ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. Справа № 922/3493/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Мельника В.В., довіреність №14-93 від 18 квітня 2014 року;

відповідача - Закаблукова А.С., довіреність від 30 вересня 2013 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2879 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 21.04.15 у справі № 922/3493/14

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України",

до Борівського комунального підприємства теплових мереж ,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 21 квітня 2015 року (суддя Аріт К.В.) в позові відмовлено частково. Стягнуто з Борівського комунального підприємства теплових мереж (63801, Харківська область, Борівський район, вул.Поштова, 3, р/р № 5484 у Філії- Харківське обласне управління ПАТ "Ощадбанк", МФО 351823, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, р/р №1 в АТ "Ощадбанк" м.Києва, МФО 300465, ) 18999,02 гривень пені, 1442,28 гривень інфляційних втрат, 11277,13 гривень суми 3% річних та 1014,35 гривень судового збору. В частині стягнення 66755,33 гривень пені, 34160,66 гривень інфляційних витрат, 15123,29 гривень 3% річних відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 66755,33 гривень пені, 34160,66 гривень інфляційних витрат, 15123,29 гривень 3% річних, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матерільного та процесуального права, просить його в цій частині скасувати.

21 травня 2015 року від відповідача надійшов відзив (вх.№8050).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15 червня 2015 року з огляду на необхідність надання сторонами письмових пояснень, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, було відкладено розгляд справи.

01 липня 2015 року від Борівського комунального підприємства теплових мереж надійшов розрахунок розміру пені, інфляційних втрат, 3% річних за договором купівлі-продажу природного газу №13/2658-ТЕ-32 з врахуванням положень Договору №110/30 про організацію взаєморозрахунків від 12 лютого 2014 року (вх.№10003).

У судове засідання, яке відбулось 01 липня 2015 року з'явились представники сторін, які підтримали свої правові вимоги по справі.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини справи.

28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (позивачем) та Борівським комунальним підприємством теплових мереж (відповідачем) був укладений договір №13/2658-ТЕ-32 (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населення, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а відповідач, в свою чергу, прийняти та оплатити цей природний газ за умови цього Договору.

На виконання умов вказаного договору, позивачем було поставлено відповідачу протягом січня - грудня 2013 року природний газ на загальну суму 1651647,48 гривень, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31 березня 2013 року, від 31 березня 2013 року, від 31 березня 2014 року, від 30 квітня 2013 року, від 31 жовтня 2013 року, від 24 січня 2014 року, від 24 січня 2014 року, які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Проте, відповідач в порушення умов укладеного договору, у встановлені строки свої зобов'язання по оплаті отриманого ним природного газу виконав несвоєчасно, внаслідок чого позивачем було нараховано 3% річних, інфляційні втрати та пеня.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22 вересня 2014 року у справі №922/3493/14 (суддя Смірнова О.В.) позов було задоволено частково. Стягнуто з Борівського комунального підприємства теплових мереж на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7390,62 гривень пені, 19003,37 гривень інфляційних витрат, 23412,52 гривень 3% річних та 2563,40 гривень судового збору. В стягненні 78363,73 гривень пені, 16599,57 гривень інфляційних витрат та 2987,90 гривень 3% річних в позові було відмовлено. Відстрочено виконання рішення до 22 березня 2015 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 грудня 2014 року (колегія суддів: Горбачова Л.П. - головуючий, судді - Істоміна О.А., Тарасова І.В.), апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 22 вересня 2014 року по справі №922/3493/14 скасовано в частині надання відстрочки виконання рішення до 22 березня 2015 року. В іншій частині рішення суду було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10 лютого 2015 року рішення господарського суду Харківської області від 22 вересня 2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04 грудня 2014 року по даній справі скасовано. Справу №922/3493/14 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

При новому розгляді справи господарський суд Харківської області, посилаючись на приписи Договору №110/30 про організацію взаєморозрахунків від 12 лютого 2014 року, яким на думку суду було змінено порядок та строк виконання зобов'язання за Договором № 13/2658-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року, дійщов висновку, що нарахована позивачем пеня в сумі 37998,04 гривень відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства і підлягає стягненню, а в іншій частині слід відмовити. Одночасно суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та зменшив її розмір на 50%, стягнувши 18999,02 гривень пені.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач в обґрунтуванні апеляційної скарги вказує на:

1)невірному застосуванні судом першої інстанції приписів Договору №110/30 про організацію взаєморозрахунків від 12 лютого 2014 року, та поширення його дії на правовідносини між сторонами лише з 01 квітня 2015 року (дати виконання Договору №110/30);

2)відсутності підстав для зменшення розміру пені.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (позивачем) та Борівським комунальним підприємством теплових мереж (відповідачем) був укладений договір №13/2658-ТЕ-32 (надалі - договір).

