РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/9929/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070 (адреса для листування: вул. Костянтинівська, 73, м. Київ, 04080)

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно - страхова компанія" (вул. Борщагівська, 145, м. Київ, 03056)

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 3972,76 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Представники сторін:

Від позивача: Гусев П.В. - представник, довіреність вих.№4130/18 від 22.12.2014;

Від відповідача: не з'явились;

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями ""Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно - страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 4 972,76 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №ПРБ131949Га/13к-03 від 23.05.2013 та страхового акту №1.002.13.13354/VESKO42645 від 03.12.2013 страхувальнику страхове відшкодування в сумі 8972,76 грн., він набув згідно ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 порушено провадження у справі № 910/9929/15 та призначено до розгляду на 14.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 03.06.2015.

У судові засідання 14.05.15 р. та 03.06.15 р. з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у вказані судові засідання не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 14.05.15 р. та 03.06.15 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 059, 531.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача в судові засідання 14.05.15 р. та 03.06.15 р. суд не повідомлено.

До початку судового засідання 14.05.2015 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі надійшло клопотання вих. № 1103/2 від 05.05.2015 про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 03.06.2015 від МТСБУ надійшов лист вих. № 7/2-28/14818 від 22.05.2015 з інформацією щодо полісу № АС 7376099, яку долучено судом до матеріалів справи.

Крім того до початку судового засідання 14.05.15 р. від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання № 4342 від 13.05.15 р. про долучення документів до матеріалів справи та відкладення розгляду справи. Клопотання судом задоволено, документи до матеріалів справи долучені.

Також до початку судового засідання 03.06.15 р. представником позивача через канцелярію суду подано заяву про зменшення позовних вимог вих. №1190/2 від 28.05.2015, в якій позивач зменшує розмір позовних вимог на 1000,00 грн., тобто в розмірі, що дорівнює розміру франшизи за Полісом № АС/7376099, просить стягнути з відповідача 3972,76 грн. в порядку регресу та витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.. Заяву долучено судом до матеріалів справи.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву № 1190/2 від 28.05.15 р. про зменшення позовних вимог до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань 14.05.15 р. та 03.06.15 р. від відповідача до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 20.04.15 р. та 14.05.15 р. , відповідачем суду не надані.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем суду не надано.

Згідно пункту 2.3. постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань 14.05.15 р. та 03.06.15 р. клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 03.06.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

23 травня 2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик за договором, позивач у справі) та гр. Авдєєвою Ганною Сергіївною (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №ПРБ131949Га/13к-03 (далі - Договір страхування), згідно з яким страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 5 Договору страхування забезпечений транспортний засіб: автомобіль марки Hyundai Accent, 2013 року випуск. Безумовна франшиза - 708,00 грн. у зв'язку із збитками в ДТП (п. 10.2 Договору страхування). Строк дії Договору страхування визначений з 24.05.2013 по 23.05.2014 (п. 18 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено частини 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст.354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 23 Договору страхування окремим страховим випадком визначене виникнення пошкоджень транспортного засобу чи втрата транспортного засобу внаслідок однієї з подій, зазначених в п.24.2 Договору як страхові ризики, серед яких, зокрема, і збитки внаслідок ДТП.

Пунктом 24.1 Договору страхування за умовами цього договору страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 24.2 договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов'язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати згідно з п. 33.1, п. 33.2 договору в результаті настання страхового випадку.

Згідно первинної та розгорнутої довідки ДАІ (відомість № 9304783 про дорожньо-транспортну пригоду, сформована 31.01.2014 АІПС ДТП) 20 листопада 2013 в м. Києві по вул. Заболотного, 124 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АА8307МТ, власником якого є Авдєєва Г.С., під керуванням водія гр. Сергієнко А.Д., та транспортного засобу марки VOLKSWAGEN POLO, державний реєстраційний номер АА0980СО, власником якого є Сергієнко Н.М., під керуванням водія Дахно І.М. який, керуючи вказаним транспортним засобом, не дотримався безпечної дистанції руху та здіснив зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АА8307МТ, в результаті якого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Як вбачається із п.п.9.2, 24.2.2 Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №ПРБ131949Га/13к-03 від 23.05.2013 дана ДТП визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

21.11.13 р. власник транспортного засобу Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АА8307МТ гр. Авдєєва Г.С. звернулась до Приватного акціонерного товариства "АХА Страхування" із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, копі якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до п.14.1 Договору страхування умови виплати страхового відшкодування визначаються на базі СТО за вибором страховика.

Згідно п. 28.10 Договору страхування при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків СТО (згідно з умовами п. 28.11 Договору страхування).

Пунктом 28.11.3 Договору страхування визначено, що при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО за вибором страховика. Страховик гарантує якість ремонту на вибраній ним СТО, а саме: зобов'язується за обґрунтованими претензіями страхувальника відшкодувати витрати, пов'язані з усуненням дефектів внаслідок неякісного ремонту.

Згідно з п. 28.14 Договору страхування при визнанні страховиком події "страховим випадком" страхове відшкодування виплачується протягом 10 робочих днів з дня складання страхового акту.

У відповідності до рахунку - фактури № КР-0000910 від 21.11.13 р. ТОВ «Автоком Кузовний Ремонт» , копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АА8307МТ та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів складає 9680,76 грн., в т.ч. ПДВ.

