ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 р. Справа № 923/665/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А., за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Колективного підприємства "Промжилбуд", смт.Білозерка

до Агрофірми радгоспу "Білозерський", с.Дніпровське Білозерського району

про стягнення 100000грн.

Описова частина рішення.

Про обставини справи зазначено в ухвалах суду від 19.05.2015р. та 23.06.2015р., якими розгляд справи відкладався.

Провадження у справі порушено за позовом про стягнення 100 тис.грн. на повернення частини передплати з числа неповернутої передплати в сумі 5241542,17грн. за договором поставки № 1/05 від 01.05.2012р.

За позовом зазначено, що відповідач не повернув 5241542,17грн. з числа вчиненої передплати на загальну суму 8 600 000грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у первісних письмових поясненнях на адресу суду стверджує, що у період з квітня по грудень 2013р. на рахунок позивача перерахував 8 727 500грн., повернувши таким чином стверджуванні позивачем 8 600 000грн. уцілому.

Позивач, заперечуючи проти цих пояснень, зазначив, що стверджувана відповідачем оплата коштів, зокрема, і названих 5 241 542,17грн. відбулась не як повернення спірних коштів, а як виконання грошових зобов'язань за іншим договором від тієї ж дати - № 1 від 01.05.2012р.

В день судового засідання 07.07.2015р. до суду від відповідача за вх. № 2/2960/15 надійшла заява про залік зустрічних однорідних вимог, датована 07.07.2015р., такого змісту: "...за даними бухгалтерського обліку агрофірми радгоспу "Білозерський" протягом 2012-2014 років з КП "Промжилбуд" здійснено господарські операції на загальну суму 52 949 892,08грн., а саме:

- агрофірмою радгоспом "Білозерський" надано послуги по вирощуванню сільськогосподарської продукції та по закладці та догляду за молодими насадженнями - 37 326 370,07грн.;

- агрофірмою реалізовано саджанці - 6 827 899,05грн.;

- агрофірмою реалізовано інші товари (МШП, МНМА, засоби захисту рослин, металобрухт) - 68 122,96грн.;

- агрофірмою здійснено попередню оплату за плоди (червень-грудень 2013 року) - 6 185 000,00грн.;

- повернення коштів на рахунки КП "Промжилбуд" згідно платіжних доручень, де зазначено призначення платежу "повернення згідно листа від 26.04.2013р." на загальну суму 2 542 500грн.

Протягом 2012-2014 років КП "Промжилбуд" за надані агрофірмою радгоспом "Білозерський" послуги та реалізовану продукцію розрахунок здійснено на загальну суму 44 858 884,98грн. шляхом:

- надходження продукції (фрукти, виноград, живці) - 21 519 015,93грн.;

- надходження коштів на рахунки банку та в касу підприємства за надані послуги та реалізовану продукцію - 18 222 969,05грн.

Крім того, повернено саджанців на загальну суму 5 116 900грн.

Заборгованість КП "Промжилбуд" перед агрофірмою радгоспом "Білозерський" згідно даних бухгалтерського обліку станом на 06.07.2015 складає 8 091 007,10грн."

За викладенням заяви про залік зустрічних однорідних вимог відповідач, посилаючись на ст.601 ЦК України, просить суд зарахувати зустрічні однорідні вимоги агрофірми радгоспу "Білозерський" до КП "Промжилбуд" на суму 5241542,17грн.

Представник позивача у судовому засіданні 07.07.2015р. проти заяви відповідача про залік зустрічних однорідних вимог заперечував по суті, акцентувавши увагу на тому, що заява про залік обґрунтована неналежними доказами, не підтверджена належними первинними документами, а копії доданих документів не містять підписів представника позивача, а в багатьох випадках і представника відповідача.

С у д в с т а н о в и в:

01.05.2012р. між агрофірмою радгоспом "Білозерський" та колективним підприємством "Промжилбуд" укладено договір поставки № 1/05, за яким агрофірма зобов'язалась передати у власність підприємства сільськогосподарську продукцію (фрукти), кількість, асортимент та ціна якої має вказуватися в накладних (п.1.1, 1.2, 2.1 договору, копія якого на а.с.8 т.1). За п.3.2 договору наведено норму про передплату товару, яка має вчинятися до відвантаження товару.

