ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" липня 2015 р.Справа № 916/844/15-г

За позовом: Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк";

До відповідача: Кодимської районної державної адміністрації Одеської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю " 36,6"

про стягнення 312156,44 грн.;

Головуючий - Погребна К.Ф.

Судді - Рога Н. В.

Горячук Н.О.

В судових засіданнях приймали участь представник

Від позивача: Сухінін С.В. - довіреність;

Васильєва К.В. - довіреність;

Від відповідача: Кучеренко О.І. - довіреність;

Від третьої особи: не з'явився.

В судовому засіданні 09.07.2015р. приймали участь представники:

Від позивача: Васильєва К.В. - довіреність;

Від відповідача: не з'явився.

Від третьої особи: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Кодимської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення заборгованості в розмірі 312156,44 грн., яка складається з 16416,37грн. простроченої заборгованості за кредитом, 110627,38 простроченої заборгованості за відсотками та 185112,69грн. заборгованості з пені.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.03.2015р. було порушено провадження по справі №916/844/15-г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.03.2015р. до участі у справі №916/844/15-г в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю " 36,6".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.04.2015р. строк розгляду справи №916/844/15-г був продовжений на п'ятнадцять днів, в порядку ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2015р. справу №916/844/15-г призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Одеської області.

Згідно автоматизованої системи документообігу суду та розпорядженням керівника апарату суду №494 від 12.05.2015р., справу №916/844/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Погребна К.Ф., суддя Рога Н.В., суддя Літвінов С.В., які своєю ухвалою від 13.05.2015р. прийняли відповідну справу до свого провадження із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги перебування судді Літвінова С.В. з 08.06.2015р. на лікарняному, згідно автоматизованої системи документообігу суду та розпорядженням керівника апарату суду №657 від 08.06.2015р., справу №916/844/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Погребна К.Ф., суддя Рога Н.В., суддя Горячук Н.О., які своєю ухвалою від 09.06.2015р. прийняли відповідну справу до свого провадження із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання з'являвся, надав відзив на позов відповідно якого позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними посилаючись на те, що порука відповідача за зобов'язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю " 36,6" перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" за кредитним договором від 26.11.2003 року за №707 припинилась в силу частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, в зв'язку з чим просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судові засідання не з'являвся, про причини свого нез'явлення суд не повідомив, письмових пояснень по суті позовних вимог до суду не надав.

Справа розглядається в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 09.07.2015р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

26.11.2003 року між ПриватБанком та Товариством з обмеженою відповідальністю "36,6" було укладено кредитний договір № 707, відповідно до умов п. 1.1. якого Банк зобов'язався надати Позичальнику в строк до 26.11.2004 року кредит у вигляді поновленої кредитної лінії з загальним лімітом в сумі 137000 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісійної винагороди, а також пені у випадку неналежного виконання своїх зобов'язань в строки та в розмірі, що передбачені п.п. 1.3., 2.2.2., 2.2.3., 5.1. цього договору.

Пунктом 6.1 Кредитного договору № 707 від 26.11.2003 р. передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань.

30.04.2009р. Загальними зборами акціонерів ПриватБанку було прийнято рішення про зміну типу Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та 17.07.2009 року було проведено відповідну реєстрацію змін.

Позивач вказує, що на виконання умов кредитного договору свої зобов'язання виконав, надавши кредитні кошти Позичальнику.

Проте Позичальник повернення грошових коштів, наданих у кредит, та відсотків за їх користування у відповідності до вимог Кредитного договору не здійснив, чим порушив порядок виконання покладених на нього зобов'язань.

Внаслідок зазначених дій Позичальника за кредитним договором за період з 27.11.2003 року то 21.01.2015 року виникла заборгованість, що не була погашена у встановлені кредитним договором строки, тобто прострочена заборгованість, в розмірі 312156,44 грн., і складається з наступного:

прострочена заборгованість за кредитом - 16416,37 грн.;

прострочена заборгованість за відсотками - 110 627,38 грн.;

заборгованість з пені - 185112,69 грн.;

19.03.2004 року в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 707 між, Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та Кодимською районною державною адміністрацією був укладений договір поруки № 707/Р/З.

Згідно п. 1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором №707 від 26.11.2003 року в обсязі основного боргу, відсотків, штрафів, пені.

Відповідний договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та припиняється в порядку передбаченому ст. 194 ЦК України.

22.01.2015 року Позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою погасити заборгованість в сумі 312156,44грн., проте зазначена претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

За посланнями позивача, підтвердженням кредитних правовідносин також є рішення Апеляційного суду Одеської області від 29.02.2012 року № 22ц/1590/25/2012 яким встановлено отримання ТОВ "36,6" кредиту у вигляді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 137 000 грн., яке до теперішнього часу не виконано.

