ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015 року Справа № 904/1222/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Герасименко І.М., Кузнецової І.Л.,

при секретарі судового засідання: Погорєловій Ю.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 30.12.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №07/12 від 15.12.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства ПРОМВАЖМАШ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015р. по справі №904/1222/15

за позовом закритого акціонерного товариства ПРОМВАЖМАШ, м.Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 6% річних в розмірі 1 509, 74 грн., 3 573, 98 грн. інфляційних втрат та 140 451, 00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року закрите акціонерне товариство ПРОМВАЖМАШ (далі ЗАТ ПРОМВАЖМАШ) звернулось до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ (далі ПАТ ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ) про стягнення 1 509, 74 грн. 6% річних від простроченої суми, 3 573, 98 грн. інфляційних втрат та 140 451, 00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08.04.2015р. (а.с.89)).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015р. по справі №904/1222/15 (суддя Новікова Р.Г.) визнано недійсним п.7.6 договору на придбання технологічного обладнання №36-09-01 від 11.01.2013р. (в редакції протоколу узгодження розбіжностей по договору) в частині обовязку покупця у випадку прострочення виконання зобовязань з оплати поставленого обладнання сплатити постачальнику суму 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, що є платою за користування чужими грошовими коштами (відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України); позовні вимоги ЗАТ ПРОМВАЖМАШ задоволено частково: стягнуто з ПАТ ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ на користь ЗАТ ПРОМВАЖМАШ 1 041, 88 грн. 6% річних, 3 573, 98 грн. інфляційну складову та 92, 32 грн. витрат по сплаті судового збору; відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення 140 451, 00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами (пені) та суми 6% річних в розмірі 467, 86 грн.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що відповідачем порушено умови договору на придбання технологічного обладнання №36-09-01 від 11.01.2013р. в частині повного та своєчасного розрахунку; проценти за користування чужими грошовими коштами, передбачені п. 7.6 договору за кожен день прострочення, охоплюються визначенням пені; сторони встановили в договорі подвійну відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить Конституції України.

Не погодившись з рішенням суду, ЗАТ ПРОМВАЖМАШ звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015р. по справі №904/1222/15 та прийняти нове рішення по суті справи.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом не було в достатній мірі оцінено всі обставини справи; сторони в п. 7.6 протоколу узгодження розбіжностей до договору встановили обовязок сплати відсотків за користування грошовими коштами постачальника одразу після спливу (прострочення) дати відстрочення платежу, а відповідальність за прострочення оплати передбачала відповідальність у вигляді пені у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання; судом залишено поза увагою наявність підписаних сторонами специфікації до договору та протоколу узгодження розбіжностей до договору стосовно оплати відсотків за користування грошовими коштами постачальника, відсутність належного виконання умов договору відповідачем в частині розрахунків.

В відзиві на апеляційну скаргу ПАТ ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015р. по справі №904/1222/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

11.01.2013р. між ПАТ ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ (покупець) та ЗАТ ПРОМВАЖМАШ (постачальник) укладений договір на придбання технологічного обладнання №36-09-01 з протоколом узгодження розбіжностей від 19.02.2013р., за умовами якого постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1 договору).

За п. 2.1 договору, кількість, номенклатура обладнання зазначаються в специфікаціях к даному договору, які є його невідємною частиною.

Постачальник зобовязується поставити обладнання на умовах поставки, визначених в специфікаціях у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000р.; строки поставки обладнання визначаються в специфікаціях (п.п. 3.2, 3.3 договору).

Відповідно п. 4.1 договору, поставка обладнання здійснюється за цінами, що визначені у відповідності з умовами поставки, вказаними у специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркировки та інші витрати постачальника, повязані з поставкою обладнання.

Оплата покупцем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначених у договорі (п. 5.1 договору).

В специфікації №1 до договору сторонами узгоджено поставку обладнання загальною вартістю 199 560, 00 грн. з ПДВ; постачання товару на умовах СРТ - склад покупця; термін постачання - 90 календарних днів з моменту заявки покупця; умови оплати 100% протягом 40 календарних днів з моменту поставки.

ЗАТ ПРОМВАЖМАШ на виконання умов договору поставлено обладнання згідно видаткових накладних №РН-0000104 від 24.04.2013р. на суму 99 780, 00 грн. та №РН-0000105 від 20.05.2013р. на суму 99 780, 00 грн., що підписані уповноваженою особою відповідача на підставі довіреностей.

Строк оплати за видатковою накладною №РН-0000104 від 24.04.2013р. - до 04.06.2013р., за видатковою накладною №РН-0000105 від 20.05.2013р. - до 01.07.2013р.

Вартість обладнання, поставленого 24.04.2013р. оплачена відповідачем 19.08.2013р., поставленого 20.05.2013р. 13.03.2014р. та 18.04.2014р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2014р. у справі №904/10041/13 задоволені позовні вимоги ЗАТ ПРОМВАЖМАШ про стягнення з ПАТ ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ 4 828, 04 грн. 6% річних за період з 04.06.2013р. по 04.02.2014р. та 8 315, 91 грн. пені за період з 04.07.2013р. по 31.01.2014р. у звязку з неналежним виконанням зобовязань щодо своєчасної та повної оплати по договору на придбання технологічного обладнання №36-09-01 від 11.01.2013р.

