КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. Справа№ 910/2368/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Шевченка Е.О.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Донська Г.Г., дов. б/н від 12.01.2015 р.;

від відповідача - не з'явилися,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та

Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління»

Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та

Кредит»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.04.2015 року

у справі № 910/2368/15-г (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М.-Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та

Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління»

Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та

Кредит»

про стягнення 2 060 493,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року по справі № 910/2368/15-г позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М. - Україна» грошові кошти (вклад) у розмірі 2 000 000,00 грн., 122 794,52 грн. відсотків за вкладом, 3 % річних за користування коштами основної заборгованості у розмірі 8 383,56 грн., 62 000,00 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції та 43 863,56 грн. витрат по оплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року по справі № 910/2368/15-г скасувати в частині стягнення з останнього відсотків по депозиту після закінчення строку дії договору за період з 28.01.2015 року по 18.03.2015 року в розмірі 76 931,51 грн., 3 % річних за користування коштами основної заборгованості у розмірі 8 383,56 грн., 62 000,00 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.05.2015 року.

22.05.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М.-Україна» надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 27.05.2015 року у розгляді справи № 910/2368/15-г було оголошено перерву до 24.06.2015 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у поясненнях, наданих у судовому засіданні 27.05.2015 року, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року по справі № 910/2368/15-г скасувати в частині стягнення з останнього відсотків по депозиту після закінчення строку дії договору за період з 28.01.2015 року по 18.03.2015 року в розмірі 76 931,51 грн., 3 % річних за користування коштами основної заборгованості у розмірі 8 383,56 грн., 62 000,00 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М.-Україна» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, 24.06.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» надійшли клопотання про подовження строку розгляду спору та відкладення справи на іншу дату.

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач виявив бажання укласти мирову угоду з позивачем.

Представник позивача заперечив проти вказаного клопотання, зазначивши, що до нього жодних звернень стосовно укладення мирової угоди не надходило, та просив відмовити у задоволенні клопотань та розглянути справу, оскільки остання слухається загалом майже шість місяців.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження звернення з такою пропозицією до позивача, а також сторони не позбавлені права укласти мирову угоду на стадії виконання рішення. Крім того, на стадії апеляційного розгляду справи, не передбачена процесуальна можливість суду затверджувати мирову угоду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

12.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М.-Україна» (далі - позивач, клієнт, ТОВ «Т.Б.М.-Україна») та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач, банк, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») був укладений договір банківського вкладу «Класичний» № 1490 (далі - Договір).

За умовами Договору клієнт надав банку грошові кошти, надалі «вклад», у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Відповідно до п. 1.4 Договору, він діє до 10.10.2013 року, внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору на суму вкладу в розрізі вкладних траншів банк нараховує проценти, розмір яких обумовлюється сторонами в додатках, що є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, що вказаний в розділі 7 цього договору. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний в листі клієнта про повернення коштів.

Як передбачено п. 4.2 Договору, після закінчення строків надання вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в додатках та є невід'ємною частиною цього договору, банк зобов'язаний повернути суму вкладних траншів на умовах, зазначених у цьому договорі та у додатках до цього договору.

Додатком № 1490-6 від 26.12.2014 року до Договору сторони погодили наступне:

- для розміщення вкладного траншу у банку, клієнт не пізніше 26.12.2014 року здійснює перерахування грошових коштів зі свого рахунку на вкладний рахунок у банку у розмірі 2 000 000,00 грн. (п. 1);

- сума грошових коштів, вказаних в п.1 цього додатку, надана клієнтом банку на строк до 27.01.2015 року (п. 2);

- на суму грошових коштів, вказаних в п. 1 цього додатку, банком нараховуються проценти виходячи із процентної ставки у розмірі 27% річних (п.3.);

- виплата клієнту нарахованих процентів здійснюється банком в дату, що вказана в п. 2, нараховані банком проценти не збільшують суму вкладу (п. 4);

- сторони дійшли згоди, що цей договір діє до 31.12.2015 року, внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії цього договору (п. 5).

Станом на 26.12.2014 року на вкладному рахунку позивача в Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» знаходились кошти у розмірі 2 000 000,00 грн., що підтверджується випискою банку по особовому рахунку позивача (а.с. 26).

