ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Справа № 903/744/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М.- головуючого
Коваленка В.М. (доповідач у справі),
Короткевича О.Є.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
на постанову та ухвалувід 15.04.2015 Рівненського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 господарського суду Волинської області
у справі№ 903/744/14 господарського суду Волинської області
за заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська нафтогазова компанія" Товариства з обмеженою відповідальністю "Аветра"
ПроБанкрутство
ліквідаторарбітражний керуючий Григор'єв Валерій Васильович

в судовому засіданні взяв участь представник:

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - Рудяк О.І., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19.08.2014 у справі № 903/744/14 прийнято до розгляду заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська нафтогазова компанія" (далі - ТОВ "Волинська нафтогазова компанія") про порушення справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Аветра" (далі - ТОВ "Аветра"), призначено підготовче засідання суду на 26.08.2014 та зобов'язано арбітражного керуючого Рудецьку О.Я., визначеного автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у справах про банкрутство надати до суду заяву про участь у справі про банкрутство ТОВ "Аветра".

Ухвалою господарського суду Волинської області від 26.08.2014 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Аветра", введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Григор'єва В.В., справу призначено до розгляду в судовому засіданні тощо.

Постановою господарського суду Волинської області від 04.11.2014 ТОВ "Аветра" визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Григор'єва В.В.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 10.03.2015 (суддя - Шум М.С.) відмовлено в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"(далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", Банк) про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) від 21.03.2014 із додатковою угодою від 30.04.2014 в порядку ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції після набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін, далі-Закон про банкрутство), які були укладені ТОВ "Аветра" з ТОВ "Волинська нафтогазова компанія".

Не погодившись із цією ухвалою суду, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 10.03.2015 та прийняти нове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) від 21.03.2014 із додатковою угодою від 30.04.2014, укладених ТОВ "Аветра" з ТОВ "Волинська нафтогазова компанія".

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 (головуючий суддя - Огороднік К.М., судді: Демидюк О.О., Коломис В.В.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Волинської області від 10.03.2015 - без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 10.03.2015, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 та прийняти нове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) від 21.03.2014 із додатковою угодою від 30.04.2014, укладених ТОВ "Аветра" з ТОВ "Волинська нафтогазова компанія".

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Ліквідатор ТОВ "Аветра" - арбітражний керуючий Григор'єв В.В. звернувся до Вищого господарського суду України з клопотанням від 07.07.2015 про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю взяти участь в судовому засіданні "з причин поганого самопочуття, яке викликане певними проблемами із здоров'ям".

Крім того, до суду касаційної інстанції надійшло клопотання ТОВ "Волинська нафтогазова компанія" від 07.07.2015 про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що товариство не отримало копію касаційної скарги Банку, було позбавлено права підготувати відзив на касаційну скаргу, а також у зв'язку з участю представника ТОВ "Волинська нафтогазова компанія" в іншому судовому засіданні в Дніпропетровському апеляційному господарському суді.

Враховуючи доводи зазначених клопотань та з огляду на приписи ст.77 ГПК України, клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягають, оскільки в порушення вимог ст. 33, 34 ГПК України до клопотання ліквідатора не додано жодних належних доказів на підтвердження вказаних ним обставин, а викладені у клопотанні ТОВ "Волинська нафтогазова компанія" обставини не доводять суду об'єктивної перешкоди для касаційного перегляду судового рішення. Так, назване товариство не було позбавлено можливості направити в судове засідання касаційного суду іншого представника, а матеріали касаційної скарги містять докази направлення Банком копії касаційної скарги (опис вкладення у цінний лист та поштова квитанція від 17.04.2015) та підтверджують завчасне направлення копії касаційної скарги ТОВ "Волинська нафтогазова компанія" за визначеною останнім адресою: 43000, м. Луцьк, вул. Зв'язківців,1.

