, викладені в ухвалі від 10.06.2015р., не виконав та витребувані судом документи не подав, про причини нез'явлення суд належним чином не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом належним чином відповідно до вимог частини першої ст. 64, ст. 87 ГПК України.

Відповідно до роз'яснень та рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов фізичної особи-підприємця Мороза Геннадія Сергійовича, м. Дніпропетровськ (далі по тексту - ФОП Мороз Г.С.), до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдагропостач-61», м. Ірпінь (далі по тексту - ТОВ «Трейдагропостач-61»), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 16.09.2014р. між ФОП Мороз Г.С. (постачальник) та ТОВ «Трейдагропостач-61» (покупець) Договір поставки №06/9/14-1 (далі - Договір), згідно якого постачальник приймає на себе зобов'язання передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар - комбікорм, в порядку, визначеному умовами даного Договору:

- поставка товару здійснюється на умовах СРТ правил Інкотермс-2010, поставка товару за рахунок постачальника. Строки поставки товару узгоджуються сторонами при кожній окремій поставці, однак в будь-якому разі строк не повинен перевищувати 7 календарних днів з моменту отримання замовлення покупця (пункт 2.1. Договору);

- відпуск товару здійснюється за товаро-супровідними документами, а саме товаротранспортними або залізничними накладними. Товар вважається переданим покупцеві з дати підписання відповідних товаротранспортних накладних або підписання видаткових накладних (пункт 2.2. Договору);

- оплата товару здійснюється на підставі виставленого рахунку протягом 14 календарних днів з дати поставки (пункт 3.3 Договору);

- у випадку прострочення оплати товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (пункт 6.3 Договору); у випадку прострочення оплати більше ніж на 15 календарних днів, покупець додатково сплачує штраф 5% від вартості партії товару поставленого, але не оплаченого у встановлений строк (пункт 6.4 Договору);

- даний Договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками строком на 1 (один) рік, а саме до 16.09.2015р. (пункт 7.1. Договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За період жовтень-листопад 2014р. ФОП Мороз Г.С. поставив, а ТОВ «Трейдагропостач-61» прийняло товар всього на суму 160 055,00 грн., про що свідчать копії підписаних повноважними представниками сторін та засвідчені печатками обох підприємств видаткових та товарно-транспортних накладних (належним чином засвідчені копії видаткових та товарно-транспортних накладних наявні в матеріалах справи, а оригінали надані позивачем для огляду в судовому засіданні), а саме:

від 06.10.2014р. № 217 на суму 57 500,00 грн.,

від 18.10.2014р. № 511 на суму 25 500,00 грн.;

від 18.10.2014р. № 238 на суму 33 000,00 грн.;

від 01.11.2014р. № 692 на суму 16 500,00 грн.;

від 05.11.2014р. № 693 на суму 27 555,00 грн.

В силу частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що оплата поставленого товару здійснюється на підставі виставленого рахунку-фактури протягом 14 календарних днів з дати поставки товару.

Так, судом на підставі наданих позивачем банківських виписок по рахунку, що містяться в матеріалах справи, встановлено, що відповідачем було частково оплачено вартість поставленого позивачем на загальну суму 57 500,00 грн., а саме: 09.10.2014р. відповідачем сплачено 25 000,00 грн. та 27.10.2014р. відповідачем сплачено 32 500,00 грн.

Зазначене також підтверджується наведеними даними у Акті звірки взаємних розрахунків, підписаному 19.12.2014р. обома сторонами та скріпленому печатками обох підприємств (копію акту звірки залучено до матеріалів справи, оригінал надано для огляду в судовому засіданні).

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з письмовою претензією від 19.12.2014р. №8 про сплату заборгованості, в якій вимагав сплатити суму заборгованості 102 555,00 грн. (копії претензії та опису вкладення у цінний лист від 19.12.2014р. залучені до матеріалів справи). Доказів того, що відповідач задовольнив вимоги позивача та сплатив заборгованість або надав обґрунтовану відповідь на зазначену претензію, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як н підставу своїх вимог і заперечень.

Суд ухвалою від 10.06.2015р. зобов'язував відповідача подати суду документи, що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів за видатковими накладними згідно Договору. Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань за Договором та сплати коштів за поставлений товар в розмірі більшому, ніж доводить суду позивач, не представив, доказів пред'явлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, асортименту або якості товару суду не надав, відповідно доводи позивача не спростував.

Отже, проаналізувавши подані позивачем первинні документи та здійснивши повторний розрахунок заборгованості, суд встановив, що заборгованість відповідача за поставлений товар, строк оплати якої настав, складає 160 055,00 грн. (поставка) - 57 500,00 грн. (оплата) = 102 555,00 грн.

Таким чином, судом встановлений факт порушення відповідачем - ТОВ «Трейдагропостач-61» своїх зобов'язань за Договором щодо оплати поставленого позивачем товару, відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та підлягає задоволенню в сумі 102 555,00 грн.

