РІШЕННЯ

14 липня 2015 року Справа № 922/2412/15

Провадження №25/913/44/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД", м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ Луганської області

про стягнення 1 303 376 грн. 78 коп.

Суддя Іванов А.В.

секретар судового засідання Жданова Е.А.

у засіданні брали участь:

від позивача - Белей С.Б., начальник юридичного відділу, довіреність № 09-2015 від 01.01.2015;

від відповідача - Левадна Ю.Г., юрисконсульт юридичного відділу, довіреність № 01-26/257 від 16.05.2015.

.

в с т а н о в и в:

Обставини справи: 21.04.2015 (дата штемпеля на поштовому конверті) на адресу господарського суду Луганської області надійшла за територіальною підсудністю від господарського суду Харківської області справа № 922/2415/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД" (далі - ТОВ "АББ ЛТД", позивач у справі) до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (далі - ПАТ "АМК", відповідача у справі) про стягнення з останнього 1 303 376 грн. 78 коп., з яких:

- 970 303 грн. 21 коп. - заборгованість за договором поставки № АМК-1206-2013 пст від 26.03.2013;

- 74 327 грн. 88 коп. - пеня за період прострочення з 31.12.2013 по 29.06.2014;

- 36 286 грн. 68 коп. - 3% річних за період прострочення з 31.12.2013 по 01.04.2015;

- 13 089 грн. 39 коп. - інфляційних втрат за період прострочення з січня 2014 року по березень 2015 року;

- 236 369 грн. 62 коп. - вартість товару зважаючи на зміну офіційного курсу гривні по відношенню до Євро встановленого НБУ згідно пункту 9 договору поставки № АМК-1206-2013 пст від 26.03.2013.

Позивач, посилаючись на норми статей 611, 612, 625, 629, 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), обґрунтовує позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами договором поставки № АМК-1206-2013 пст від 26.03.2013 щодо повної оплати отриманого товару за відповідними видатковими накладними.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача 13.07.2015 року через канцелярію суду надав заперечення на відзив від 09.07.2015, в якому зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства, подана позивачем позовна заява з додатками - є належним чином завіреними копіями документів. Заперечує посилання відповідача на те, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік, проте зазначає, що основною вимогою позивача за позовною заявою є стягнення простроченої заборгованості, тому слід застосовувати загальну позовну давність в три роки.

Також зазначає, що валютна складова в розрахунку індексу інфляції відсутня, його виконано у відповідності до Листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції про розгляді судових справ», а також отриманням позиції Вищого господарського суду України наведеній в Оглядовому листі від 26.07.2002 року №01-8/870, розрахунок втрат від інфляції виконано на суму основного боргу в розмірі 970303 грн. 21 коп.

Судом долучені надані заперечення на відзив відповідача до матеріалів справи, проте не приймаються до оцінки позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" (далі - ПАТ "АМК") відповідач у справі, забезпечив участь повноважного представника у судове засідання, через канцелярію суду подав клопотання від 16.06.2015 № 026-384, в якому просить відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що відповідач не має можливості прибути в судове засідання. Клопотання відповідача судом задовольняється.

Також представник відповідача через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву від 16.06.2015 № 026-9/15, в якому заперечує проти вимог позивача з наступних підстав.

Відповідач зазначив, що різниця між поставкою та оплатою продукції по даним бухгалтерії відповідача складає 970 303,21 грн.

Проте, посилаючись на правила статі 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зазначив, що видаткові накладні № ВН- від 26.09.2013, № ВН- від 18.10.2013, № ВН- від 22.10.2013 та № ВН- від 29.10.2013 не відповідають вимог вказаним в цій статті Закону, оскільки в них не зазначено посади особи, відповідної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, яка отримала товар, відсутня печатка підприємства - отримувача. Тобто, вказані накладні не мають сили та доказовості і не можуть бути належним доказом в підтвердження здійснення господарської операції.

На підставі статті 267 ЦК України відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача стосовно нарахування пені за прострочення платежів за отриману продукцію у вересні - жовтні 2013 року за видатковими накладними № ВН-, № ВН-, № ВН- та № ВН-.

Відповідач вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача стосовно нарахування інфляційних втрат на заборгованість, оскільки збитки від інфляції, не можуть бути нараховані на борг, встановлений у євро, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Також представником відповідача через канцелярію суду 13.07.2015 року надано суду акт звірки розрахунків, проте в акті не має посилань на будь-який договір.

Тому, суд дійшов до висновку, що акт може бути складений за всіма договорами, укладеними між сторонами у справі.

Судом долучені надані заперечення акт звірки розрахунків до матеріалів справи, проте не приймаються до оцінки позовних вимог.

Дослідивши обставини справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Між публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат», як покупцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «АББ ЛТД», як постачальником, 26.03.2013 було укладено договір поставки № АМК-1206-2013-пст (далі за текстом - договір, а.с. 93-97).

