ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2015 р. Справа № 922/2376/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - Ващенко Т.Д. на підставі довіреності від 27.10.2010р. №38-4055/391,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№3227 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 19.05.2015р. у справі № 922/2376/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

про стягнення 1 533 523,12 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення пені в розмірі 367 854, 16грн., 3% річних в розмірі 58 082, 24грн., інфляційних втрат в розмірі 1 107 586, 72грн., також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 30 670, 46грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.05.2015р. у справі №922/2376/15 (суддя Суслова В.В.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 3% річних у розмірі 58 082, 24грн., інфляційні втрати у розмірі 1 107 586, 72грн., пеню у розмірі 50 028, 17грн., судовий збір у розмірі 30 670, 46 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 317 825, 99грн. відмовлено, оскільки суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 86, 4%.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні 317 826, 00грн. пені та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 317 826, 00грн. пені. В іншій частині рішення суду першої інстанції від 19.05.2015р. просить залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не зазначено, на підставі яких доказів прийнято рішення про зменшення розміру пені; зменшення розміру пені спричиняє позивачу додаткові збитки; судом не враховано особливі обставини щодо діяльності позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.06.2015р. у справі №922/2376/15 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 06.07.2015р.

02.07.2015р. відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу (вх.№10078), зазначає, що зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу виконано у повному обсязі, прострочка виконання зобов'язань є незначною, підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 06.07.2015р. представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні 317 826, 00грн. пені та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 317 826, 00грн. пені. В іншій частині рішення суду першої інстанції від 19.05.2015р. просить залишити без змін. Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечувала, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні 06.07.2015р. оголошувалась перерва до 12:20год. 08.07.2015р.

07.07.2015р. відповідачем подано доповнення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№10351).

О 12:22год. 08.07.2015р. судове засідання продовжено, після перерви представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги (а.с.105); представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що сторони у справі надали пояснення з приводу своїх вимог і заперечень щодо апеляційної скарги, та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, передбачені статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, з урахуванням положень статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.12.2013р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Харківські теплові мережі" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 122/14-ПР (надалі - договір) (а.с.13-18).

Відповідно до пункту 1.1. договору, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва електричної енергії. Покупець є кінцевим споживачем.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до пункту 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. договору купівлі-продажу сторони погодили, що вартість 1000 куб. м природного газу з урахуванням ПДВ становить 4 473, 82 грн.

Додатковою угодою №1 від 01.01.2014р. вартість газу була погоджена в сумі 4 154, 71грн. (а.с.19); додатковою угодою №2 від 16.04.2014р. - в сумі 5 264, 88 грн. (а.с.20).

Відповідно до пункту 6.1. договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 7.2. договору, сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Згідно пункту 11.1. договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р.. а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 32 116 973, 99грн. (31.03.2014р. - 22 571 657, 04грн.; 30.04.2014р. - 9 545 316, 95грн.), про що свідчать наявні у матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу, підписані та скріплені печатками сторін (а.с.27-28).

Як вбачається із матеріалів справи та відповідачем не спростовується, КП "Харківські теплові мережі" розраховувалось за спожитий газ частково, із порушенням передбачених договором строків; заборгованість з оплати отриманого за договором природного газу у повному обсязі погасив 27.05.2014р. (а.с.30).

На підставі положень договору (пункт 7.2.), позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 367 854, 16грн. за період з 15.04.2014р. по 27.05.2014р. За відповідний період, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, позивач також нарахував відповідачу 3% річних в сумі 58 082, 24грн. та інфляційні втрати в сумі 1 107 586, 72грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач з порушенням встановлених договором строків розрахувався за отриманий газ на суму 32 116 973, 99грн.; наведене відповідачем не заперечується.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, пунктом 7.2 договору, сторони погодили, що за неналежне виконання грошових зобов'язань відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок пені за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання у період з 15.04.2014р. по 27.05.2014р., відповідно до якого сума пені складає 367 854, 16грн., 3% річних в розмірі 58 082, 24грн. за період з 15.04.2014р. по 27.05.2014р. та інфляційних втрат у розмірі 1 107 586, 72грн. за період з квітня 2014 року по червень 2014 року, колегія суддів вважає його обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам закону та положенням укладеного між сторонами договору.

