КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа№ 910/5197/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Зубець Л.П.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Галков І.О. - представник за дов. б/н від 06.03.2015 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Галков І.О. - представник за дов. б/н від 10.01.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу "Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду м. Києва від 16.04.2015 року

у справі № 910/5197/15-г (суддя: Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД"

до "Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг"

про стягнення 105223,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до "Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (далі - третя особа) про стягнення заборгованості за лізинговими платежами з 73 по 76 період у розмірі 78 588,42 грн, 3% річних у розмірі 3 187,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 23 447,04 грн., а всього 105 223,11 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення умов п. 6.5 договору фінансового лізингу № 807/04/2007 від 25.04.2007 року, своєчасно та в повному обсязі не здійснив оплати за 73-76 періоди, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 78 588,42 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 року у справі №910/5197/15-г позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з "Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" заборгованості за лізинговими платежами з 73 по 76 період у розмірі 78 588,42 грн, 3% річних у розмірі 3187,65 грн, інфляційні втрати у розмірі 23447,04 грн, та судовий збір в сумі 2 104,49 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, "Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 року у справі №910/5197/15-г та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема невідповідність прийнятого рішення судовій практиці.

Крім того, скаржник вказав на нечинність умов пп. 6.1, 6.2, 6.4 договору з огляду на встановлення в договорі грошової одиниці в іноземній валюті, що на думку скаржника, звільняє його від будь-яких зобов'язань за цим договором

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 14.05.2015 року апеляційну скаргу "Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю було прийнято до провадження.

Представник відповідача у судове засідання 30.06.2015 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням за №12929335.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга "Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.04.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (лізингодавець) та "Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 807/04/2007 (далі - договір), предметом якого відповідно до умов договору є зобов'язання лізингодавця придбати у свою власність техніку (майно) згідно з встановленою лізингоодержувачем специфікацією: тип - спецтехніка, марка, модель - екскаватор-погрузчик 4 СХ SM, 2007 року випуску, і передати його без надання послуг з управління та технічної експлуатації лізингоодержувача в якості предмета лізингу у тимчасове володіння та користування за плату, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти його на умовах цього договору.

Вартість майна, яке передається лізингодавцем лізингоодержувачу складає суму у розмірі 88118,00 "у.е", в тому числі ПДВ в розмірі 20 % 14 686,33 "у.е", виражена в гривнях України.

Відповідно до п. 6.1 договору сторони домовились, що валютою договору є умовна одиниця (далі - "у.е"). Під умовною одиницею розуміється сума, яка виражена в гривнях України і рівна одному Евро по курсу, згідно п. 6.1.1 договору.

Згідно п. 6.1.1 договору курс 1 - це курс встановлений НБУ для одного Евро на дату 21.05.2007 року, курс 2 - це курс, встановлений НБУ для одного Евро на дату, встановлену для проведення чергового лізингового платежу згідно графіку внесення платежів.

Загальна вартість лізингових платежів складає 112373,56 "у.е", включає ПДВ в розмірі 20% від суми, яка відноситься в погашення вартості майна 14436,33 "у.е" (п. 6.3 договору).

Відповідно до п. 6.4 договору лізингоодержувач зобов'язується вносити на розрахунковий рахунок лізингодавця авансові платежі, вказані в додатку № 1 до договору. Для авансових платежів застосовується курс НБУ, встановлений для одного Евро на дату, встановлену для внесення такого авансового платежу, але не нижче курсу НБУ на дату підписання цього договору.

Згідно п. 6.5 договору лізингові платежі нараховуються за кожний період строку фінансового лізингу та розмір лізингового платежу за кожен період строку фінансового лізингу вказаний в графіку внесення платежів (додаток № 1)

Пунктом 6.6 договору встановлений порядок внесення грошовим сум в рахунок оплати лізингових платежів та вказаний в графіку внесення платежів (додаток № 1 до договору).

Лізингоодержувач зобов'язаний вносити всі грошові суми в рахунок оплати лізингових платежів в розмірі та в строки, встановлені в графіку внесення платежів, незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця, а також незалежно від фактичного користування майном, в тому числі, в період технічного обслуговування ремонту, втрати майна, протягом строку лізингу або до моменту дострокового припинення договору (п. 6.8 договору).

30.07.2009 року сторони уклали додаткову угоду № 807/04/2007/R до договору фінансового лізингу, якою були внесені зміни до графіку внесення платежів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 05.12.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" уклали договір уступки прав вимоги № 224/11-2013, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" прийняло на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу № 807/04/2007 від 25.04.2007 року.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач на виконання умов договору передав предмет лізингу відповідачу, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000295 від 31.07.2007 року, яка підписана обома сторонами (наявна в матеріалах справи).

Відповідач в свою чергу свої зобов'язання щодо здійснення оплати за 73-76 періоди належним чином не виконав, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, в результаті чого у останнього виникла заборгованість в сумі 78588,42 грн.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належний контрозрахунок суми позову наданий відповідачем, оскільки відповідачем у контрозрахунку використаний курс долару США, а не в Евро, як зазначено у договорі, а бо взагалі не наведене курсу на обґрунтування розрахунку.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за лізинговими платежами з 73 по 76 період у розмірі 78588,42 грн.

Разом з тим, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника на нечинність умов пп. 6.1, 6.2, 6.4 договору з огляду на встановлення в договорі грошової одиниці в іноземній валюті, що на думку відповідача, звільняє його від будь-яких зобов'язань за цим договором, з огляду на наступне.

Так, чинне законодавство хоч і визначає національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, з огляду на наступне.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійним договору фінансового лізингу №807/04/2007 від 25.04.2007 року як в цілому, так і в частині пунктів 6.1., 6.2, 6.4 договору, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було, чим спростовуються передчасні твердження відповідача про зворотнє.

Частиною 2 ст. 189 Господарського кодексу України встановлено, що ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається у договорі у гривнях.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, втім, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання також в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, але якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (пункти 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України).

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 року у справі №12/149 та судовій практиці Вищого господарського суду України по аналогічних справах, зокрема у постановах № 5011-3/14538-2012 від 20.03.2013року, № 5011-30/16984-2012 від 28.05.2013року, № 910/8841/13 від 14.10.2013року

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 3187,65 грн та інфляційні втрати у розмірі 23447,04 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, для всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно (аналогічна правова позиція викладена в ч. 1 п. 18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 № 01-8/344 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році).

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши суму пені, 3 % річних та інфляційних втрат погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо їх задоволення у розмірі 3 187,65 грн та інфляційні втрати у розмірі 23447,04 грн.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника на невідповідність прийнятого рішення судовій практиці, оскільки скаржником наведена застаріла практика.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 року у справі №910/5197/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга "Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю - задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу "Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 року у справі №910/5197/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5197/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Л.П. Зубець

О.М. Коротун