Відповідно до п. 1.1. договору їх предметом є правовідносини, за якими постачальник (позивач у справі) зобов'язується поставити продукцію, а покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану у специфікації (додаток № 1).

Розділом 2 договору встановлено, що ціна на товар встановлюється у національній валюті України - гривнях на одиницю і вказується в додатку № 1 до договору. Загальна сума цього договору склала дається з загальної вартості специфікації і становить 4777232 грн. 25 коп. Враховуючи, що ціна товару включає імпортну складову, сторони домовилися визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Таким чином, еквівалент загальної вартості договору становить 554474,51 євро.

Умовами розділу 4 договору визначено, що розрахунки за поставлений товар здійснюється в наступному порядку:

1 етап - попередня оплата 30% вартості товару, що постачається за відповідною специфікацією, не пізніше 10 банківських днів з дати підписання цього товару, за умови надання рахунку на попередню оплату погодженої партії товару;

2 етап - попередня оплата 20% вартості товару, що постачається за відповідною специфікацією, не пізніше 10 банківських днів з дати повідомлення про готовність товару до відвантаження з заводу-виробника, за умови надання рахунку на попередню оплату;

3 етап - попередня оплата 30% вартості товару, що постачається за відповідною специфікацією, не пізніше 10 банківських днів з дати поставки погодженої партії товару на підставі виставленого рахунку;

4 етап - попередня оплата 20% вартості товару, що постачається за відповідною специфікацією, на підставі виставленого рахунку на оплату після введення в експлуатацію погодженої партії товару, але не пізніше 60 календарних днів від дати поставки погодженої партії товару.

Згідно із п. 4.2 договору враховуючи, що сторонами визначений грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, суми, що підлягають сплаті покупцем за договором у гривнях, визначаються постачальником у відповідних рахунках, виходячи із еквівалента зобов'язання в іноземній валюті за курсом гривні до євро.

Пунктом 4.3 договору визначено, що після отримання всіх платежів, передбачених п. 4.2 договору, постачальник здійснює звірку між курсом гривні до євро на дату виставлення кожного рахунку та за курсом гривні до євро на дату здійснення покупцем відповідних платежів. У випадку, якщо курс гривні до євро змінився у зазначені вище дати, постачальник виставляє рахунок на суму, яка складає різницю між сумою грошових коштів у гривнях, які постачальник фактично отримав від покупця за кожним з платежів та вартості договору у гривнях, яку він мав би фактично отримати враховуючи курс на дату здійснення кожного з платежів. такий рахунок повинен бути сплачений покупцем протягом 10 банківських днів з дати виставлення.

Відповідно до п. 9.2 договору при невиконанні (неналежному виконанні) платежів за третім та четвертим етапом згідно з термінами, зазначеними у цьому договорі та/або у відповідній специфікації до нього, постачальник має право вимагати від покупця сплати пені у розмірі 0,01% за кожен день затримки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від несвоєчасно (неналежно) сплаченої суми, та не більше 8% від розміру такої несвоєчасно сплаченої суми. Нарахування пені здійснюється по день фактичного виконання зобов'язання, за порушення якого застосовується пеня, що передбачена цим пунктом.

Позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 5732678 грн. 70 коп., що підтверджується видатковими накладними, доданими до матеріалів справи (а.с. 31-34).

Відповідач грошові зобов'язання зі сплати за одержану продукцію виконав частково в сумі 4762375 грн. 49 коп., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 106-119).

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 26.05.2015 № б/н заперечує проти вимог позивача, але разом з тим, зазначає, що різниця між поставкою та оплатою продукції по даним бухгалтерії відповідача складає 970 303 грн. 21 коп. та не заперечує проти отримання товару на загальну суму 5732678 грн. 70 коп.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань з оплати отриманого товару за ним станом на день подачі позову до суду утворився борг.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно приписів ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно із ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, як неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням вказаної події.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено факт виконання позивачем взятих на себе за договором зобов'язань на загальну суму 5732678 грн. 70 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково виконав договірні зобов'язання на суму 4762375 грн. 49 коп.

Відповідачем доводи позивача не спростовано, належних доказів виконання зобов'язань , на підставі яких заявлено позовні вимоги, не надано.

Доводи відповідача про те, що видаткові накладні не відповідають вимог вказаним в цій статті Закону, оскільки в них не зазначено посади особи, відповідної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, яка отримала товар, відсутня печатка підприємства - отримувача судом відхиляється через необґрунтованістю, оскільки відповідачем не заперечується факт отримання поставленого товару.

З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 970303 грн. 21 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 236 369 грн. 62 коп. вартість товару зважаючи на зміну офіційного курсу гривні по відношенню до Євро встановленого НБУ.