Додатковою угодою від 10.05.2012р. до договору поставки № 1/05 (копія на а.с.9 т.1) його учасники внесли зміни до договору, зокрема, зазначивши, що кількість та асортимент товару визначаються у специфікаціях-додатках до договору, ціна на одиницю товару вказується у специфікаціях та рахунках-фактурах, попередня оплата вчиняється протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунка-фактури. Цією додатковою угодою сторони додали договір розділом сьомим, за п.7.2 якого зазначили, що покупець має право відмовитись від прийняття товару, повідомивши про це постачальника у письмовій формі.

У специфікації від 10.05.2012р. - додатку № 1 до договору (копія на а.с.10 т.1) сторони зазначили, що постачальник має передати покупцю 100000 кг черешні ціною 15 грн./кг до 01.07.2012р., 50000 кг абрикосу ціною 10 грн./кг до 01.09.2012р., 100000 кг персика ціною 10 грн./кг до 01.09.2012р., 1120000 кг яблук ціною 5 грн./кг до 01.04.2013р.

Листом № 01/06-1 від 01.06.2012р. (копія на а.с.20 т.1) КП "Промжилбуд" відмовилось від поставки черешні, персика та абрикоса за договором № 1/05, раніше сплачені кошти просило врахувати в якості передплати за поставку додаткової партії яблук у кількості 600 тн.

У іншій специфікації - від 04.06.2012р., додатку № 2 до договору № 1/05 (копія на а.с.21 т.1), сторони зазначили, що постачальник має передати покупцю до 01.04.2013р. 1720000 кг яблук, ціною 5 грн/кг, вартістю 8600000 грн.

Іншим листом - від 01.04.2013р. № 01/04-3 на адресу агрофірми радгоспу "Білозерський" колективне підприємство "Промжилбуд" відмовилось від поставки яблук за договором № 1/05, пославшись на неможливість прийняти товар за попередньо погодженими цінами (копія листа на а.с.22).

За викладенням позовної заяви позивач заявив до повернення на підставі ч.2 ст.693 ЦК України 100 тис.грн. з числа сплачених 8 600 000 грн. за платіжними дорученнями № 11 від 11.05.2012р. (3 млн.грн.), № 23 від 18.05.2012р. (3 млн.грн.), № 25 від 31.05.2012р. (2,6 млн.грн.), зазначивши, що 3358457,83 грн. відповідач вже повернув, а не повернутими залишаються 5241542,17 грн., з яких і заявлено до стягнення лише 100 тис.грн. у зв'язку з недостатністю коштів для сплати судового збору щодо всієї суми 5241542,17грн.

Ця за змістом позовна заява на підставі ч.2 ст.693 ЦК України задоволена бути не може у зв'язку з наступним.

В платіжних дорученнях № 11 від 11.05.2012р., № 23 від 18.05.2012р., № 25 від 31.05.2012р., копії яких на а.с.14-16 т.1, в якості призначення платежу зазначено посилання на рахунки № 173, 180, 190 (за плоди згідно рах. № 173, № 180, № 190, відповідно).

Рахунок-фактуру № СФ-0000173 від 11.05.2012р. агрофірмою виставлено підприємству щодо оплати 3 млн.грн. за 100000 кг черешні ціною 15 грн./кг, 50000 кг абрикоса ціною 10 грн./кг, 100000 кг персика ціною 10 грн./кг (копія на а.с.11 т.1).

Рахунок-фактуру № СФ-0000180 від 18.05.2012р. тим же продавцем виставлено тому ж покупцю щодо оплати 600000 кг яблук ціною 5грн./кг на загальну суму 3 млн.грн. (копія на а.с.12 т.1).

