ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р.Справа № 922/3255/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредитЛізинг" м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка
про стягнення 678 262,05грн.
за участю представників сторін:

позивача - Просалова О.Є., дов. б/н від 14.10.2013р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 406 879,91грн., пеню в розмірі 45 545,02грн., збитки від інфляції в розмірі 52 382,18грн., 3% річних в розмірі 2 344,90грн., збитки в розмірі 6 000,00грн., неустойку за прострочення повернення предмету лізингу в розмірі 163 110,04грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу № 2882L11/-LD від 11.07.2011р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Крім того, позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах розміру заявлених позовних вимог та заборони відповідачу в будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) належне йому рухоме та нерухоме майно, у тому числі майнові права Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" за будь-якими договорами та іншими правочинами, стороною яких є відповідач у межах розміру заявлених позовних вимог.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився.

До господарського суду Харківської області повернулись ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи, які направлялись на адресу юридичну та поштову адресу відповідача, зазначені позивачем у позовній заяві, та повернуті підприємством зв'язку з посиланням на вибуття адресу та закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Відповідно до ст.64 Господарського процесуального кодексу України та постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата та відмову від одержання, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача, суд встановив наступне.

11.07.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" (відповідач) укладено договір фінансового лізингу № 2882L11/00-LD (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався придбати у власність від Продавця, що обраний відповідачем, предмет лізингу відповідно до встановлених відповідачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій) та передати його у користування відповідачу на строк та на умовах, визначених цим договором, а відповідач прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати позивачу та сплачувати лізингові платежі, інші комісії, які зазначені в додатку "Тарифи" до цього договору, який є його невід'ємною частиною та виконувати інші обов'язки, передбачені даним договором та чинним законодавством.

Визначення предмета лізингу, його технічних характеристик (специфікацій), його вартість, графік лізингових платежів, дата та місце поставки предмета лізингу, а також інші умови, що мають безпосереднє відношення до цього договору, визначаються у додатках до нього (п.1.1.1 договору).

Строк лізингу, за умовами п.1.2.1 договору, починається з дати передачі лізингу у користування відповідачу, що підтверджується підписанням відповідного акту приймання-передачі предмета лізингу.

Відповідно до п.5.2 договору розмір лізингових платежів та їх складових частин виражається у іноземній валюті (долар США, євро або інша валюта) та підлягає сплаті у національній валюті України - гривні за курсом, що визначений цим договором.

У п.5.3 договору сторони погодили порядок здійснення відповідачем лізингових платежів, які складаються з:

- авансового (першого лізингового) платежу, який сплачується до передачі предмета лізингу у користування відповідачу та є частиною відшкодування предмету лізингу. Авансовий платіж сплачується за курсом та у строки, які вказані у відповідному додатку до договору (п.5.3.1 договору);

- періодичних платежів, які сплачуються після передачі предмета лізингу у користування відповідачу за курсом продажу та включають в себе:

а) відшкодування вартості предмету лізингу, що розраховується за курсом, встановленому у відповідному додатку до цього договору;

б) комісію позивача, яка є такою, що змінюється та розраховується як різниця між розміром періодичного лізингового платежу, який визначений у стовпці "Лізинговий платіж" та перерахований в гривню, та розміром відшкодування вартості предмету лізингу у гривні, розрахованого згідно п.5.3.2 (а) договору. Мінімальний розмір комісії позивача не може бути меншим ніж одна гривня (п.5.3.2 договору).

На виконання умов договору сторонами підписано:

- додаток № 1 "Тарифи" до договору, яким сторони погодили тарифи щодо оплати комісій, оформлення документів, наданих послуг, платежі за повідомлення відповідача щодо несплати лізингових та інших платежів у встановлений договором строк;

- додатки № 2882L11/01, 2882L11/02, 2882L11/03, 2882L11/04, 2882L11/05, 2882L11/06, 2882L11/07, 2882L11/08, якими сторони погодили предмет лізингу, умови фінансового лізингу, складові лізингу та графік лізингових платежів..