Листом від 27.01.2015 року позивач просив відповідача повернути суму вкладу та нараховані проценти на рахунок позивача, який вказаний в цьому листі (а.с. 24).

Листом-вимогою від 28.01.2015 року позивач просив відповідача повернути суму вкладу та нарахованих процентів на рахунок позивача, який вказаний в цьому листі (а.с. 25).

Відповідно до виписки банку по особовому рахунку станом на 30.03.2015 року на рахунку позивача в Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» знаходяться кошти у розмірі 2 000 000,00 грн. (а.с.129).

Згідно довідок відповідача за вих. № 33 та 34 від 27.03.2015 року, наданих на запит позивача, залишок на рахунку ТОВ «Т.Б.М.-Україна» складає 2 000 000,00 грн., проценти по депозиту за період з 27.12.2014 року по 31.12.2014 року складають 7 397,26 грн., а за період з 01.01.2015 року по 26.01.2015 року - 38 465,75 грн. (а.с. 130-131).

ТОВ «Т.Б.М.-Україна» посилається на те, що відповідач суму вкладу та нарахованих відсотків на вказаний у листах від 27.01.2015 року та від 28.01.2015 року рахунок вчасно не перерахував, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, - 2 198 273,97 грн., а саме: 2 000 000,00 грн. заборгованості по вкладу, 122 794,52 грн. заборгованості зі сплати процентів, 62 000,00 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних у розмірі 13 479,45 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 1058 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною ст. 1060 Цивільного кодексу України регламентовано, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Приписами ст. 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно п. 3.3. постанови Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, якою затверджено «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно виписок на особовому рахунку позивача від 26.12.2014 року та 30.03.2015 року, а також довідок відповідача за вих. № 33 та 34 від 27.03.2015 року, на вкладному рахунку позивача в Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» знаходяться кошти у розмірі 2 000 000,00 грн.

При цьому, за твердженнями позивача, заборгованість відповідача зі сплати суми процентів по вкладу за період з 27.12.2013 року по 18.03.2015 року становить 122 794,52 грн.

27.01.2015 року є останнім днем строку повернення вкладу та строку оплати процентів, у відповідності до Договору та додатку до Договору.

Доказів перерахування відповідачем вкладу та процентів по ньому на рахунок позивача суду надано не було.

Враховуючи вищезазначене, провівши повторний арифметичний розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості по Договору банківського вкладу «Класичний» № 1490 від 12.10.2012 року з відповідача на користь позивачем у сумі 2 122 794,52 грн., з яких: 2 000 000,00 грн. основної заборгованості та 122 794,52 грн. процентів за вкладом.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача за період з 27.12.2014 року по 18.03.2015 року 3 % річних у розмірі 13479,45 грн. та інфляційних втрат у розмірі 62 000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки кінцевим строком повернення вкладу та процентів є 27.01.2015 року, то саме з наступного дня починається період прострочення повернення зазначених коштів банком.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наявність заборгованості за Договором, провівши повторний арифметичний розрахунок, колегія суддів зазначає, що нараховані судом першої інстанції 3 % річних у розмірі 8 383,56 грн. є вірними, а нараховані позивачем та задоволені судом інфляційні втрати у розмірі 62 000,00 грн. не перевищують розрахунку, який зроблено судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 8 383,56 грн. та інфляційних втрат у розмірі, що заявлені позивачем - 62 000,00 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на безпідставне нарахування з 28.01.2015 року по 18.03.2015 року процентів у сумі 76 931,51 грн., 3 % річних у сумі 8 383,56 грн. та інфляційних втрат у сумі 62 000,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що нарахування процентів здійснюється до фактичного повернення вкладу навіть якщо строк дії договору вкладу закінчився, при цьому за прострочення повернення такого вкладу можуть бути нараховані 3 % річних та інфляційні втрати.

Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс13 та постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів (вклад) за Договором у розмірі 2 000 000,00 грн., процентів за вкладом у розмірі 122 794,52 грн., 3 % річних за користування коштами основної заборгованості у розмірі 8 383,56 грн. та інфляційних втрат у розмірі 62 000,00 грн.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року по справі № 910/2368/15-г, прийнято з повним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року по справі № 910/2368/15-г залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/2368/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Е.О. Шевченко

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 24.06.2015 року.