За приписами ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.1.1. Договору, позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населення, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а відповідач, в свою чергу, прийняти та оплатити цей природний газ за умови цього Договору.

Пунктом1.2. договору передбачено, що позивач передає відповідачу з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року обсягом до 1457 тис. куб м.

Оплата за газ, відповідно до п. 6.1. Договору здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов вказаного договору, позивачем було поставлено відповідачу протягом січня - грудня 2013 року природний газ на загальну суму 1651647,48 гривень, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31 березня 2013 року, від 31 березня 2013 року, від 31 березня 2014 року, від 30 квітня 2013 року, від 31 жовтня 2013 року, від 24 січня 2014 року, від 24 січня 2014 року, які підписані обома сторонами та скріплені печатками (Том 1 а.с.16-22)

В той же час, як зазначено позивачем та підтверджується безпосередньо відповідачем, Борівським комунальним підприємством теплових мереж було несвоєчасно та неповно здійснено розрахунки за поставлений газ.

Борівським комунальним підприємством теплових мереж на оплату за :

-Актом приймання - передачі від 31 березня 2013 року за поставлений газ у січні 2013 року (Том 1 а.с.16) у загальній сумі 342794,39 грн. було сплачено 31.05.2013 року 265370,45 грн.,01.07.2013 року 21428,00 грн.,22.11.2013 року 55995,94 грн.

-Актом приймання - передачі від 21 березня 2013 року за поставлений газ у лютому 2013 року (Том 1 а.с.17) у загальній сумі 281561,79 грн. було сплачено 22.11.2013 року 12740,06 грн., 25.12.2013 року 106687,00 грн., 30.01.2014 року 162134,74 грн.

-Актом приймання - передачі від 21 березня 2013 року за поставлений газ у березні 2013 року (Том 1 а.с.18) у загальній сумі 281065,61 грн. було сплачено 10841,27 грн.

Таким чином, позивачем було здійснено несвоєчасну оплату за отриманий протягом січня - грудня 2013 року природний газ лише у сумі 635197,45 грн.

Внаслідок чого у позивача утворилась заборгованість перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у сумі 1016450,00 грн.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач були сторонами договору №110/30 про організацію взаєморозрахунків (Том 1 а.с.93-95), укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово - комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Борівським комунальним підприємством теплових мереж, смт. Борова та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", відповідно до якого, сторони погодили перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору.

Відповідно до цього договору, Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 ЗУ "Про державний бюджет України на 2014 рік" Головному управлінню Державної казначейської служби України в Харківській області в сумі 1016450,03 гривень, та в результаті відповідач перераховує позивачу кошті в сумі 1016450,03 гривень, у тому числі податок на додану вартість 169408,34 гривень; для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором від 28 грудня 2012 року №113/2658-ТЕ-32.

В межах пункту 15 договору сторонами було визначено, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

01 квітня 2014 року відповідачем було перераховано позивачу кошти в сумі 1016450,03 гривень, що свідчить про виконання сторонами договору №110/30 та погашення внаслідок цього заборгованості відповідача у розмірі 1016450,03 гривень, за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором від 28 грудня 2012 року №113/2658-ТЕ-32.

Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що частина основної заборгованості за поставлений природний газ у сумі 635197,45 грн. була погашена відповідачем на виконання спірного договору за рахунок власних коштів. В той час як заборгованість у сумі 1016450,03 гривень була погашена в силу виконання сторонами договору №110/30.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст.193, 198 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання зі своєчасної оплати коштів за поставлений природний газ позивач звернувся з правовою вимогою щодо стягнення з Борівського комунального підприємства теплових мереж наслідків неналежного виконання зобов'язання у вигляді стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

В даному випадку колегія суддів приймає до уваги вказівку Вищого господарського суду у даній справі, що Договором №110/30 про організацію взаєморозрахунків від 12 лютого 2014 року, був змінений порядок та строк виконання зобов'язання за Договором № 13/2658-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року.

Також судом враховується особливості здійснення господарської діяльності у сфері купівлі-продажу газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійним організаціям та національними творчими спілками та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що провадять господарську діяльність в цій галузі, вбачається, що відповідач був позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за придбаний природний газ, що може свідчити про відсутність вини з боку відповідача, та що, в свою чергу, виключає застосування до нього штрафних санкцій у вигляді стягнення пені в силу статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, а також наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи, і відповідно до пункту 10 якого сторони погодили не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Відповідні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року у справах №5011-1/1043-2012-42/528-2012 та №5011-35/1533-2012-19/522-2012.

