ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 р. Справа № 914/1913/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Р.Матвіїва при секретарі судового засідання О.Сало розглянув справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Малнів, Мостиський район, Львівська область;

до відповідача: Приватного підприємства Ротен, с. Зимна Вода, Пустомитівський район, Львівська область;

про: стягнення 77 558 грн. 86 коп.

У судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: ОСОБА_2 адвокат на підставі догвору про надання правової допомоги від 13.05.2015 року;

відповідача: не зявився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою суду від 15.06.2015 року прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємства Ротен про стягнення 77 558 грн. 86 коп. Розгляд справи призначено на 30.06.2015 року.

У судове засідання 30.06.2015 року з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, подав пояснення стосовно відсутності будь-яких проплат відповідачем станом на дату судового засідання, представив оригінали договору та актів для огляду судом. Відповідач явки представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу технічними засобами сторонами не заявлялось.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Представнику сторони, що брав участь у судових засіданнях, роз'яснено зміст ст. ст. 20, 22, 27 Господарського процесуального кодексу України щодо його прав та обов'язків, зокрема про право заявляти відводи судді.

У судовому засіданні 30.06.2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору. Спір між сторонами виник у звязку з неналежним, на переконання позивача, виконанням відповідачем грошових зобовязань. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту рішення позивач), зазначаючи про належне виконання ним договірних зобовязань за договором про надання послуг та відсутність оплати з боку відповідача отриманих послуг, звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства Ротен (надалі по тексту рішення відповідач) про стягнення 77 558 грн. 86 коп. заборгованості, з яких 45 900 грн. основного боргу, 10 082 грн. 91 коп. пені, 18 930 грн. 83 коп. інфляційних втрат, 645 грн. 12 коп. 3% річних.

Відповідач явки представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву не подав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне. 03 листопада 2014 року між Приватним підприємством «Ротен» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг № 3 (надалі по тексту рішення - договір № 3), згідно з п. 1.1 якого виконавець надає послуги по обмолоту кукурудзи.

Згідно п. 4.1. договору вартість послуг згідно з п. 1.1. даного договору складає 450,00 грн. з ПДВ за 1 гектар. Фактичні об'єми виконаних робіт фіксуються в актах наданих послуг. Акт про надані послуги підписується сторонами до 31 числа місяця, в якому фактично надавалися послуги (п.4.3.-4.4. договору). Відповідно до п. 4.5. договору замовник зобовязаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість наданих послуг у строк до 15 числа місяця, що слідує за місяцем в якому фактично надавалися послуги.

На виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги по обмолоту зернових культур (кукурудзи) на площі 102 га на загальну суму 45900,00 грн., що підтверджується актом № 3 здачі-прийняття послуг (надання послуг) на суму 38 250 грн. від 27.10.2014 року (площа 85 га), та актом № 4 здачі-прийняття послуг (надання послуг) на суму 7 650 грн. від 27.10.2014 року (площа 17 га). Акти підписані представниками сторін, сторони претензій одна до одної не мають.

Докази оплати наданих послуг у матеріали справи сторонами не подано.

З метою досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу претензії, копії яких з доказами надіслання долучені до позовної заяви.

Станом на 30.06.2015 року жодних коштів від відповідача за договором про надання послуг № 3 від 03.11.2014 року позивачу не надходило, про що подано пояснення представника позивача.

Дані факти матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечувались та документарно не спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, взаємні права та обовязки між сторонами виникли внаслідок укладення договору про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Договором сторони узгодили, що фактичні об'єми виконаних робіт фіксуються в актах наданих послуг.

Як вбачається з актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг), складених і підписаних представниками сторін, позивачем надано відповідачу обумовлені договором послуги.

Відтак, у відповідача виник обовязок до 15 числа місяця, що слідує за місяцем в якому фактично надавалися послуги, оплатити отримані послуги.

Загальні вимоги до оформлення документів, що фіксують виконання зобовязань, містяться у таких законодавчих актах: Цивільний кодекс України; Господарський кодекс України; Закон України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні; Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Описані вище акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 27.11.2014 року оформлені належним чином, їх копії звірено судом з оригіналами, поданими представником позивача у судовому засіданні, та встановлено їх ідентичність. В актах сторонами зазначено про відсутність взаємних претензій.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У статті 610 Цивільного кодексу України зазначається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року) (п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Відповідно, згідно з умовами договору, відповідач до 15.12.2014 року повинен був оплатити позивачу вартість наданих послуг, проте, станом на дату подання позову, як і станом на момент прийняття рішення, грошове зобовязання за договором № 3 на суму основного боргу 45900 грн. не виконане. Відтак, з 15.12.2014 року відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено належне виконання договірних зобовязань позивача, натомість, відповідачем жодними доказами не спростовано наведеного і не подано доказів здійснення погашення заборгованості.

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 Цивільного кодексу України).

У відповідності до вказаного положення позивачем нараховано 645 грн. 12 коп. 3% річних, 18 930 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само, як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.1, 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у межах, визначених позивачем, з урахуванням положення, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (п. 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань), суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, 645 грн. 12 коп. 3% річних, 15 238 грн. 80 коп. інфляційних втрат.

Позивач також просить стягнути 10 082 грн. 91 коп. пені. Так, договором сторони визначили умови відповідальності сторін, а саме, за недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у п. 4.5 цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 2.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Судом здійснено правильність нарахування позивачем пені та встановлено, що такий здійснених правильно, відтак, сума пені в розмірі 10 082 грн. 91 коп. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Надавши правову оцінку наявним у справі доказам, враховуючи неспростовність заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає за необхідне захисти порушене право позивача на вчасне та повне отримання коштів а надані послуги шляхом задоволення позовних вимог у описаному вище розмірі.

Звертаючись із позовною заявою, позивач також просив відшкодувати витрати на послуги адвоката, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум (п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

До позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги від 13.05.2015 року, відповідно до якого виконавець Адвокатське обєднання «ОСОБА_2, Михалевський і Партнери» в особі керуючого партнера ОСОБА_2 зобовязується надати клієнту - Фізичній особі-підприємцю КозовомуМихайлу Юрійовичу правову допомогу на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, та копію ордеру серії ЛВ № 058405 про надання правової допомоги від 13.05.2015 року. Однак, у матеріали справи позивачем не подано платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, що у відповідності до наведеного положення не дає суду підстав здійснити відшкодування витрат на послуги адвоката у порядку, предбаченому ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплачений судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Приватного підприємства Ротен (81110, Львівська обл., Пустомитівський район, село Зимна Вода, вул. Городоцька, будинок 68А ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (81310, Львівська обл., Мостиський район, село Малнів, ідент. код НОМЕР_1) 45 900 грн. основного боргу, 10 082 грн. 91 коп. пені, 15 238 грн. 80 коп. інфляційних втрат, 645 грн. 12 коп. 3% річних та 1 735 грн. 65 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 692 грн. 03 коп. інфляційних втрат відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 - 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 03.07.2015 року.

Суддя Матвіїв Р.І.