15.07.2011р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору фінансового лізингу, в якій сторони погодили розмір ціни предмета лізингу, визначені у додатках № 2882L11/01, 2882L11/02, 2882L11/03, 2882L11/04, 2882L11/05, 2882L11/06 в розмірі 33 715,70 доларів США, що на день складання цього додатку становить 268 730,99грн.

Ціна предмету лізингу, визначена у додатках № 2882L11/07, 2882L11/08, відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договору, складає 40 569,81 доларів США, що на день складання цього додатку становить 323 361,71грн.

Додатковою угодою № 1 до договору сторони змінили графік лізингових платежів та виклали його в новій редакцій (а.с.52-56).

Оскільки відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує, позивач звернувся з відповідним позовом з метою захисту своїх порушених прав шляхом стягнення з відповідача суми боргу та штрафних санкцій.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором фінансового лізингу.

Лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів (ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст.2 зазначеного вище закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Статтею 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Позивач на виконання умов договору передав у користування відповідачу, а відповідач прийняв обраний ним предмет лізингу, а саме: автомобіль Ford Transit, 2011 р.в, двигун 2198 куб.см., шасі № WF0XXXTTFXBK58882; автомобіль Ford Transit, 2011 р.в, двигун 2198 куб.см., шасі № WF0XXXTTFXBD67547; автомобіль Ford Transit, 2011 р.в, двигун 2198 куб.см., шасі № WF0XXXTTFXBD67552; автомобіль Ford Transit, 2011 р.в, двигун 2198 куб.см., шасі № WF0XXXTTFXBD68226; автомобіль Ford Transit, 2011 р.в, двигун 2198 куб.см., шасі № WF0XXXTTFXBD68227; автомобіль Ford Transit, 2011 р.в, двигун 2198 куб.см., шасі № WF0XXXTTFXBD68229; автомобіль Ford Transit, 2011 р.в, двигун 2402 куб.см., шасі № WF0XXXTTFXBY65622; автомобіль Ford Transit, 2011 р.в, двигун 2402 куб.см., шасі № WF0XXXTTFXBY65561.

Даний факт підтверджується актами приймання-передачі від 15.07.2011р., підписаними та скріпленими печатками обох сторін (а.с.57-62, 64-65).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Пунктом 3 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було встановлено судом, відповідач зобов'язався здійснювати лізингові платежі згідно погодженого між сторонами графіку, погодженого у додатковій угоді № 1 від 15.07.2011р. до договору фінансового лізингу.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, лізингові платежі здійснює не своєчасно, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 406 879,91грн.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів належного виконання зобов'язання щодо своєчасного здійснення оплати за договором фінансового лізингу у строк, передбачений графіком лізингових платежів суду не надав, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про порушення з боку відповідача своїх зобов'язань за спірним договором.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем за користування предметом лізингу у сумі 406 879,91грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, судом вбачається, що позивач, в порядку ч.2 ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг", яка передбачає право лізингодавця відмовитись від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Саваріної О.С. із заявою про вчинення на договорі фінансового лізингу виконавчого напису про вилучення у відповідача і повернення предмета лізингу на користь ТОВ "УніКредит Лізинг".

12.05.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С., відповідно до ч.2 ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" було вчинено виконавчий напис № 1188 про повернення предмета лізингу за договором фінансового лізингу № 2882L11/00-LD від 11.07.2011р.

За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто з позивача плату в розмірі 6 000,00грн., що підтверджується угодою-рахунком № 179 від 12.05.2015р., актом приймання-здачі виконаних послуг від 12.05.2015р. та платіжним дорученням № 1306 від 15.05.2015р. про сплату 6 000,00грн.

