ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 р. Справа№ 914/1314/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Гутьєвої В.В.

при секретарі Куцик І.М.

розглянув матеріали справи за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс, м. Сколе Львівської області

до відповідача: Приватного підприємства Зелений Гай, с. Розвадів Миколаівського р-ну Львівської області

про стягнення 161 367,28 грн. заборгованості

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 представник, ОСОБА_2 - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

Відповідно до ст.20 ГПК України розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс (надалі позивач) до Приватного підприємства Зелений Гай (надалі відповідач) про стягнення 161 367,28 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 27.04.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 18.05.2015 р.

Ухвалою суду від 18.05.2015 р. заяву позивача про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду. Продовжено строк розгляду спору на 15 днів з 22 червня 2015 р. до 07 липня 2015 р.

Ухвалою від 24.06.2015 р. заяву позивача про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду та відкладено розгляд справи на 02.07.2015 р. Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Відтак, справу № 914/1314/15 необхідно розглядати в межах зменшених позовних вимог.

02.07.2015 р. представники позивача в судове засідання зявилися, вимоги ухвали суду від 27.04.2015 р. виконали повністю, позов підтримали з підстав, зазначених у заяві, у заяві про зменшення позовних вимог, поясненнях, наданих у судовому засіданні. 01.07.2015 р. представник позивача подав на адресу суду заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу на суму 78 600,00 грн.

02.07.2015 р. представник відповідача в судовове засідання з`явився, проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, поясненнях, наданих у судовому засіданні. Крім того, 02.07.2015 р. представник відповідача подав на адресу суду письмові пояснення (за вхідн. № 27567/15 від 02.07.2015 р.), відповідно до яких просить суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників позивача та представника відповідача, суд встановив:

01.09.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс та Приватним підприємством Зелений Гай укладено договір № 0109/14. Відповідно до п. 1.1 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. виконавець (ТзОВ Спецтехсервіс) зобовязується здійснити поставку і монтаж краново-маніпуляторної установки Jonsered 95 на автомобіль, наданий замовником (ПП Зелений Гай) та який повинен бути укомплектований валом відбору потужності, а також дані про автомобіль мають бути внесені в базу даних ДАІ, а замовник зобовязується прийняти роботи і оплатити їх у відповідності з даним договором. Сторони у п. 1.2 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. домовилися про вартість товару, що поставлявся і робіт по його монтажу на авто техніку замовника, а саме: краново-маніпуляторну установку Jonsered 95, включаючи насос і монтаж (без КВП).

Згідно з п. п. 2.1, 2.2 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. вартість робіт по постачанню і монтажу товару становить 243 600,00 грн. Оплата робіт по постачанню і монтажу товару проводиться в наступному порядку: оплата у розмірі 174 000,00 грн. упродовж трьох днів з моменту підписання сторонами договору; оплата у розмірі 69 600 грн. упродовж трьох місяців рівними частинами, а саме: до 15 жовтня 2014 р. 23 200,00 грн., до 15 листопада 2014 р. 23 200,00 грн., до 15 грудня 2014 р. 23 200,00 грн. Оплата робіт проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Позивач виконав взяті на себе зобовязання за укладеним договором № 0109/14 від 01.09.2014 р.

Відповідач взяті на себе зобовязання за укладеним договором № 0109/14 від 01.09.2014 р. не виконав. У звязку з несвоєчасною та не в повному обсязі здійсненою оплатою відповідача сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на момент подання позову становила 78 600,00 грн.

Враховуючи часткову оплату боргу відповідачем після порушення провадження у справі, позивач з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача 13 797,84 грн. пені, 1 069,44 грн. 3 % річних, 37 909,19 грн. втрат від інфляції та судових витрат.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Як передбачено ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положенням ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Власне, це ті умови, на яких сторони погодилися виконувати договір. Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобовязання визначається тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору і які закріплені і сформульовані у договорі.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено (письмово), а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки (печаток) на документі, що має письмову форму.

Таким чином, наявністю печаток виконавця і замовника на договорі № 0109/14 від 01.09.2014 р. підтверджується факт його вчинення на умовах, які вказані у договорі.

Зміст договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. як підстави виникнення цивільного-правового зобовязання, визначається тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники (сторони) цього договору: виконавець ТзОВ Спецтехсервіс та замовник ПП Зелений Гай, відповідно до умов цього договору і які закріплені і сформульовані в договорі.

Договір № 0109/14 від 01.09.2014 р. є двостороннім договором, таким, що не укладений більш як двома сторонами, а лише виконавцем та замовником; договір не укладений на користь третьої особи.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. позивач виконав комплекс послуг, передбачений договором № 0109/14 від 01.09.2014 р., а саме: було змонтовано на автомобіль замовника (Урал 375 Д, д.н.з. НОМЕР_1) та поставлено замовнику краново-маніпуляторну установку Jonsered 95 з насосом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе зобовязання за укладеним договором № 0109/14 від 01.09.2014 р.

Внаслідок невиконання відповідачем зобовязань за укладеним договором № 0109/14 від 01.09.2014 р. виникла заборгованість, яка на момент подачі позову становила 78 600,00 грн.

Відповідач здійснив оплату заборгованості на суму 78 600,00 грн. після подання позову позивачем та порушення провадження у справі, що підтверджується платіжним дорученням № 557 від 10.06.2015 р., копія якого долучена до матеріалів справи.

Відповідно до п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Враховуючи, що відповідач здійснив погашення заборгованості на суму 78 600,00 грн. після подання позову до суду та порушення провадження у справі, суд дійшов висновку, що предмет спору існував на момент подання позову та в окремій частині припинив існування в процесі розгляду справи в суді. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі. Відтак, суд вважає за необхідне в частині стягнення 78 600,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. передбачено, що за невчасне виконання грошових зобовязань, передбачених п. 2.2 договору замовник оплачує виконавцеві пеню у розмірі 1 % від загальної суми договору за кожен день прострочення.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 р. передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Позивач здійснив розрахунок розміру пені з врахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та просить стягнути з відповідача 13 797,84 грн. пені. Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за невиконання грошового зобовязання на суму 13 797,84 грн. грн. є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення. Твердження відповідача щодо відсутності вини в його діях та наявність у діях позивача ознак кредитора, що прострочив, суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Частиною 2 ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Проте у даному випадку має місце неналежне виконання позивачем п. 4.3 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. в частині виконання робіт, а не поставки товару, а саме: виконавець передає замовникові наступний пакет документів на товар висновок науково-технічної експертизи на переобладнання автомобіля; акт технічної експертизи про відповідність технічного стану транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху. Отже мова йде у договорі № 0109/14 від 01.09.2014 р. про виконання робіт, а не поставку товару. Відповідно до п. 2.2 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. оплата робіт по постачанню і монтажу товару проводиться в наступному порядку: оплата у розмірі 174 000,00 грн. упродовж трьох днів з моменту підписання сторонами даного договору; оплата у розмірі 69 600 грн. упродовж трьох місяців рівними частинами, а саме: до 15 жовтня 2014 р. 23 200,00 грн., до 15 листопада 2014 р. 23 200,00 грн., до 15 грудня 2014 р. 23 200,00 грн. (п. 2.2.1, п. 2.2.2 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р.), відтак, оплата не повязана зі строками підписання акту прийому-передачі виконаних робіт і товару, а також з виконанням п. 4.3 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. Крім того, відповідач не надав доказів звернення до позивача щодо виконання п. 4.3 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. До того ж, договором № 0109/14 від 01.09.2014 р. не встановлено відповідальність за його невиконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі наведеної норми позивач просить стягнути з відповідача 1 069,44 грн. 3 % річних. Вимога позивача про стягнення з відповідача 1 069,44 грн. - 3 % річних є обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи та підлягає до задоволення.