Перебування ТОВ «Автоком Кузовний Ремонт» в статусі платника ПДВ на час проведення ремонту та виставлення вказаного рахунку - фактури підтверджується копією свідоцтва платника ПДВ серії А № 359993, копія якого наявна матеріалах справи.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" складено та підписано Страховий акт №1.002.13.13354/VESKO42645 від 03.12.2013 за Договір добровільного страхування наземного транспорту №ПРБ131949Га/13к-03 від 23.05.2013 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована згідно Договору як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику - гр. Авдєєвій Г.С. страхового відшкодування в сумі 8972,76 грн., яка становить різницю між визначеною у рахунку - фактурі ТОВ «Автоком Кузовний Ремонт» № КР-0000910 від 21.11.13 р. вартістю робіт та матеріалів в сумі 968,76 грн. та франшизою визначеною позивачем відповідно до п. 10.2 Договору страхування у розмір 708,00 грн..

У відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №ПРБ131949Га/13к-03 від 23.05.13 р. сума страхового відшкодування в розмірі 8972,76 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" на розрахунковий рахунок СТО - ТОВ «Автоком Кузовний Ремонт» згідно рахунку - фактури № КР-0000910 від 21.11.13 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 75804 від 04.12.13 р. на відповідну суму.

Заперечень щодо факту та розміру виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №ПРБ131949Га/13к-03 від 23.05.2013, а також перебування отриманих автомобілем Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АА8307МТ пошкоджень у причинно - наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 20 листопада 2013 року, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання ПАТ "Страхова компанія «АХА Страхування»» умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №ПРБ131949Га/13к-03 від 23.05.13 р., а саме виплати страхового відшкодування в сумі 8972,76 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - гр. Авдєєвій Г.С. шляхом перерахування вартості відновлювального ремонту належного страхувальнику застрахованого автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АА8307МТна розрахунковий рахунок СТО ТОВ «Автоком Кузовний Ремонт», яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність Страхового акту №1.002.13.13354/VESKO42645 від 03.12.2013 та платіжного доручення № 75804 від 04.12.2013 на суму 8972,76 грн. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.12.2013 у справі № 752/21135/13-п (провадження №3/752/7807/13) встановлено, що гр.Дахно І.М.. порушено п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124. КУпАП, у зв'язку з чим останню притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн..

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" виникло право зворотної вимоги (регресу) до гр. Козловця А.В., власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO, державний реєстраційний номер АА0980СО, водій якого гр. Дахно І.М. винний у вчиненні ДТП.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст.6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно отриманої судом на запит від 14.05.15 р. по справі № 910/9929/15 інформації від Моторного (транспортного) страхового бюро України в листі № 7/2-28/14818 від 22.05.15 р., що станом на дату вчинення ДТП 20.11.2013 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки VOLKSWAGEN POLO, державний реєстраційний номер АА0980СО за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - громадянином Козловцем А.В. в Приватному акціонерному товаристві "Українська охоронна страхова компанія" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №7376099 (далі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 1000,00 грн. Вказаний Поліс був чинним станом на 20.11.13 р., тобто на момент скоєння ДТП.

З огляду на вищевикладене, у ПАТ "СК "АХА Страхування" як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договір добровільного страхування наземного транспорту №ПРБ131949Га/13к-03 від 23.05.13 р. в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному полісом АС №7376099 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право зворотної вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - ПАТ "Українська страхова група" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 1801/2 від 20.05.2014 на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу в сумі 8972,76 грн.

У відповідь на зазначену регресну вимогу відповідач листом № 8176 від 11.09.2014 повідомив позивача про намір розглянути вказані регресні вимоги після надіслання позивачем повторно належним чином завірених документів та розбірливих фото пошкоджених запасних частин транспортного засобу, звіту експерта про визначення вартості матеріального збитку (з фото додатками), договору про надання послуг укладеного ТОВ "Універсальна Колекторська група", а також акту виконаних робіт.

Листом вих. №9/2 від 19.09.2014 позивач знову звернувся до відповідача стосовно відшкодування заподіяної шкоди у порядку регресу у сумі 8972,76 грн..

В позовній заяві зазначено та відповідачем не заперечувалось, що 25.12.2014 останнім було сплачено позивачеві частину відшкодування у розмірі 4 000,00 грн..

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Отже, оскільки згідно із даними Полісу № АС/7376099 та Договору добровільного страхування наземного транспорту №ПРБ131949Га/13к-03 від 23.05.2013 франшиза становить 1000,00 грн. та 708,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Hyundai Accent, державний реєстраційний номер АА8307МТ матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом № АС/7376099 за спірним страховим випадком, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, правомірно зменшено на розмір франшизи, і, з урахуванням часткової сплати відшкодування в розмірі 4000,00 грн. , становить 3972,76 грн..

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування ПАТ "СК "АХА Страхування" в порядку регресу суми в розмірі 3972,76 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог .

З урахуванням наявності полісу № АС/7376099 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія", до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту №ПРБ131949Га/13к-03 від 23.05.2013 та/або Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС/7376099 або їх окремих положень суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська охоронно-страхова компанія" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, код 23734213) на користь Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, код 20474912) 3 972 (три тисячі дев'ятсот сімдесят дві) грн. 76 коп. страхового відшкодування та 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 10 липня 2015 р.

Суддя А.М. Селівон