У зв'язку із наявністю вказаної простроченої заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, передбачену пунктом 6.3. Договору, в сумі 11 068,36 грн., розраховану з 20.11.2014р. по 20.03.2015р.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6.3. Договору сторони передбачили, що у випадку прострочення оплати або не повної оплати товару в строки, зазначені у Договорі, покупець зобов'язується на вимогу постачальника сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Згідно частини 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступені його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що за порушення грошових зобов'язань за цим Договором покупець сплачує продавцю пеню (штрафну неустойку) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період несплати зобов'язань, від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день порушення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого договором строку оплати, та припинитися або в день виконання грошового зобов'язання, або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Крім того, у зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти річних в сумі 1 601,54 грн., розраховані з 20.11.2014р. по 27.05.2015р. та інфляційні втрати в сумі 50 344,48 грн. за листопад 2014р. - травень 2015р.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. вказаної Постанови, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). За таких обставин суд звертає увагу позивача на необгрунтованість нарахування інфляційних втрат на суму основного боргу 102555,55 грн. за листопад 2014р, оскільки заборгованість у вказаному розмірі виникла 20.11.2014р., відповідно нарахування має бути здійснено починаючи з грудня 2014р.

Оскільки 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, враховуючи:

- наявність у відповідача простроченого боргового зобов'язання перед позивачем;

- строк та порядок оплати товару встановлені розділом 3 Договору;

- відповідальність за порушення грошового зобов'язання, визначені пунктом 6.3. Договору та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а також встановлені постановами Правління НБУ "Про регулювання грошово-кредитного ринку" розміри облікової ставки НБУ;

- спосіб захисту майнового права передбачений статтею 625 ЦК України;

- встановлений судом належний строк оплати отриманого за накладними товару; та виходячи з наступного розрахунку:

Дата поставки або оплатиСума поставки, грн. Кінцевий строк оплатиСума оплати, грн. Основний борг, грн. Період простроченняПеня, грн.3% річних, грн. Інфляційні втрати, грн.
09.10.14 25000,00
06.10.1457500,0020.10.14
27.10.14 32500,00
18.10.1458500,0001.11.14 58500,0002.11 - 15.11.14
01.11.1416500,0015.11.14 75000,0016.11 - 19.11.14
05.11.1427555,0019.11.14 102555,0020.11.14 - 20.05.1522135,021534,1145534,42
21.05 - 27.05.15 59,00
всього 160055,00 57500,00102555,55 22135,021593,1145534,42
судом встановлено, що за заявлений позивачем період з належна до стягнення з відповідача пеня становить 22135,02 грн. (з 20.11.2014р. по 20.05.2015р.), 3% річних становлять 1593,11 грн. (з 20.11.2014р. по 27.05.2015р.), інфляційні втрати становлять 45534,42 грн. (з грудня 2014р. по травень 2015р.). Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, за таких обставин вимога про стягнення пені підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі 11068,36 грн.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф, передбачений пунктом 6.4. Договору, в розмірі 5 127,75 грн.

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В розумінні частин 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно частини 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до частини 2 ст. 231 ГК України можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань. Чинне законодавство не обмежує право учасників господарських відносин встановлювати одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012р. у справі №3-24гс12).

Згідно частини 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, умовою застосування до боржника штрафу є: по-перше, наявність порушення боржником зобов'язання, та по-друге, такий штраф за порушення зобов'язання має бути передбачений Договором.

Згідно положень пункту 6.4. Договору у випадку прострочення оплати товару більш ніж на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, покупець додатково сплачує постачальникові штраф у розмірі 5 (п'яти) відсотків від вартості партії товару поставленого та неоплаченого у погоджений сторонами строк.

Враховуючи встановлення судом факту прострочення відповідачем - ТОВ «Трейдагропостач-61» оплати партії товару більш ніж 15 календарних днів, вимога позивача про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 5% від суми заборгованості 102555,00 грн. а саме в розмірі 5 127,75 грн. є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та підлягає задоволенню в заявленій сумі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунок, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдагропостач-61» на користь позивача - фізичної особи-підприємця Мороза Геннадія Сергійовича 165 878,64 грн. заборгованості, з яких: 102 555,00 грн. основного боргу за договором поставки від 16.09.2014р. №16/09/14-1, пеня в сумі 11068,36 грн., три проценти річних в сумі 1593,11 грн., інфляційні втрати в сумі 45534,42 грн. та штраф в розмірі 5 127,75 грн. Відшкодування витрат зі сплати судового збору суд покладає на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 33, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця Мороза Геннадія Сергійовича до товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдагропостач-61» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдагропостач-61» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Центральна, буд. 6-А, )

на користь фізичної особи-підприємця Мороза Геннадія Сергійовича (49019, м. Дніпропетровськ, провулок Гребьонкіна, буд. 12, кв. 2, ідентифікаційний номер )

102 555,00 грн. (сто дві тисячі п'ятсот п'ятдесят п'ять гривень нуль копійок) основного боргу,

11068,36 грн. (одинадцять тисяч шістдесят вісім гривень тридцять шість копійок) пені,

1593,11 грн. (одну тисячу п'ятсот дев'яносто три гривні одинадцять копійок) процентів річних,

45534,42 грн. (сорок п'ять тисяч п'ятсот тридцять чотири гривні сорок дві копійки) інфляційних втрат,

5 127,75 грн. (п'ять тисяч сто двадцять сім гривень сімдесят п'ять копійок) штрафу,

3317,57 грн. (три тисячі триста сімнадцять гривень п'ятдесят сім копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 06.07.2015р.

Суддя О.В. Конюх