Пунктом 4.3 договору визначено, що після отримання всіх платежів, передбачених п. 4.2 договору, постачальник здійснює звірку між курсом гривні до євро на дату виставлення кожного рахунку та за курсом гривні до євро на дату здійснення покупцем відповідних платежів. У випадку, якщо курс гривні до євро змінився у зазначені вище дати, постачальник виставляє рахунок на суму, яка складає різницю між сумою грошових коштів у гривнях, які постачальник фактично отримав від покупця за кожним з платежів та вартості договору у гривнях, яку він мав би фактично отримати враховуючи курс на дату здійснення кожного з платежів. Такий рахунок повинен бути сплачений покупцем протягом 10 банківських днів з дати виставлення.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, як неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням вказаної події.

Строк виконання відповідачем грошового зобов'язання зі сплати вартості товару зважаючи на зміну офіційного курсу гривні по відношенню до Євро встановленого НБУ із зазначенням конкретної дати чи періоду сторонами визначено у договорі, де відповідно до п. 4.3 визначено, що рахунок повинен бути сплачений покупцем протягом 10 банківських днів з дати виставлення.

Позивачем не надано суду доказів пред'явлення відповідачу оригіналу товарно-транспортної накладної та інших документів, передбачених договором.

Отже, позивачем не доведено настання обставин, після якої позивач набув право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За чинних фактичних обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не допускалося прострочення виконання вказаних грошових зобов'язань перед позивачем, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися з позовом про стягнення вартості товару зважаючи на зміну офіційного курсу гривні по відношенню до Євро встановленого НБУ, передбачених правочином та невиконання відповідачем після цього свого грошового зобов'язання у встановлений строк (у такому випадку пред'явлення вказаних документів та настання прострочення виконання з боку відповідача будуть іншими фактичними обставинами (підставами) у порівнянні із даною справою).

Позивачем нараховано пеню в сумі 74327 грн. 88 коп. за період з 31.12.2013 по 01.04.2015.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу статей 610, 611 цього ж Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Статтею 216 цього ж Кодексу передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 9.2 договору при невиконанні (неналежному виконанні) платежів за третім та четвертим етапом згідно з термінами, зазначеними у цьому договорі та/або у відповідній специфікації до нього, постачальник має право вимагати від покупця сплати пені у розмірі 0,01% за кожен день затримки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від несвоєчасно (неналежно) сплаченої суми, та не більше 8% від розміру такої несвоєчасно сплаченої суми. Нарахування пені здійснюється по день фактичного виконання зобов'язання, за порушення якого застосовується пеня, що передбачена цим пунктом.

Умовами кредитного договору передбачено тільки порядок нарахування пені - за кожен день затримки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від несвоєчасно (неналежно) сплаченої суми, та відсутнє застереження щодо незастосування приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України при нарахуванні пені

Термін, з якого починається прострочення виконання відповідачем зобов'язання, визначається відповідно до умов розділу 4 договору, згідно із якого остаточний розрахунок за поставлений товар не пізніше 60 календарних днів від дати поставки погодженої партії товару.

Позивачем неправильно нарахована пеня за період з 31.12.2013 по 01.04.2015 з огляду на положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, прострочення виконання зобов'язання відповідача щодо сплати вартості товару починається з 30.12.2013.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується , зокрема, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Позовна заява подана позивачем до суду 09.04.2015 (відповідно до поштового штемпеля на конверті), тобто після спливу строку позовної давності відносно вимог по стягненню пені за період з 31.12.2013 по 09.04.2014.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено наступне:

- заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності;

- позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення;

- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування строків позовної давності, судом вимога про стягнення пені задовольняється в сумі 40114 грн. 73 коп. за період з 10.04.2014 по 29.06.2014.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 31.12.2013 по 01.04.2015 в сумі 36286 грн. 68 коп. та інфляційні втрати в сумі 13089 грн. 39 коп. за період з 31.12.2013 по 01.04.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку про те, що розрахунок 3% річних є вірним та відповідає нормам чинного законодавства, а тому нарахована сума підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі за вказаний період, оскільки обґрунтований розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат суд дійшов наступного висновку.

Вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Аналогічна правова позиція викладена у постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 13089 грн. 39 коп.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково та з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в сумі 970303 грн. 21 коп., 3% річних в сумі 36286 грн. 68 коп., пеню в сумі 40114 грн. 73 коп. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на відповідача в сумі 20934 грн. 09 коп.

Згідно із ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД" до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" про стягнення 1 303 376 грн. 78 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", 94202, Луганська область, м. Алчевськ, вул. Шмідта, б. 4 (код 05441447) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД", 03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, б.2/1 (код 21664678), борг в сумі 970303 грн. 21 коп., 3% річних в сумі 36286 грн. 68 коп., пеню в сумі 40114 грн. 73 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 20934 грн. 09 коп. Наказ видати позивачу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 14.07.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано - 14.07.2015.

Суддя А.В.Іванов