ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015 р. Справа№ 914/1641/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ)

до відповідача: Підприємство теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (м. Самбір, Львівська обл.)

про: стягнення 136722,09 грн. - інфляційних втрат, 12107,92 грн. - 3 % річних

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: Козак Н.В. - довіреність № 14-174 від 24.06.2014 року.

від відповідача: Горбачик О.П. - довіреність № 437 від 12.06.2015 року.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) до Підприємство теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (м. Самбір, Львівська обл.) про стягнення 136722,09 грн. - інфляційних втрат, 12107,92 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.05.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 28.05.2015 року. Ухвалою суду від 28.05.2015 року розгляд справи відкладено до 05.06.2015 року, у зв'язку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 05.06.2015 року розгляд справи відкладено до 15.06.2015 року, у зв'язку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 15.06.2015 року розгляд справи відкладено до 23.06.2015 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 23.06.2015 року розгляд справи відкладено до 01.07.2015 року, згідно клопотання відповідача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 22.05.2015 року, про відкладення від 28.05.2015 року, від 05.06.2015 року, від 15.06.2015 року, від 23.06.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

01.07.2015 року за вх. № 27545/15 позивач подав поясненя по справі.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 22.05.2015 року, про відкладення від 28.05.2015 року, від 05.06.2015 року, від 15.06.2015 року, від 23.06.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

15.06.2015 року за вх. № 24664/15 відповідач подав відзив на позовну заяву.

23.06.2015 року за вх. № 25579/15 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

01.07.2015 року за вх. № 27483/15 відповідач подав пояснення про відсутність зауважень до розрахунку суми позовних вимог.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 01.07.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 28.12.2012 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (надалі - позивач) та Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (надалі - відповідач) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/3740-БО-21 (надалі - Договір).

Позивач зазначає, що згідно з цим договором, він передав у власність відповідача протягом січня-квітня 2013 року та жовтня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 7 185 140,78 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.01.2013 р. на об'єм 265,968 тис.куб.м, від 28.02.2013 р. на об'єм 260,011 тис.куб.м., від 31.03.2013 р. на об'єм 342,030 тис.куб.м., від 30.04.2013 р. на об'єм 140,942 тис.куб.м., від 31.10.2013 р. на об'єм 117,336 тис.куб.м., від 30.11.2013 р. на об'єм 178,155 тис.куб.м., від 31.12.2-13 р. на об'єм 245,352 тис.куб.м. (копії додаються).

Позивач звертає увагу на те, що, відповідно до п. 1.1 Договору, відповідач зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору. Пункт 6.1. Договору закріплює, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки. Проте, Покупець свої зобов'язання не виконав належним чином, за отриманий природний газ розрахувався з простроченням, чим порушив умови Договору та статтю 526 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений договором строк.

Позивач наголошує, що станом на 17.10.2014 р., сума заборгованості відповідача перед позивачем погашена, а санкції та 3% річних за період з 14.02.2013 р. по 29.07.2014 р. та інфляційні втрати за період з 03.2013 р. по 06.2014 р. є предметом розгляду по справі № 914/3152/14, що підтверджується розрахунком (додається).

Позивач зазначає, що, згідно з пунктом 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань по Договору сторони несуть відповідальність, у відповідності з чинним законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За твердженням позивача, сума, на яку змінилась сума боргу внаслідок інфляційних процесів за період 07.2014 р. - 10.2014 р. складає 136 722,09 грн., що підтверджується розрахунком, що додається. Сума 3% річних з простроченої суми з 30.07.2014 р. по 17.10.2014 р. становить 12 107,92 грн., що підтверджується розрахунком (додається).

Позивач наголошує, що, відповідно до п. 9.3. Договору, строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань становить 5 (п'ять) років.

Таким чином, на думку позивача, загальна ціна позову (3% річних + сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів) становить 148 830,01 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 28 грудня 2012 р. між підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укладено Договір купівлі - продажу природного газу № 13/3740 - БО -21 (надалі - Договір). Відповідно до даного Договору споживачами газу є виключно установи і організації, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а тому в даному випадку сторони не можуть впливати на порядок розрахунків, оскільки такий встановлений нормативними актами, та здійснюється шляхом руху коштів від споживачів на поточний рахунок із спеціальним режимом відповідача, та, в подальшому, з даного рахунку на спеціальний рахунок позивача. А тому, допущені відповідачем строки порушення оплати газу не могли потягнути за собою спричинення значних збитків для позивача.

Відповідач зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 затверджено «Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» (надалі - Порядок)

Відповідно до п. 3 наведеного Порядку, перерахування субвенцій здійснювалось на суму заборгованості з різниці в тарифах, яка утворилась за 2012 -2013 р.р. та І-ІІ квартал 2014 р. і не погашена на дату складання довідки про суму заборгованості, субвенція була надана тільки 17.10.2014 р.

