ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" липня 2015 р. Справа № 918/470/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Володимирецької районної спілки споживчих товариств

про стягнення збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов договору в сумі 3 415 115 грн. 00 коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 15.05.2015 р.);

Від відповідача: Захарчук П.М. (довіреність № 38 від 25.05.2015 р.);

Статті 20, 22 ГПК України представникам сторін роз'яснені.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Рівненської області з позовом до Володимирецької районної спілки споживчих товариств про стягнення збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов договору в сумі 3 415 114,00 грн.

Ухвалою суду від 15 травня 2015 року судом порушено провадження у справі № 918/470/15, розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 02 липня 2015 року розгляд справи відкладено на 13 липня 2015 року.

13 липня 2015 року в судовому засіданні Володимирецькою районною спілкою споживчих товариств подано суду заяву про припинення провадження у справі, в якій відповідач наполягає на вирішенні спору саме третейським судом. При цьому, посилається на письмову угоду у вигляді третейського застереження в Договорі оренди № 9 від 02.04.2014 р.

Представник позивача проти задоволення поданої відповідачем заяви та припинення провадження у справі заперечив.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 12 травня 2015 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Володимирецької районної спілки споживчих товариств з вимогою про стягнення збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов договору в сумі 3 415 114,00 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, 02 квітня 2014 року між Володимирецькою районною спілкою споживчих товариств та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди № 9 (далі - договір), за умовами якого Володимирецька районна спілка споживчих товариств, як орендодавець, передає, а підприємець ОСОБА_1, як орендар, приймає у тимчасове платне користування приміщення позначене на плані № 1-2 на першому поверсі торгового центру "Рікос", площею 7,0 (сім) метрів квадратних, що знаходиться за адресою: Рівненська область, смт. Володимирець, вул. Поштова, 19, згідно з актом прийняття-передачі основних засобів, що є невід'ємною частиною даного договору (далі - об'єкт оренди).

Відповідно до пункту 3.1.1. названого вище договору, орендодавець (відповідач) зобов'язується передати у користування орендарю об'єкт оренди на умовах і в строк, передбачені цим договором.

Згідно з актом прийняття-передачі до договору, орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору в строкове платне користування приміщення позначене на плані № 1-2 на першому поверсі торгового центру "Рікос", площею 7,0 (сім) метрів квадратних, що знаходиться за адресою: Рівненська область, смт. Володимирець, вул. Поштова, 19.

Договір та акт скріплено печатками та підписами уповноважених представників сторін.

Серед обов'язків орендодавця, визначених пунктом 3.1.2. договору, вказаний його обов'язок обладнати об'єкт оренди сучасними засобами охорони від несанкціонованого проникнення сторонніх осіб і засобами протипожежної сигналізації, а також організувати цілодобову охорону об'єкта оренди за власний рахунок.

Відповідно до пункту 8.5. договору сторони визначили, що крім сплати неустойки, сторона, що порушила зобов'язання за цим договором, зобов'язана відшкодувати іншій стороні всі збитки, заподіяні таким порушенням.

У позовній заяві позивач зазначив, що у орендованому приміщенні здійснює господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі ювелірними виробами.

Як встановлено судом з витягу з кримінального провадження № 0001152 та повідомлення Кузнецовського міського відділу УМВС України в Рівненській області від 11.06.2015 року, в ніч з 09 грудня на 10 грудня 2014 року в смт. Володимирець, невідома особа, через вікно ТЦ "Рікос", який знаходиться по вул. Поштовій, 19, проникла в середину приміщення та шляхом пошкодження гіпсокартонної стіни, проникла до магазину "Золото Срібло", звідки викрала золоті та срібні прикраси, що належать приватному підприємцю ОСОБА_1. Як вказала потерпіла їй завдано матеріальний збиток на загальну суму 3 415 114,00 грн. За вказаним фактом Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України. Станом на 11.06.2015 року досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення будь-кому із осіб не вручалось, кінцевого процесуального рішення за результатами розгляду даного кримінального провадження не приймалось.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Положеннями статті 767 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець зобов'язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов'язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею.

За правилами частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору оренди, мають майновий характер, в силу яких кожна зі сторін була управнена користуватись правами та була зобов'язана виконувати обов'язки визначені сторонами у диспозитивний спосіб саме на основі спільного правочину.

Звертаючись до суду з позовною заявою Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 вказує, що орендодавець, всупереч взятим на себе договірним зобов'язанням, належним чином не виконав умов договору в частині обов'язку обладнати об'єкт оренди сучасними засобами охорони від несанкціонованого проникнення сторонніх осіб та забезпечити цілодобову охорону (пункт 3.1.2. договору), що стало наслідком крадіжки майна позивачки та спричинення їй збитків.

Виходячи зі змісту позовних вимог, суд приходить до висновку, що підставою, за якою мотивуються позовні вимоги, є невиконання (неналежне виконання) відповідачем обов'язків за договором оренди № 9 від 02 квітня 2014 року. А саме, на думку позивача, відповідач, у порушення договірних зобов'язань, не виконав обов'язок щодо обладнання об'єкта оренди сучасними засобами охорони від несанкціонованого проникнення сторонніх осіб та забезпечення цілодобової охорони орендованого приміщення, передбачений пунктом 3.1.2. договору.

Таким чином, спір щодо стягнення збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов договору виник саме на підставі договірних відносин, що існували між сторонами на час виникнення спору.

Водночас, згідно із положеннями пункту 8.11. договору, будь-який спір, що виникає щодо цього договору або у зв'язку із ним, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Третейського суду при Рівненській облспоживспілці (33028, м. Рівне, вул. Чорновола, 13). Сторони погодились з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись регламент та Положення Третейського суду при Рівненській облспоживспілці.

Частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (частина 1 статті 5 Закону України "Про третейські суди").

Як врегульовано частинами 1, 4, 5 статті 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, що закріплено у пункті 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 6 Закону України "Про третейські суди", третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов'язаних з державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; справ у спорах, що виникають з трудових відносин; справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Судом встановлено, що даний спір виник із господарських правовідносин, має договірне походження та не відноситься до тих категорій спорів, які не можуть розглядатись в третейських судах.

Як свідчать встановлені судом обставини у даній справі, сторонами укладено третейську угоду, яка відображена у формі третейського застереження в пункті 8.11. договору оренди № 9 від 02 квітня 2014 року відповідно до якого, будь-який спір, що виникає щодо цього договору або у зв'язку із ним, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Третейського суду при Рівненській облспоживспілці.

Згідно з приписами пункту 5 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейському суду.

Суд враховує роз'яснення Вищого господарського суду України, наведені у пунктах 4.2., 4.2.3. постанови пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Провадження у справі підлягає припиненню, якщо при розгляді справи буде встановлено, що є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 ГПК). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то: у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім; у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною та не визнавалася недійсною, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Таким чином, з огляду на той факт, що на момент порушення провадження у даній справі, сторонами укладено письмову угоду у вигляді третейського застереження у договорі оренди, який є чинним та в судовому порядку не визнавався недійсним, суд констатує, що відповідач мотивовано звернувся із заявою про припинення провадження у даній справі, посилаючись на вказану угоду. Суд встановив, що самі положення договору оренди № 9 від 02 квітня 2014 року покладено в основу підстав виникнення договору.

З огляду на наведене, провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 5 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись положеннями статей 80, 86 Господарського процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Провадження у справі № 918/470/15 припинити.

Суддя Качур А.М.