Посилаючись на вищенаведені обставини, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось з відповідним позовом до суду про стягнення з Кодимської районної державної адміністрації Одеської області як поручителя за кретином договором №707 від 26.11.2003р. заборгованості за відповідним кредитним договором.

Так, проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладену їх правову позицію, суд, не вбачає підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог з огляду на наступні положення законодавства.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав є договори.

За змістом ч.1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПриватБанком та Товариством з обмеженою відповідальністю "36,6" було укладено кредитний договір № 707.

Відповідно до умов п. 1.1. якого Банк зобов'язався надати Позичальнику в строк до 26.11.2004 року кредит у вигляді поновленої кредитної лінії з загальним лімітом в сумі 137000 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісійної винагороди, а також пені у випадку неналежного виконання своїх зобов'язань в строки та в розмірі, що передбачені п.п. 1.3., 2.2.2., 22.3., 5.1. цього договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором №707 від 26.11.2004 року, 19.03.2004 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та Кодимською районною державною адміністрацією був укладений договір поруки № 707/Р/З., згідно умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором №707 від 26.11.2003 року в обсязі основного боргу, відсотків, штрафів, пені.

Порука за своєю правовою природою є видом забезпечення виконання зобов'язання (частина 1 статті 546, частина 2 статті 553 ЦК України).

Забезпечувальні засоби дають можливість кредитору отримати майнове задоволення у випадку неналежного виконання основного зобов'язання боржником.

Юридична природа видів забезпечення виконання зобов'язань виключає можливість їх самостійного виникнення та існування, оскільки вони виступають як акцесорні (похідні, додаткові) зобов'язання. Акцесорне зобов'язання залежить від основного зобов'язання, і відповідно не може існувати самостійно без останнього.

У розрізі кредитних правовідносин, порукою забезпечується виконання позичальником свого зобов'язання за кредитним договором (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Так, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).

При цьому, хоча порука і є акцесорним зобов'язанням, законом передбачені підстави її припинення як пов'язані з припиненням основного зобов'язання, так і з інших підстав, не похідних від основного зобов'язання, але пов'язаних з ним (відмова або прострочення кредитора, переведення боргу тощо).

Пунктом 6 договору поруки передбачено, що відповідний договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та припиняється в порядку передбаченому ст. 194 ЦК України.

Статтею 194 ЦК Української РСР (редакція від 18.07.1963р. №1540-VI) передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох місяців з дня настання строку зобов'язання не пред'явить позову до поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений, або визначений моментом вимоги, то при відсутності іншої угоди відповідальність поручителя припиняється після закінчення одного року з дня укладення договору поруки.

За приписами частини 4 ст. 559 ЦК України (редакція від 16.01.2003р. №435-IV на момент укладання договору поруки), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За приписами статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з частиною 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до висновків наведених у Постанові судової палати у цивільних Верховного суду України від 17.09.2014р. №6-53це14 визначено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на наведене, для визначення строку дії Договору поруки підлягають застосуванню норми частини 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 21.05.2012 № 3/43/2011/5003).

Верховний Суд України у постанові від 23.05.2012 у справі № 6-33цс12 вказав, за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Дана постанова Верховного Суду України прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції частини 4 статті 559 ЦК України, і відповідно до частини 1 статті 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Аналогічної правової позиції щодо припинення поруки та застосування статті 251, та частини 4 статті 559 ЦК України Верховний Суд України також притримується в своїх постановах від 18.07.2012 № 6-78цс12 та від 21.05.2012 № 6-48цс11.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином, оскільки зазначення в п. 6 Договору поруки про його дію відповідно до вимог ст. 194 ЦК (ст. 559 ЦК редакція на момент укладання) , то позивач у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України мав звернутися до відповідача як поручителя з вимогою про виконання його зобов'язань за Договором поруки не пізніше ніж протягом 6 місяців після того, як позичальник прострочив виконання основного зобов'язання на користь позивача.

Отже враховуючи вищенаведене, суд доходить висновків, що оскільки пунктом 1.3 кредитного договору №707 від 26.11.2003р., визначено термін виконання основного зобов'язання, а саме термін повернення кредиту як 26.11.2004р., а позивач звернуся до відповідача як до поручителя з вимогою про сплату заборгованості лише 21.05.2015р. (претензія від 21.05.2015р.), тобто зі значним пропуском шестимісячного строку після дати дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором, тому порука відповідача за Договором поруки від 19.03.2004 за № 707/р/3 припинилася до надсилання йому вимоги позивача 21.05.2015р. і є припиненою на момент вирішення цієї справи, що є підставою для відмови в позові.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задоволенню судом не підлягають.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 13 липня 2015 р.

Головуючий К.Ф. Погребна

Суддя Н.В. Рога

Суддя Н.О. Горячук