Відповідач звертає увагу на те, що борг по Договору купівлі - продажу природного газу № 13/3740 - БО -21 підлягав погашенню відповідно до вищенаведеної постанови. 20 жовтня 2014 р. при отриманні субвенції заборгованість за спожитий газ в розмірі 1841412 грн. була сплачена, про що вказано в рішенні, яке було прийняте 08.11.2014 року Господарським судом Львівської області у справі № 914/3152/14 за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України" до підприємства теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго»" про стягнення 2 479 075, 96 грн. Позов задоволено частково. Постановлено стягнути з відповідача 163 703 грн. 74 коп., - пені, 230 877 грн. 19 коп. - інфляційних нарахувань, 79 378 грн. 30 коп. - 3% річних та 49 581 грн. 52 коп. - судового збору, в частині стягнення основного боргу - провадження по справі припинити в зв'язку зі сплатою основного боргу.

13 січня 2015 року Львівським апеляційним господарським судом було прийнято постанову у справі № 914/3152/14, відповідно до якої рішення суду першої інстанції від 18.11.2014 року залишено без зміни, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

13.01.2015 р. Господарським судом Львівської області на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.2014 р., у справі № 914/3152/14 було видано наказ про примусове виконання рішення.

Відповідач зазначає, що таким чином утворилася заборгованість за вказаними судовими рішеннями в розмірі 523 540,75 грн.

Відповідач зазначає, що 27 лютого 2015 р. Відділом Державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області винесено постанови про арешт коштів боржника - підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго».

За твердженням відповідача, арешт рахунків підприємства на стадії виконання рішення суду призведе до блокування роботи підприємства, що, в свою чергу, може посилити соціальну напругу в місті та призвести до зриву опалювального сезону 2015-2016 років в м.Самборі. Не було фінансової можливості виконати рішення суду в добровільному порядку, адже відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, який затверджений Постановою КМУ № 444 від 10.09.2014 року, всі кошти, які надходять за відпущену теплову енергію споживачам, перераховуються на розподільчий рахунок зі спеціальним режимом використання, який відкритий підприємством у ВАТ «Ощадбанк» та з якого згідно з нормативами відрахування проводиться перерахування Банком коштів на рахунки ПАТ НАК «Нафтогаз України» за винятком частини виручки, яка підлягає залишенню на рахунку підприємства теплоенергетики для оплати спожитої електричної енергії та забезпечення підприємством вимог статей 15 і 24 Закону України "Про оплату праці", податкових зобов'язань в частині платежів до державного бюджету у поточному році. В січні, лютому 2015 р. по бюджету та інших споживачах кошти стовідсотково спрямовувалися постачальнику природного газу-НАК «Нафтогазу України». В квітні, травні, червні 2015 р. ситуація не покращилась.

Відповідач зазначає, що він знаходиться у вкрай скрутному фінансовому становищі, яке на сьогоднішній день нажаль об'єктивно не дозволяє негайно сплатити заборгованість за судовим рішенням по справі №914/3152/14 в розмірі 523 540,75 грн. Позовна заява про стягнення 136 722,09 грн. - інфляційних втрат, 12 107,92 грн.- 3% річних додатково призведе ще до більшого колапсу, адже даний борг утворився за рахунок Держави у вигляді різниці в тарифах, тому саме Держава має відшкодовувати штрафні санкції, так як підприємство через невиконання Державою своїх зобов»язань працює збитково і не має коштів на відшкодування штрафних санкцій. Саме цю обставину можна віднести до розділу 8 «Форс-можор» Договору № 13/3740-БО-21 «Купівлі-продажу природного газу» від 28.12.2012 року, згідно якої сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили. Як доказ того, що заборгованість виникла не з вини відповідача, надано копію Договору № 564/30 від 02.10.2014 р., з якого видно, що Держава компенсувала заборгованість за газ.

Відповідач звертає увагу на те, що, на момент укладання угоди з НАК «Нафтогаз України», дана державна організація являлась монополістом для теплопостачальних підприємств і зобов'язана як монополіст дотримуватись чинного Законодавства України, адже в разі непідписання договорів з НАК «Нафтогаз України» заклади освіти, охорони здоров»я, установи, населення м.Самбора були б залишені без тепла, тому договір було підписано на кабальних умовах, інших варіантів не було. Систематичні неплатежі з боку споживачів за надану теплову енергію призвели до неефективного використання паливно-енергетичних ресурсів. У зв'язку з чим, підприємство теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго»" не може належним чином виконувати зобов'язання з оплати за газ і електроенергію, з оплати податків та обов'язкових платежів у бюджет.

Відповідач зазначає, що станом на 01 червня 2015 року заборгованість населення за спожиту теплову енергію складає 826,9 тис. грн., юридичних осіб (в т.ч. бюджетних установ, інших споживачів) 1885,0 тис, грн., а загальна заборгованість становить 2711,9 тис. грн. Довідка про заборгованість додається. Збитки становлять за 2014 р.- 1069,0 тис. грн.

ПТМ "Самбіртеплокомуненерго»", надаючи послуги з теплопостачання, виконує функції держави по забезпеченню життєво-необхідних прав і свобод людини, які гарантовані ст. 48 Конституції України, ст. 293 Цивільного кодексу України, згідно яких кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, належні, безпечні і здорові умови проживання.