Позивач помилково вважає, що судом першої інстанції було невірно застосовано приписи Договору №110/30 про організацію взаєморозрахунків від 12 лютого 2014 року, з посиланням на той факт, що його дія поширюється на спірні правовідносини між сторонами лише з 01 квітня 2015 року (дати виконання Договору №110/30).

Так в пункті 15 Договору №110/30 сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Враховуючи, що предметом договору було погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором від 28 грудня 2012 року №113/2658-ТЕ-32 у сумі 1016450,03 гривень, з моменту виконання договору №110/30 (01 квітня 2015 року) у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відсутні правові підстави для стягнення як суми заборгованості так і застосування до відповідача наслідків несвоєчасної оплати вказаної суми (стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат).

Відтак, до заборгованості відповідача у сумі 1016450,03 гривень яка була погашена в силу виконання сторонами договору №110/30 вбачається неможливим застосування наслідків неналежного виконання зобов'язання у вигляді стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

У зв'язку з чим, в даному випадку правомірним є стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат виключно за несвоєчасний розрахунок відповідача з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за поставлений останнім природний газ протягом січня - березня у сумі 635197,45 грн.

Проаналізувавши дати фактичної оплати відповідачем коштів, та встановивши відповідні періоди прострочення такої оплати колегія суддів погоджується з висновком суду, що нарахована позивачем пеня в сумі 37998,04 гривень відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства і підлягає стягненню, а в іншій частині слід відмовити.

У відповідності до положень ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити кредитору суму грошового боргу з урахуванням індексів інфляції та 3% річних.

За таких обставин, позовні вимоги позивача в сумі 11277,13 гривень 3% річних та 1442,28 гривень інфляційних втрат, обґрунтовані і підлягають задоволенню, в іншій частині - суд відмовляє.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо правомірності заявлених вимог в частині стягнення пені в сумі 37998,04 гривень, 11277,13 гривень 3% річних та 1442,28 гривень інфляційних втрат.

Одночасно колегія суддів, всупереч доводам апеляційної скарги, вважає правомірним висновок суду першої інстанції про зменшення розміру пені на 50%.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, було заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

Частина 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вказана норма кореспондується з пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В пункті 2.4 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 29 квітня 1994 року №02-5/293 "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань" та пункті 3.9.2 роз'яснення Вищого арбітражного суду від 18 вересня 1997 року № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.З ст.83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін та оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитку.

Крім того, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідач просить зменшити розмір пені та зазначає, що на момент розгляду справи він повністю розрахувався з позивачем за поставлений газ, крім того просить врахувати причини неналежного виконання зобов'язання, невідповідність розміру пені та штрафу наслідкам порушення, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, а також не лише майнові, але й інші інтереси, що заслуговують на увагу. Відповідач акцентує увагу на тому, що порушення зобов'язання відповідача не потягло значних збитків для позивача, проте сплата штрафних санкцій в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість постачання теплової енергії населенню та організаціям.

В даному випадку колегія суддів приймає до уваги фінансовий стан відповідача. Так останнім в ході розгляду справи було надано звіти про фінансовий стан разом з балансами та іншими річними фінансовими формами за 2012 -2014 роки; звіти про витрати про виробництво та фінансові показники діяльності підприємств надання послуг теплопостачання за січень - грудень 2013 року; звіти з праці по підприємству та його підрозділам за січень 2013 року - червень 2014 року.

Враховуючи викладені відповідачем обставини, суд вважає даний випадок винятковим, оскільки: по-перше, відповідач є бюджетною установою, зобов'язання не виконувались з об'єктивних причин, зокрема, у зв'язку з важким фінансовим становищем відповідача внаслідок невиконання бюджетними установами зобов'язань за надані послуги; по-друге, відповідачем у повному обсязі виконані зобов'язання по сплаті одержаного газу за договором №132658-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється позивачем, тобто повністю усунено порушення шляхом повного погашення основної суми боргу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Вищого господарського суду України від 12 лютого 2013 року по справі № 5023/1097/12.

За таких обставин, колегія суддів вважає за доцільне часткове задоволення заяви відповідача про зменшення пені (на 50%), оскільки при цьому враховуються й інтереси стягувача. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 18999,02 гривень пені.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення господарського суду Харківської області від 21.04.15 у справі № 922/3493/14 без змін

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.04.15 у справі № 922/3493/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 10 липня 2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.