Рахунок-фактуру № СФ-0000190 від 31.05.2012р. (копія на а.с.13 т.1) виставлено агрофірмою радгоспом "Білозерський" колективному підприємству "Промжилбуд" щодо оплати 2,6 млн.грн. за 520000 кг яблук ціною 5грн./кг.

За кожним з перелічених рахунків-фактур в якості їх підстав зазначено фразу "по договору", при цьому посилань на певний договір не вказано.

Представник позивача у судовому засіданні, обґрунтовуючи відношення перелічених рахунків-фактур до договору № 1/05, звернув увагу на те, що назви товарів, їх кількість, ціна та вартість і загальна вартість відповідають узгодженим сторонами за договором № 1/05 з врахуванням змін до нього та додатків - специфікацій, а інших договорів щодо такої ж кількості ціни та вартості товарів, де б агрофірма була постачальником, а підприємство - продавцем, ці суб'єкти, що зараз є учасниками судового провадження, не укладали.

Як зазначено, листом № 01/04-3 від 01.04.2013р. покупець відмовився від поставки 1720 тн яблук постачальником у зв'язку із неможливістю прийняти товар за попередньо погодженими цінами (не у зв'язку з невиконанням зобов'язань з поставки яблук відповідачем), а у п.7.2 договору № 1/05 в редакції додаткової угоди від 10.05.2012р. (а.с.9 т.1 на звороті) сторони узгодили норму про те, що покупець має право відмовитись від прийняття товару, повідомивши про це постачальника у письмовій формі (за викладенням цієї норми, мотиви такої відмови, чи їх відсутність, значення не мають).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання визначені у ст.611 ЦК України, за якою зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Зобов'язанням, згідно зі ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, при застосуванні до відносин, що врегульовані договором № 1/05, наведеного змісту ст.611 ЦК України слід дійти висновку про припинення правовідношення за договором внаслідок односторонньої відмови покупця від договору, яка (відмова) у значенні ст.611 ЦК України кваліфікується порушенням зобов'язання, що спричиняє припинення правовідношення.

Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У значенні ч.2 ст.693 ЦК України не здійснення передачі товару у встановлений строк продавцем є невиконання його обов'язку за належного виконання зобов'язання покупцем.

Коли ж існує елемент неналежного виконання зобов'язань і покупцем, мова може йти про збитки покупцеві у зв'язку з неповерненням коштів продавцем з віднесенням до предмету дослідження і "зустрічної" поведінки покупця, що полягала у відмові від поставки.

Констатуючи зміст наведеного законодавства, суд у спірних відносинах дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати названі платежі на загальну суму 8 600 000грн. власне передплатою та передплатою саме за договором № 1/05. Як вже зазначено, ні рахунки-фактури, на підставі яких вчинено платежі, ні платіжні доручення не містять даних про вчинення платежів на виконання грошових зобов'язань саме за договором № 1/05. Ні рахунки-фактури, ні платіжні доручення не містять даних про те, що вчинялась саме передплата. А зі зміною сторонами товарів за договором № 1/05 зміни до призначень платежів та названих рахунків не вносились.

Зазначення за рахунками-фактурами таких же найменувань, кількості, ціни та вартості товарів, як і за договором № 1/05 у первісній редакції не є достатнім свідченням вчинення платежів саме за договором № 1/05 та в якості передплати.

Зміст рахунків-фактур та платіжних документів свідчить, що на підставі прийняття цих рахунків-фактур та їх оплати між сторонами виникли правовідношення купівлі-продажу, інші ніж врегульовані вказаним договором № 1/05.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Поняття зобов'язання з посиланням на ст.509 ЦК України вже наведено в цьому судовому рішенні, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ч.1, 2, 3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У ст.692 ЦК України міститься загальна норма про те, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

З огляду на зміст наведених норм та встановлених судом викладених обставин слід дійти висновку про виникнення між сторонами таких правовідносин купівлі - продажу (саме ними, а не стверджуваним позивачем договором № 1/05 врегульовано зобов'язання, в яких вчинено платежі, частина з яких заявлена до повернення на підставі ч.2 ст.693 ЦК України):