Крім цього, відповідно до ухвали Вищого господарського суду України від 04.06.2015 (про прийняття касаційної скарги до провадження) касаційним судом доведено до відома сторін, що нез'явлення їх представників у засідання судової колегії не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Заслухавши пояснення представника ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, відмовляючи Банку в задоволенні заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) від 21.03.2014 із додатковою угодою від 30.04.2014 суд першої інстанції виходив з того, що Банк не довів належними та допустимими доказами передбачені ст. 20 Закону про банкрутство спеціальні підстави визнання недійсними або спростовання правочинів чи майнових дій боржника, не послався в названій заяві на жодні норми Цивільного Кодексу України щодо визнання правочину недійсним. При цьому, місцевий суд також вказав, що учасник має право відчужувати свою частку (її частину) у статутному фонді (капіталі) товариства з обмеженою відповідальністю іншим особам за будь-якою ціною, в тому числі, значно вище або значно нижче від розміру цієї частки (її частини) у статутному фонді (капіталі) товариства. Крім того, суд зазначив, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 03.07.2014 у справі №01-01/14 стягнуто з ТОВ "Аветра" на користь ТОВ "Волинська нафтогазова компанія" 50 000 000, 00 грн. заборгованості згідно спірного договору купівлі-продажу.

Апеляційним судом вказані висновки були підтримані у повному обсязі.

Однак, колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими без належної оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, на виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ "Аветра" (протокол № 2/14 від 21.03.2014), 21.03.2014 між ТОВ "Волинська нафтогазова компанія" (продавець) та ТОВ "Аветра" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ "Аветра" (далі - Договір), за умовами якого продавець, що є власником частки у розмірі 50% статутного капіталу, номінальною вартістю 25 500 000,00 грн., передає у власність частку покупцю, а покупець, в свою чергу, приймає у власність вищезазначену частку у розмірі 50% статутного капіталу, що становить 25 500 000,00грн., і сплачує за неї 35 000 000,00 грн. на умовах, у строки і в порядку, визначених цим договором та чинним законодавством України.

На виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ "Аветра" (протокол № 2/14/1 від 30.04.2014), 30.04.2014 додатковим договором до договору купівлі-продажу частки у статутному фонді (капіталі) від 21.03.2014 сторони погодили, що продаж частки вчиняється за 50 000 000,00 грн., які покупець зобов'язується сплатити продавцеві до 31.05.2014 на рахунок продавця.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2015 до господарського суду Волинської області надійшла заява конкурсного кредитора Боржника - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 31.01.2015 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) від 21.03.2014 із додатковою угодою від 30.04.2014, які були укладені Боржником та ініціюючим кредитором.

Заява Банку подана в порядку ст. 20 Закону про банкрутство, нормами якої визначені підстави для визнання недійсним правочину (договору), зокрема:

- боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Частиною 1 с. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин. який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються ним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Виходячи з аналізу наведених норм, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що з'ясування обставин, чи переслідували сторони спірного договору мету породження у них тих чи інших прав та обов'язків, мету, яка передбачена статутними документами та чи мав Боржник на меті здійснювати по договору оплату, є необхідним при вирішенні питання про недійсність договору (правочину). Проте, при розгляді спору за заявою Банку судами попередніх інстанцій цього зроблено не було.

В контексті зазначеного суди також не надали належної оцінки та не перевірили наявність підстав для визнання недійсним спірного договору, визначених абз. 3, 4 ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство, на які послався Банк у своїй заяві. Зокрема, це стосується фінансового становища Боржника на момент укладення спірного договору та його можливості виконувати як поточні зобов'язання взагалі, так і зобов'язання за договором купівлі-продажу від 21.03.2014 із додатковою угодою від 30.04.2014 в розмірі 50 000 000,00 грн. зокрема.

При цьому, колегія суддів зауважує, що висновок апеляційного суду про те, що Банк не довів належними та допустимими доказами передбачені ст. 20 Закону про банкрутство спеціальні підстави визнання недійсними правочинів, не можна визнати обґрунтованим.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як свідчать матеріали справи, додатково заявлені грошові вимоги ініціюючого кредитора в розмірі 50 594 283,32 грн. обґрунтовані невиконанням Боржником умов спірного договору по сплаті частки у розмірі 50% статутного капіталу товариства.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 03.07.2014 у справі № 01-01/14, на яке послались суди при розгляді заяви Банку про визнання недійсним спірного договору, стягнуто з ТОВ "Аветра" на користь ТОВ "Волинська нафтогазова компанія" 50 000 000,00 грн. заборгованості згідно договору купівлі-продажу частки.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

До того ж, за приписами ч. 10 ст. 38 Закону України "Про третейські суди" обставини, встановлені рішенням третейського суду, підлягають обов'язковому доказуванню при розгляді цивільних, господарських та інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини.