Відповідно до положень Закону України "Про теплопостачання", "Правил користування тепловою енергією", які затверджені Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року, теплопостачальні організації зобов'язуються безперебійно постачати теплову енергію споживачам протягом опалювального сезону. У зв'язку із неплатоспроможністю більшості споживачів теплової енергії, а, особливо, фізичних осіб, відсутністю коштів, підприємство буде позбавлене можливості своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж та технічне обслуговування обладнання котелень і теплових пунктів.

Відповідач просить суд врахувати важкий фінансовий стан підприємства, а також те, що стягнення з ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» інфляційних втрат та 3 % річних в повному обсязі може призвести до банкрутства підприємства, внаслідок чого малозабезпечені верстви населення, школи, дитсадки, медичні заклади, навчальні заклади можуть залишитись без тепла, що є недопустимим у цивілізованій Державі.

Відповідач наголошує на тому, що під час розгляду справи по суті підприємство в повній мірі розрахувалося за отриманий природний газ. Розрахунок здійснювався коштами Держави. Про це свідчить останній Протокол засідання територіальної комісії № 10-ТЕ/09 від 29.09.2014 р. (копія додається). На основі протоколу було укладено 4-ох сторонній договір № 564/30 від 02.10.2014 р. (копія договору додається), згідно яких Держава відшкодувала позивачу кошти за газ в повній мірі,але невчасно. Невчасна оплата за отриманий газ спричинена тим, що платежі проводяться по мірі наявності та надходження державних коштів і ніяким чином не залежать від волі чи бажання підприємства.

Відповідач звертає увагу на те, що в жовтні повинен початися опалювальний сезон, підприємство подає тепло закладам охорони здоров'я, освіти, госпрозрахунковим споживачам, населенню. Щоб опалювальний сезон не був зірваний, в зв'язку з важким фінансовим становищем підприємства та, враховуючи наведені обставини, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

01.07.2015 року за вх. № 27483/15 відповідач подав клопотання про відсутність зауважень до розрахунку суми позовних вимог.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції, зокрема, у вигляді пені, за порушення грошових зобов"язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 28.12.2012 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (надалі - позивач) та Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (надалі - відповідач) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/3740-БО-21 (надалі - Договір).

Згідно з цим договором, позивач передав у власність відповідача протягом січня-квітня 2013 року та жовтня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 7 185 140,78 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.01.2013 р. на об'єм 265,968 тис.куб.м, від 28.02.2013 р. на об'єм 260,011 тис.куб.м., від 31.03.2013 р. на об'єм 342,030 тис.куб.м., від 30.04.2013 р. на об'єм 140,942 тис.куб.м., від 31.10.2013 р. на об'єм 117,336 тис.куб.м., від 30.11.2013 р. на об'єм 178,155 тис.куб.м., від 31.12.2-13 р. на об'єм 245,352 тис.куб.м. (копії додаються).

Відповідно до п. 1.1 Договору, відповідач зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору. Пункт 6.1. Договору закріплює, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки. Проте, Покупець свої зобов'язання не виконав належним чином, за отриманий природний газ розрахувався з простроченням, чим порушив умови Договору та статтю 526 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений договором строк.

Станом на 17.10.2014 р., сума заборгованості відповідача перед позивачем погашена, а санкції та 3% річних за період з 14.02.2013 р. по 29.07.2014 р. та інфляційні втрати за період з 03.2013 р. по 06.2014 р. є предметом розгляду по справі № 914/3152/14, що підтверджується розрахунком (додається).

Згідно з пунктом 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань по Договору сторони несуть відповідальність, у відповідності з чинним законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума, на яку змінилась сума боргу внаслідок інфляційних процесів за період 07.2014 р. - 10.2014 р. складає 136 722,09 грн.

Сума 3% річних з простроченої суми з 30.07.2014 р. по 17.10.2014 р. становить 12107,92 грн.

Відповідно до п. 9.3. Договору, строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань становить 5 (п'ять) років.

Таким чином, загальна ціна позову (3% річних + сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів) становить 148 830,01 грн.

Також, 01.07.2015 року за вх. № 27483/15 відповідач подав клопотання про відсутність зауважень до розрахунку суми позовних вимог.

Отже, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 136722,09 грн. - інфляційних втрат, 12107,92 грн. - 3 % річних

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» про стягнення 136722,09 грн. - інфляційних втрат, 12107,92 грн. - 3 % річних є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 1827,00 грн., та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 3003817 від 27.04.2015 року на суму 2976,60 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити.

2. Стягнути з Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (81400, Львівська обл., м. Самбір, вул. С. Крушельницької, 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, , р/р №09 в ГОУ «Промінвест банку України», МФО 300012) 136722 (сто тридцять шість тисяч сімсот двадцять дві) грн. 09 коп. - інфляційних втрат, 12107 (дванадцять тисяч сто сім) грн. 92 коп. - 3 % річних та 2976 (дві тисячі дев'ятсот сімдесят шість) грн. 60 коп. судового збору.

3. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено 03.07.2015 року.