1) від 11.05.2012р. щодо купівлі-продажу 100000 кг черешні ціною в 15грн./кг, 50000 кг абрикоса ціною в 10грн/кг, 100000 кг персика ціною в 10грн./кг, загальною вартістю в 3 млн.грн. (рахунок-фактура № СФ-0000173 від 11.05.2012р.);

2) від 18.05.2012р. щодо купівлі-продажу 600000 кг яблук ціною в 5грн./кг вартістю 3 млн.грн. (рахунок -фактура) № СФ-000180 від 18.05.2012р.);

3) від 31.05.2012р. щодо купівлі-продажу 520000 кг яблук ціною 5грн./кг вартістю 2 600 000грн. (рахунок-фактура № СФ-0000190 від 31.05.2012р.).

Ці правовідносини не містять норм про передплату, виконання зобов'язань з оплати вартості товару саме передплатою.

Враховуючи наведене загальне правило за ст.692 ЦК України про те, що товар має оплачуватись по його отриманню, слід вважати, що передача товару і його оплата в таких випадках вчиняється протягом одного дня.

У ст.693 ЦК України зазначено, що якщо договорами (купівлі-продажу) встановлено обов'язок покупця оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк встановлений договором.

Зазначеними договорами купівлі-продажу від 11.05.2012р., 18.05.2012р., 31.05.2012р. не встановлено обов'язку покупця оплачувати товар передплатою.

За ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товару у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки умовами названих трьох договорів не встановлено норми про передплату, ст.693 ЦК України не регулює відносини щодо вчинення оплати, частина якої заявлена до повернення як повернення передплати саме за ч.2 ст.693 ЦК України.

Оскільки оплата вчинялась не як передплата, і при цьому така передплата не включена до умов згаданих трьох договорів, підстав для стягнення 100000 грн. в якості повернення передплати за ч.2 ст.693 ЦК України за цією позовною заявою нема.

У позові відмовлено за ознакою недоведення позивачем зазначених ним підстав вимог, змісту позову.

Інших позовних вимог, ніж повернення лише за ч.2 ст.693 ЦК України саме передплати, суд у цій справі не розглядав, їх не заявлялось позивачем.

Заперечення відповідача значення для справи не мають.

Зазначені у первісних письмових запереченнях платежі (копії платіжних документів додано до заперечень) мають інше призначення, ніж повернення коштів, що сплачувались за платіжними дорученнями № 11 від 11.05.2012р., № 23 від 18.05.2012р., № 25 від 31.05.2012р. та і інше призначення, ніж пов'язане з договором № 1/05.

Адресована відповідачем суду заява про залік зустрічних однорідних вимог з проханням (до суду) провести такий залік також не має значення, оскільки суд не є органом проведення заліку однорідних зустрічних вимог у цивільних відносинах за ст.601 ЦК України: таким суб'єктом заліку є сторона зобов'язання - ініціатор заліку, а заява про залік адресується іншій стороні, а не суду.

Щодо посилань позивача за позовною заявою на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 28.11.2011р. № 3-127гс11 (її копія на а.с.143-145 т.2) слід зауважити наступне.

Ця правова позиція полягає в такому: умовою застосування ч.2 ст.693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцем при тому, що договором купівлі-продажу передбачено оплату товару покупцем на умовах передплати, і в такому разі покупець вправі діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Обставини справи № 923/665/15 відрізняються від зазначених у названій постанові Верховного Суду України № 3-127гс11 тим, що у справі № 923/665/15 судом встановлено, що договорами, якими врегульовано спірні відносини, не передбачено умов передплати і платежі за їх призначенням не вчинялись як така передплата, тому ст.693 ЦК України не підлягає застосуванню до таких інших обставин, ніж зазначені у постанові Верховного Суду України № 3-127гс11.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд, на підставі ст.49 ГПК України, відносить на позивача судові витрати у справі, до яких відноситься судовий збір.

Керуючись ст.82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено

08.07.2015р.

Суддя В.В. Чернявський