ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. Справа № 910/9597/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім українських машинобудівних заводів», Донецька обл., м. Краматорськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабенс», Київська обл., м. Ірпінь

про визнання договору недійсним

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Харитонова М.І. - довіреність № 02-07 від 02.07.2015 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім українських машинобудівних заводів» (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабенс» (далі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що у Позивача наявні сумніви щодо реального здійснення Відповідачем господарської діяльності, укладений між сторонами договір не є таким, що спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і подальше виконання договору протидіє інтересам Позивача, в зв'язку з чим Позивач просить визнати недійсним договір про надання послуг № 31/07-14 від 31.07.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.04.2015 р. (суддя Пукшин Л.Г.) порушено провадження у справі № 910/9597/15 та призначено її до розгляду на 20.05.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. (з урахуванням ухвали від 26.05.2015 р. про виправлення описки) справу передано за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області у зв'язку з тим, що місцезнаходженням Відповідача є: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Піонерська, 23, оф. 23.

02.06.2015 р. матеріали справи № 910/9597/15 надійшли до господарського суду Київської області та за наслідками автоматизованого розподілу були передані для розгляду судді Наріжному С.Ю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.06.2015 р. справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06.07.2015 р.

В судове засідання 06.07.2015 р. з'явився представник Позивача, позов підтримав та просив задовольнити його. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов суду не надав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарський судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Враховуючи надані Позивачем пояснення та матеріали справи, які є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за наявними у справі матеріалами, згідно з вимогами ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 06.07.2015 р. після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім українських машинобудівних заводів» (замовник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабенс» (виконавець, відповідач у справі) укладено договір про надання послуг № 31/07-14 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1., 1.2. Договору) виконавець зобов'язується за замовленням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги супроводження вантажу (транспортно-експедиційне обслуговування), а замовник зобов'язується оплачувати такі послуги.

Надання послуг та приймання їх результатів оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг. Підписання акту прийому-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку (п.п. 3.1., 3.2. Договору).

Відповідно до розділу 5 Договору, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 р.

Предметом позову є вимога про визнання недійсним договору про надання послуг № 31/07-14 від 31.07.2014 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім українських машинобудівних заводів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабенс» на підставі ч. 5 ст. 203 та ст. 215 ЦК України.

Частиною першою ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 р., правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Абзацом першим п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р., правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, з наведених норм випливає, що для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Судом встановлено, що договір про надання послуг № 31/07-14 від 31.07.2014 р. вчинений у письмовій формі; сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору та спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Позивачем, належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 33, 34 ГПК України, не доведено суду існування підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, необхідних для визнання недійсним договору про надання послуг № 31/07-14 від 31.07.2014 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім українських машинобудівних заводів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабенс».

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним договору про надання послуг № 31/07-14 від 31.07.2014 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім українських машинобудівних заводів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабенс» є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на Позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення та підписання рішення 08.07.2015 р.

Суддя С.Ю. Наріжний