За приписами ч.1, п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Враховуючи викладене, а також те, що витрати позивача в розмірі 6 000,00грн. на вчинення виконавчого напису з метою повернення свого майна понесені позивачем внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу, суд дійшов висновку, що дані витрати є реальними збитками позивача, які сторона понесла для відновлення свого порушеного права, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 6 000,00грн. є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки за прострочення повернення предмету лізингу, пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, 3% відсотків річних та збитків від інфляції, суд встановив наступне.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

У п.12.4 договору сторони погодили, що у випадку, коли відповідач не виконує обов'язку щодо повернення предмета лізингу, позивач має право вимагати від відповідача сплатити неустойку в подвійному розмірі періодичного лізингового платежу за весь час прострочення. При цьому для розрахунку приймається останній (тобто такий, що передує факту порушення зобов'язання відповідача щодо повернення предмету лізингу), повний періодичний лізинговий платіж згідно з графіком лізингових платежів.

Оскільки відповідач до теперішнього часу не повернув предмет лізингу позивачу, останній здійснив розрахунок неустойки за наступною формулою:

Н = Лп/31 * Кдп * 2, де:

Н - розмір неустойки за несвоєчасне повернення предмета оренди;

Лп - останній повний лізинговий платіж (термін платежу якого настав 15.04.2015р.);

31 - кількість днів у місяці;

Кдп - кількість днів прострочення (період з 06.05.2015р. по 27.05.2015р.).

Таким чином, згідно розрахунку позивача розмір неустойки за прострочення повернення предмету лізингу складає 163 110,04грн. (114 918,44/31*22*2).

Перевіривши правомірність нарахування неустойки, суд дійшов висновку, що таке нарахування передбачено умовами договору, воно відповідає розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до п.12.3 договору у випадку несплати відповідачем в належний термін будь-якої суми, яка має бути сплачена за договором фінансового лізингу, відповідач зобов'язався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду прострочення, за кожний день прострочення.

На підставі зазначеного, за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивач за період з 16.01.2015р. по 27.05.2015р., окремо за кожний період лізингового платежу, нарахував пеню на загальну суму 45 545,02грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок пені, що розрахований за неналежне виконання відповідачем умов договору. Даний розрахунок відповідає умовам договору та вимогам Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач, окремо за кожний період лізингового платежу, за період з 16.01.2015р. по 27.05.2015р. нарахував відповідачу три відсотки річних в сумі 2 344,90грн. та за період лютий-квітень 2015р. збитки від інфляції в розмірі 52 382,18грн.

Дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, воно відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується клопотання позивача про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони має право вжити передбачених ст.67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Правовий аналіз норми зазначеної статті передбачає, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню, у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог, що належать відповідачу, а також заборони відповідачу вчиняти певні дії. Також не є підставою для вжиття заходів до забезпечення позову й посилання позивача на невиконання відповідачем вимог ухвал суду, його не з'явлення в судові засідання та неповідомлення відповідачем про причини його неявки до суду.

Позивачем в обґрунтування поданої заяви не доведено суду, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити виконання чи призвести до невиконання рішення суду, оскільки припущення позивача, викладені у заяві не містять переконливу мотивацію щодо наявності підстав для забезпечення позову. Єдиною підставою, якою заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів, є невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, а також невиконання відповідачем вимог суду та його не з'явлення у судові засідання.

На підставі викладеного суд вважає, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є необґрунтованою, документально не доведеною та такою, що задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судового збору за подання заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, суд зазначає, що відповідні суми судового збору здійснюються між сторонами за правилами ст.49 Господарського процесуального кодексу України у залежності від результатів розгляду заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд покладає судовий збір на позивача.

Вирішуючи питання розподілу судового збору за подання позовної заяви, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 2, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", статтями 22, 530, 610, 611, 612, 625, 806 Цивільного кодексу України, статтею 292 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", (62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, 18, п/р 1001 в ПАТ "Банк Національний Кредит", МФО 320702) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг", (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1, п/р 0593 в ПАТ "Укрсоцбанк" у м. Києві, МФО 300023) - 406 879,91грн. основного боргу, 45 545,02грн. пені,2 344,90грн. 3% річних, 52 382,18грн. збитків від інфляції, 6 000,00грн. збитків, 163 110,04грн. неустойки, 13 525,24грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.07.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк