ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р.Справа № 916/580/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ПП «Поділля» - Гафійчук С.Д. - за довіреністю;

від ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» - не з'явився;

від ВАТ «Красилівське РТП» - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Поділля»

на рішення господарського суду Одеської області від 25 березня 2015 року

по справі №916/580/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМПІЯ-О»

до Приватного підприємства «Поділля»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ВАТ «Красилівське ремонтно-транспортне підприємство»

про визнання права власності

Сторони та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 07.07.2015р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛІМПІЯ-О» (надалі - позивач, ТОВ «ОЛІМПІЯ-О») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства «Поділля» (надалі - відповідач, ПП «Поділля»), в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.03.2015р. та 20.03.2015) просило суд визнати за ним право власності на котедж для відпочинку літ. «Ш», площею 319,1кв.м., їдальню літ. «Ч», площею 663,1кв.м., літній бар (навіс) літ « 1Х», площею 275,10кв.м., розташовані за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, вул. Приморська б/н, стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.11.2014р. між ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» та ПП «Поділля» було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна. Проте станом день подання позову директор ПП «Поділля» Путь І.М. ухиляється від надання необхідних документів для нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу незважаючи на те, що кошти за нерухоме майно у розмірі 420000грн. йому були передані позивачем 11.11.2014р.

З посиланням на норми ч.1 ст.328, ст.ст.220, 328,334,655 ЦК України позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

10.03.2015р. ПП «Поділля» подало місцевому господарському суду заперечення на позов, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що при укладенні договору купівлі-продажу та при формуванні ціни на об'єкт, відповідач виходив з курсу долара по відношенню до гривні як 1 до 14, тоді як на момент розгляду позовних вимог курс долара США по відношенню до гривні значно виріс, у зв'язку з чим сплачена позивачем вартість майна у гривнях підлягає збільшенню з урахуванням різниці курсу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.03.2015р. (суддя Д'яченко Т.Г.) позов задоволено - визнано за ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» право власності на котедж для відпочинку літ. „Ш", площею 319,1 кв. м, їдальню літ. „Ч", площею 663,1 кв. м, літній бар (навіс) літ. „1Х", площею 275,10 кв. м, що розташовані за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, б/н.; стягнуто з ПП «Поділля» на користь ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» 8400грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що ПП «Поділля» є власником 1/1 частин будівель та споруд бази відпочинку «Поділля», що розташована за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, б/н. Повноважним представником ПП «Поділля» - директором та співвласником підприємства Путь І.М. було укладено договір купівлі-продажу від 04.11.2014р., згідно якого ПП «Поділля» прийняло на себе зобов'язання передати у власність ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» за плату частину належного підприємству нерухомого майна. Як встановлено судом, умови договору купівлі-продажу в частині передачі майна та в частині повного розрахунку були повністю виконані сторонами. З огляду на наявність у матеріалах справи доказів, що підтверджують перебування спірного нерухомого майна, як складової бази відпочинку «Поділля» за вищезазначеною адресою у власності ПП «Поділля», наявність у ПП «Поділля» правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташоване спірне майно, а також з урахуванням того, що укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна відбувалось повноважним представником ПП «Поділля», суд дійшов висновку про наявність підстав вважати право ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» на придбане майно: котедж для відпочинку літ. „Ш", площею 319,1 кв. м, їдальню літ. „Ч", площею 663,1 кв. м, літній бар (навіс) літ. „1Х", площею 275,10 кв. м, що розташовані за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, б/н, набутим правомірно.

З посиланням на норми ч.2 ст.16, стст.328,392 ЦК України місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ПП «Поділля» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ПП «Поділля» зазначило, що оскаржене рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з наступних підстав:

- на момент розгляду справи Путь І.М. вже не був директором ПП «ПОДІЛЛЯ», із 10.02.2015р. був призначений Мисюра Г.І., відповідні зміни були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб. Путь І.М. звільнений за намагання позбавити ПП «ПОДІЛЛЯ» частини його нерухомого майна через різні судові справи, необгрунтовані позови та нікчемні договори, зловживаючи своїми повноваженнями, чим завдавав ПП «Поділля» матеріальних збитків. Після звільнення попереднього керівника, він правовстановлюючі документи ПП «Поділля» і досі не передав.

- фактично база відпочинку «ПОДІЛЛЯ» складає площу 1298,3кв.м., за договором купівлі-продажу було продано 1257,3кв.м, отже залишило 41 кв.м. Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу попереднім директором Путь І.М. було продано більшу частину майнового комплексу бази відпочинку «Поділля»;

- законотворцем в нормі 220 ЦК України не надано право судам визнавати дійсними договори купівлі-продажу предметом яких є земельні ділянки, єдині майнові комплекси, житлові будинки (квартири) або інше нерухоме майно, оскільки такий правочин підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації;

- при укладенні договору купівлі-продажу від 04.11.2014 року сторонами не було додержано вимоги ст.ст. 210, 640 ЦК України, такий договір є не вчиненим (не укладеним), а тому не породжує для сторін прав та обов'язків. У зв'язку з тим, що договір від 04.11.2014р. є неукладеним, у позивача на момент звернення до суду із відповідним позовом були відсутні правові підстави вимагати визнання за ним права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину;

- в порушення п.1 Пленуму Вищого Господарського суду України від 23.03.2012р. №6, не надавши належну правову оцінку договору купівлі-продажу від 04.11.2014р. разом із додатком, не проаналізувавши усі істотні умови правочину (а саме предмет договору), не з'ясувавши чи було сторонами при укладенні договору купівлі-продажу, додержано усіх вимог ЦК України, не беручи до уваги те, що договір є неукладеним, судом було винесено незаконне рішення від 25.03.2015р.;

- позивачем до суду не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. В матеріалах справи відсутня інформація, що 28.11.2014р. позивач запрошував відповідача до чітко зазначеного нотаріуса який мав посвідчити договір купівлі-продажу, а відповідач не прийшов;

- суд незрозуміло із яких міркувань при винесенні оскаржуваного рішення визнав за позивачем право власності на котедж для відпочинку літ. «Ш», площею 319,1 кв.м., їдальню літ. «Ч», площею 663,1 кв.м., літній бар (навіс) літ. « 1Х», площею 275,10 кв.м., що розташовані за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська б/н (яка взагалі не значиться в договорі);

- як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єктів нерухомого майна комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Поділля» за адресою Одеська область м. Білгород-Дністровський смт. Затока (район «Центральний») належить на праві приватної власності Міськевич Оксані Володимирівні. Отже, попереднім директором ПП «ПОДІЛЛЯ» Путь І.М. було укладено договір купівлі-продажу у простій письмовій формі на користь ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності іншій особі, яка не укладала договір із Позивачем. В свою чергу, ПП «ПОДІЛЛЯ» в особі директора Путь І.М. не мав жодних правових підстав розпоряджатися нерухомим майно, що Підприємству взагалі не належить.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2015р. відновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну до провадження та призначено її до розгляду.

18.06.2015р. до суду апеляційної інстанції надійшла заява ВАТ «Красилівське РТП» про залучення останнього до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.06.2015р. залучено до участі у справі №916/580/15-г у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ВАТ «Красилівське ремонтно-транспортне підприємство».

23.06.2015р. та 07.07.2015р.ПП «Поділля» подало суду апеляційної інстанції заяви про відмову від апеляційної скарги на підставі ст.100 ГПК України, оскільки ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» в добровільному порядку повернуло нерухоме майно, право власності на яке було визнано за підприємством на підставі оскаржуваного рішення.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.100 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до винесення постанови. Апеляційний господарський суд має право не приймати відмову від скарги з підстав, визначених у частині шостій статті 22 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.22 ГПК України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Третя особа, ВАТ «Красилівське РТП», в заяві від 15.06.2015р. просить суд апеляційної інстанції рішення господарського суду у даній справі від 25.03.2015р. скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові, посилаючись на те, що саме ВАТ «Красилівське РТП» є власником спірного нерухомого майна, проте не може зареєструвати право власності на нього без скасування незаконного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не приймає відмову ПП «Поділля» від апеляційної скарги на рішення господарського суду від 25.03.2015р., оскільки судом під час апеляційного перегляду було встановлено, що рішення по справі може вплинути на права і охоронювані законом інтереси ВАТ «Красилівське РТП», а отже прийняття відмови від апеляційної скарги порушує охоронюваний процесуальним законом інтерес третьої особи на перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» та ВАТ «Красилівське РТП» своїх представників в засідання суду апеляційної інстанції не направили, незважаючи на те, що про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04.11.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімпія О» (Покупець) та Приватним підприємством «Поділля» (Продавець) у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до п.1 якого: продавець продає належне йому на праві власності нерухоме майно (вказане у п.1.4 даного Договору), а Покупець приймає його у власність та сплачує за дане майно суму 420000грн. (п.1.1 Договору); сума за даним договором передається Продавцю в день нотаріального посвідчення даної угоди, тобто 28.11.2014р. (п.1.2 Договору), склад майна, що продається за даним договором: 1. Котедж для відпочинку літ.Ш, площею 319,1кв.м., їдальня літ. «Ч», площею 663,1кв.м., літній бар (навіс) літ «Х», площею 275,10кв.м. (п.1.3 Договору)

10.12.2014р. ТОВ «Олімпія О» (Покупець) та ПП «Поділля» (Продавець) підписали Додаток до Договору купівля-продажу від 04.11.2014р., відповідно до умов якого вирішили викласти п.1 Договору в наступній редакції: Продавець продає належне йому на праві власності нерухоме майно (вказане у п.1.4 даного Договору), а Покупець приймає його у власність та сплачує за дане майно суму 420000грн. (п.1.1 Договору); сума за даним договором передається Продавцю в день нотаріального посвідчення даної угоди, тобто 28.11.2014р. (п.1.2 Договору); склад майна, що продається за даним договором: 1. Котедж для відпочинку літ.Ш, площею 319,1кв.м., їдальня літ. «Ч», площею 663,1кв.м., літній бар (навіс) літ « 1Х», площею 275,10кв.м. (п.1.3 Договору); місцезнаходження майна: Одеська обл., смт.Затока, міста Білгород-Дністровського, Центральний район.

В матеріалах справи міститься акт прийому передачі від 11.11.2014р. (а.с.23), відповідно до якого ПП «Поділля» передало, а ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» прийняло у власність: Котедж для відпочинку літ.Ш, площею 319,1кв.м., їдальня літ. «Ч», площею 663,1кв.м., літній бар (навіс) літ «Х», площею 275,10кв.м.

Кошти в сумі 420000грн. передані директору ПП «Поділля» покупцем у повному обсязі в якості оплати за придбане майно, про що складено Акт прийму-передачі грошових коштів від 11.11.2014р.

ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» при зверненні до суду стверджувало, що 11.11.2014р. сплатило директору ПП «Поділля» Путь І.М. обумовлену Договором купівлі-продажу вартість майна, а саме 420000грн. та одночасно сторонами Договору було підписано Акт прийому передачі нерухомого майна. Тобто ТОВ „ОЛІМПІЯ-О" своєчасно та в повному обсязі виконало свої зобов'язання за Договором купівлі-продажу 04.11.2014, проте ПП «Поділля» ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору, що зумовлює необхідність звернення до суду із позовом на підставі ст.220 ЦК України про визнання договору дійсним та визнання права власності.

Приймаючи оскаржене рішення, господарський суд Одеської області дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з того, що ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» право власності на придбане спірне майно набуто правомірно.

З таким висновком місцевого господарського суду погодитись не можна з огляду такого.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із ст.220 ЦК України, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.640 ЦК України встановлено: договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Виходячи з положення ч.3 ст.640 ЦК України, норма ч.2 ст.220 ЦК України не може бути застосована до договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які не посвідчені нотаріально, оскільки відсутність нотаріального посвідчення договору означає, що він не є вчиненим (не укладений), тобто є таким, що не відбувся.

Суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норму ч.1 ст.392 ЦК України, оскільки позов про визнання права власності може бути поданий виключно власником майна з метою усунення невизначеності у відносинах з особами, які не визнають чи оспорюють право власності позивача, а не з метою набуття права власності за рішенням суду.

ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» не було та не є власником спірного майна, тому відсутні законні підстави для визнання його права власності на це майно за нормою ч.1 ст.392 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» немає правовстановлюючого документа (титула) на нерухоме майно у складі бази відпочинку «Поділля», оскільки договір від 04.11.2014р. є неукладеним, отже підставою виникнення будь-яких прав і обов'язків, у тому числі права власності на майно, слугувати не спроможний.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив про те, що в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують перебування спірного нерухомого майна, як складової бази відпочинку «Поділля» за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, б/н у власності Приватного підприємства «Поділля».

Як вбачається з матеріалів справи, на а.с.102 наявна копія свідоцтва про право власності №24304745 від 16.07.2014р., відповідно до якого ПП «Поділля» є власником будівель та споруд бази відпочинку «Поділля», загальною площею 1298,3кв.м., що розташовані за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, вул.Приморська, будинок б/н.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015р. у справі №822/3474/14, крім іншого, визнано протиправним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №24304745, видане 16.07.2014р. реєстраційною службою Білгород-Дністровського районного управління юстиції в Одеській області на будівлі та споруди бази відпочинку «Поділля», які знаходяться за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, вул.Приморська, будинок б/н; зобов'язано реєстраційну службу Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області скасувати державну реєстрацію права власності за Приватним підприємством «Поділля», проведену за №03, на будівлі та споруди бази відпочинку «Поділля», які знаходяться за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, вул.Приморська, будинок б/н.

Отже в судовому порядку встановлено, що ПП «Поділля» не є особою, яка правомірно набула право власності на нерухоме майно.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує порушення норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення господарським судом Одеської області - ст.ст.328,392 ЦК України, що призвело до визнання за ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» права власності на нерухоме майно у складі бази відпочинку «Поділля» без законних на те підстав.

Щодо доводів третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВАТ «Красилівське ремонтно-транспортне підприємство» колегія суддів, обґрунтувавши підстави його залучення до участі у справі в ухвалі від 23.06.2015р., не вважає за необхідне надавати оцінку доводам третьої особи, які не входять до предмету доказування у спорі між ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» та ПП «Поділля».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів скасовує оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 25.03.2015р. у зв'язку із невідповідністю висновків суду обставинам, що мають значення для вирішення спору, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОЛІМПІЯ-О».

Витрати із сплати судового збору за подання позову згідно ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у сумі 4200грн. за подання апеляційної скарги покладаються на ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» з їх відшкодуванням ПП «Поділля».

Керуючись ст.ст.49,99,101-103-105 ГПК України, колегія суддів, ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 25.03.2015р. у справі №916/580/15-г скасувати.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «ОЛІМПІЯ-О» відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМПІЯ-О» на користь Приватного підприємства «Поділля» 4200грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13.07.2015р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.