Щодо розгляду позовних вимог в частині стягнення втрат від інфляції на суму 37 909,19 грн. суд виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві, поданою на адресу суду 22.04.2015 р., позивач просить стягнути з відповідача 161 367,28 грн., з них: 146 500,00 грн. основного боргу з врахуванням курсової різниці, 13 797,84 грн. пені, 1 069,44 грн. 3 % річних, судові витрати покласти на відповідача.

18.05.2015 р. на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 183 627,28 грн., з них: 168 760,00 грн. основного боргу з врахуванням курсової різниці, 13 797,84 грн. пені, 1 069,44 грн. 3 % річних.

23.06.2015 р. представник позивача подав на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 131 376,47 грн., з яких: 78 600,00 грн. основного боргу без врахування курсової різниці, 13 797,84 грн. - пені, 1 069,44 грн. - 3% річних, 37 909,19 грн. - втрат від інфляції, судовий збір покласти на відповідача, повернути позивачу судовий збір у звязку із переплатою суми судового збору. Відтак, позивач заявою про зменшення позовних вимог предявив нову позовну вимогу про стягнення з відповідача 37 909,19 грн. - втрат від інфляції.

22.04.2015 р. на адресу суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс до відповідача: Приватного підприємства Зелений Гай про стягнення заборгованості на суму 161 367,28 грн. Ухвалою суду від 27.04.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 18.05.2015 р. 18.05.2015 р. в судовому засіданні оголошено зміст позовних вимог, заслухано представників позивача та представника відповідача та розпочато розгляд справи по суті. Пунктом 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи). Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Враховуючи те, що позивач заявою про зменшення позовних вимог предявив нову позовну вимогу про стягнення з відповідача 37 909,19 грн. - втрат від інфляції, після початку розгляду справи по суті, тобто змінив предмет позову, суд вважає за необхідне в частині стягнення 37 909,19 грн. втрат від інфляції позов залишити без розгляду.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши зібрані у справі докази, вислухавши думку представників позивача та представника відповідача, cуд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 13 797,84 грн. пені, 1 069,44 грн. 3 % річних є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення. У частині стягнення основного боргу на суму 78 600,00 грн., суд вважає за необхідне провадження у справі припинити, а в частині стягнення 37 909,19 грн. втрат від інфляції позов залишити без розгляду.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, суд, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладає судові витрати на відповідача в розмірі 1 869,34 грн.

Відповідно до абз. 6 ст. 84 ГПК України в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Враховуючи переплату позивачем суми судового збору, суд вважає за необхідне повернути позивачу: Товариству з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс з Державного бюджету України 6 048,97 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 141 від 05.03.2015 р. на суму 7 918,31 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 1, 12, 33, 34, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 81, 82, 82-1, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з відповідача: Приватного підприємства Зелений Гай, (81634, Львівська область, Миколаївський район, с. Розвадів, вул. П. Сагайдачного, 72; код ЄДРПОУ № 30418517) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс (82600, Львівська область, Сколівський район, м. Сколе, вул. Героїв Маківки, 4; код ЄДРПОУ № 32003437) 13 797,84 грн. пені, 1 069,44 грн. 3 % річних, 1 869,34 грн. судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу на суму 78 600,00 грн.

4. В частині стягнення 37 909,19 грн. втрат від інфляції позов залишити без розгляду.

5. Повернути позивачу: Товариству з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс (82600, Львівська область, Сколівський район, м. Сколе, вул. Героїв Маківки, 4; код ЄДРПОУ № 32003437) з Державного бюджету України 6 048,97 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 141 від 05.03.2015 р. на суму 7 918,31 грн. у звязку із переплатою суми судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

У судовому засіданні 02.07.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складений та підписаний 07.07.2015 р.

Суддя Гутьєва В.В.