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій не вчинили жодних дій, направлених на доказування обставин, встановлених згаданим рішенням третейського суду, зокрема, про набуття права на частку у статутному капіталі, яка належала ТОВ "Волинська нафтогазова компанія", як власнику, що вибув зі складу ТОВ "Аветра", наявність заборгованості останнього в сумі 50 000 000, 00 грн. та щодо відсутності доказів про те, що правочин по відчуженню частки в статутному капіталі ТОВ "Аветра" був укладений під тиском, під впливом тяжкої обставини чи всупереч волі.

При цьому, в порушення приписів ч. 2 ст. 105 ГПК України суд апеляційної інстанції у постанові підтримав висновки місцевого суду, залишивши без будь-якої правової оцінки викладені в апеляційній скарзі доводи Банку про застосування ст. 38 Закону України "Про третейські суди".

До викладеного слід додати, що як встановлено судами, згідно Статуту Боржника (затверджений протоколом загальних зборів учасників від 17.03.2014 №1/14) учасниками ТОВ "Аветра" є: ТОВ "Волинська нафтогазова компанія", ТОВ "Альяні". Статутний фонд (капітал) товариства розподіляється між учасниками товариства наступним чином: ТОВ "Волинська нафтогазова компанія" - 25 500 000, 00 грн., що становить 50% статутного фонду (капіталу) товариства, ТОВ "Альяні" - 25 500 000, 000 грн., що становить 50% статутного фонду (капіталу) товариства.

Банк в заяві про визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним зазначає, що відповідно до Витягу з інформаціно-ресурсного центру станом на 31.01.2015 (т.3 , а.с. 216-217) засновниками ТОВ "Аветра" є ТОВ "Альяні" та нерозподілена частка товариства (17 500 000, 00 грн.). Зазначена інформація відповідає витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 11.02.2015

Відтак, з огляду на наявні у справі докази (інформація щодо засновників (учасників) ТОВ "Аветра"), судом не було з'ясовано та не надано належну оцінку обставинам набуття спірної частки в статутному капіталі, всім змінам до Статуту Боржника, які відбулись станом на день розгляду справи, та внесеної до згаданого реєстру інформації. Зазначене має значення, зокрема, для висновку про наявність чи відсутність розрахунку Боржником за частку в статутному капіталі та застосування ч. 4 ст. 53 ЗУ "Про господарські товариства".

Відповідно до п. 1, 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, ухвала місцевого суду та постанова апеляційного суду не можуть визнаватися законними та обґрунтованими.

Враховуючи, що з'ясування вказаних вище обставин, на думку касаційного суду, має значення для правильного вирішення спору, господарські суди попередніх інстанцій припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та зробили передчасні висновки стосовно заяви Банку про визнання договору недійсним.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 1117 ГПК України).

У зв'язку із викладеним та керуючись повноваженнями, передбаченими нормами ч. 3 ст. 1119 ГПК України, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати як незаконні оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, з направленням справи в частині розгляду заяви Банку про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.03.2014 із додатковою угодою від 30.04.2014 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Місцевому ж суду при новому розгляді справи в цій частині слід усунути недоліки, викладені в даній постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, дати належну правову оцінку доказам, доводам та запереченням учасників судового процесу та здійснити розгляд заяви ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 31.03.2015 відповідно до норм законодавства ( ч. 1 ст. 11112 ГПК України).

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 41, 35, 43, 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 та ухвалу господарського суду Волинської області від 10.03.2015 у справі № 903/744/14 скасувати.

3. Справу в частині розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" від 31.03.2015 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.03.2014 із додатковою угодою від 30.04.2014 передати на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана 10.07.2015