Отже, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 58 082, 24грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 107 586, 72грн.

Щодо поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 86,4%, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Дані норми кореспондуються з пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме Статуту відповідача (а.с.110-118), предметом діяльності Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" є виробництво, транспортування, розподіл та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства. Відповідач є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова.

Фінансування відповідача здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню, бюджетним організаціям, підприємствам, установам і організаціям.

Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво та затримки у наданні субвенцій з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах за теплову енергію, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води встановленим тарифам.

Важкий фінансовий стан підприємства підтверджується балансами відповідача за 2014 рік (а.с.119-126), у яких відображені збитки підприємства. Сума збитків на початок 2014р. складала 586, 8млн.грн., станом на 31.03.2014р. - 661, 6млн.грн., станом на 30.06.2014р. - 704, 1млн.грн., станом на 30.09.2014р. - 857, 3млн.грн.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних, основна заборгованість у розмірі 32 116 973, 99грн. була погашена відповідачем у повному обсязі; прострочка оплати спожитого відповідачем в березні 2014 року природного газу складає 29 днів, а в квітні 2014 року - лише 13 днів.

Згідно наданих відповідачем документів, станом на березень-травень 2014 року загальна сума заборгованості за теплову енергію складала 1, 4млрд.грн., у тому числі заборгованість населення 743, 9млн.грн. (86,4% від загального обсягу виробленої теплової енергії у 2014 року споживалась населенням), бюджетних установ 335, 8млн.грн., госпрозрахункових підприємств 102, 6млн.грн., заборгованість місцевого бюджету з субсидій та пільг 29, 5млн.грн. (а.с.135).

Як вказує відповідач, тарифи для населення, що діяли до 01.07.2014р., на 30% не покривали собівартість виробництва теплової енергії.

Законом України "Про тимчасову заборону стягнення пені з громадян України за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги" №486/96 від 13.11.1996р. до 01.01.2011 року було заборонено нараховувати та стягувати з громадян пеню за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, що не ініціювало проведення оплат та позбавляло КП "Харківські теплові мережі" джерела погашення по штрафних санкціях. Хоча з 01.01.2011 року заборона на нарахування й стягнення пені знята, але й дотепер розмір пені для населення не передбачений жодним нормативним актом, що унеможливлює її нарахування та стягнення.

Крім того, Законом України "Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію" запроваджена реструктуризація заборгованості за комунальні послуги строком до 5 років.

Станом на 01.04.2014 року сума реструктуризованої заборгованості перед КП "Харківські теплові мережі" складала 91,0 млн.грн. (а.с.52).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми пені, установив наявність виключних обставин, за яких визнав можливим зменшити розмір санкцій. При цьому, господарським судом Харківської області було враховано та надано належну оцінку майновим інтересам сторін та, зокрема, враховано, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, діяльність якого є збитковою. При вирішенні спору інтереси позивача також були враховані, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, в даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню.

Враховуючи, що основна заборгованість у розмірі 32 116 973, 99грн. була погашена відповідачем у повному обсязі, а прострочка оплати спожитого відповідачем природного газу є незначною, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 86,4 %; таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 50 028, 17грн.

Доводи апелянта про безпідставне зменшення пені, як і застосування судом приписів статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України та пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки юридичний аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони застосовуються за визначених у законі умов, з урахуванням усіх обставин справи, на розсуд суду.

Щодо правомірності зменшення розміру пені за наявності наведених обставин зазначає Вищий господарський суд України, зокрема у листі від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", у постановах від 05.03.2014р. у справі №911/571/13-г, від 04.12.2014р. у справі №917/1591/14, від 19.05.2015р. у справі №922/3972/14, від 16.02.2015р. у справі №922/3244/14.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим, рішення господарського суду Харківської області від 19.05.2015р. у справі № 922/2376/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.05.2015р. у справі № 922/2376/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 09.07.2015 року.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.