По даній справі на підставі положень п. 7.6 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей та ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просив стягнути з відповідача за несвоєчасну оплату обладнання, поставленого на підставі видаткової накладної від 20.05.2013р., 1 509, 74 грн. 6% річних за період з 05.02.2014р. по 18.04.2014р., 3 573, 98 грн. інфляційної складової за період жовтень 2013р. березень 2014р., 140 451, 00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 02.07.2013р. по 18.04.2014р.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п. 7.6. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) сторони погодили, що у випадку прострочення виконання зобовязань з оплати поставленого обладнання покупець зобовязаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 6% річних, а також 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, що є платою за користування чужими грошовими коштами (відповідно до статей 536, 625 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом вірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ на користь ЗАТ ПРОМВАЖМАШ 3 573, 98 грн. інфляційної складової за період з жовтня 2013р. по березень 2014р., 1 041, 88 грн. 6% річних за період з 05.02.2014р. по 12.03.2014р. на суму боргу 99 780, 00 грн. та за період з 13.03.2014р. по 17.04.2014р. на суму боргу 76 280, 00 грн., відмовивши в позові в частині стягнення 467, 86 грн. 6% річних, враховуючи, що позивачем помилково були враховані дати платежу під час розрахунку 6% річних, та відмовивши в позові в частині стягнення 140 451, 00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Стосовно доводів скаржника слід зазначити наступне.

За положеннями ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 3 ст. 692 Цивільного кодексу України фактично конкретизовано передбачений ст. 536 цього кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст. 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених норм проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. При цьому договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (постанова Верховного Суду України від 24.12.2013р. по справі №8/5025/1402/12).

Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадку порушення більше ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідному періоді.

За своєю правовою природою проценти, передбачені п. 7.6 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей, підпадають під визначення неустойки згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, а саме пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тоді як п. 7.2 договору вже передбачено нарахування пені за кожен день прострочення оплати.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ст. 61 Конституції України обмежують застосування умов договору про стягнення пені у розмірі, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ, і стягнення подвійної пені за одне й те саме правопорушення.

Оскільки умовами договору передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, а нарахована на підставі договору сума процентів за користування чужими грошовими коштами за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання за своєю правовою природою також є пенею, то таке подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем не узгоджується з приписом ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (постанова Верховного Суду України від 24.12.2013р. по справі №8/5025/1402/12).

Господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами договору (п. 7.6 в редакції протоколу узгодження розбіжностей) нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов'язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, яка вже нарахована відповідно п. 7.2 договору, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

За ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність п. 7.6 договору на придбання технологічного обладнання №36-09-01 від 11.01.2013р. (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) в частині обовязку покупця у випадку прострочення виконання зобовязань з оплати поставленого обладнання сплатити постачальнику суму 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, що є платою за користування чужими грошовими коштами (відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України), вимогам чинного законодавства у зв'язку з тим, що визначені умовами цього пункту договору проценти за своєю правовою природою підпадають під визначення пені, нарахування якої, в свою чергу, також передбачено п. 7.2 договору (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.12.2011р. по справі №07/238-10).

Згідно п. 14.1.245 Податкового кодексу України, товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент.

Тобто, критерієм товарного кредиту є відстрочення розрахунків як обумовлене сторонами зобов'язання і відповідна сплата процентів.

При цьому, посилання скаржника на те, що відносини, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі укладеного договору, підпадають під ознаки відносин з надання товарного кредиту, що в свою чергу, свідчить про законність закріплення сторонами в умовах спірного договору можливості стягнення, окрім пені, визначеної п. 7.2 договору, відсотків за користування чужими грошима, нарахованих на суму простроченої заборгованості у разі несвоєчасної оплати товару, колегією суддів відхиляються, оскільки відносини товарного кредиту передбачають оплату товару через певний строк після його отримання покупцем у власність, а не після його відвантаження постачальником, та встановлення плати у вигляді відсотків за користування ним, що мають сплачуватися покупцем як при належному, так і при неналежному виконанні ним договору, тобто, незалежно від часу погашення заборгованості, натомість, в умовах п. 7.6 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей сплата таких відсотків передбачена сторонами за порушення виконання грошового зобов'язання, отже, являється способом забезпечення його виконання і, одночасно, формою цивільно-правової відповідальності, а відтак є неустойкою (пенею) у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України.

В п. 2.18 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі подання апеляційної (касаційної) скарги на судове рішення, яким господарський суд з власної ініціативи визнав недійсним пов'язаний з предметом спору договір, що суперечить законодавству (п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), сплата судового збору в зв'язку з оскарженням рішення у відповідній частині здійснюється на загальних підставах.

За приписами п. 2.1, п. 2.2. ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1, 5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно п. 2.4 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Враховуючи, що скаржник просив в апеляційній скарзі скасувати рішення господарського суду, сума судового збору, що підлягала сплаті при подачі апеляційної скарги, становить 2 018, 19 грн., де 1 409, 19 грн. за вимоги майнового характеру та 609, 00 грн. за вимоги немайнового характеру. Скаржником було сплачено судовий збір в розмірі 1 455, 35 грн.

Відповідно п. 2.23. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів ч. 1 ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства ПРОМВАЖМАШ, м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015р. по справі №904/1222/15 залишити без змін.

Стягнути з закритого акціонерного товариства ПРОМВАЖМАШ, м.Дніпропетровськ в доход Державного бюджету України (отримувач Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ отримувача 37989274, банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, код банку отримувача МФО 805012, рахунок отримувача 2004, код класифікації доходів бюджету 22030001, ЄДРПОУ Дніпропетровського апеляційного господарського суду 26005785) 562, 84 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Виконання постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя І.М. Герасименко

Суддя І.Л. Кузнецова

(Повний текст постанови складений 08.07.2015р.)