ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"01" липня 2015 р. Справа № 2/177-10

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Івлевій В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Чкалівської сільської ради про відстрочку виконання рішення по справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросервіс-2000", м. Київ

до Чкалівської сільської ради, с. Чкалове Новотроїцького району Херсонської області

про стягнення 227942,90 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Нікітенко В.В., представник за дов. № 7 від 03.06.2015р.

від відповідача - Березняк А.А., представник за дов. б/н від 05.05.2015р.

в с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 07.10.2010р. позов задоволено повністю, стягнуто з Чкалівської сільської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросервіс-2000" суму боргу у розмірі 227942,90 грн. та 2279,42 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

08 грудня 2010 року судом на підставі вищезазначеного рішення видано наказ.

11 червня 2015 року Чкалівська сільська рада (відповідач) звернулась до суду з заявою №02-15/79 від 10.06.2015р., в якій просить відстрочити виконання рішення суду від 07.10.2010р. терміном на 4 місяці, посилаючись на складне матеріальне становище органа місцевого самоврядування, діяльність якого відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування" не має на меті отримання прибутку.

Відповідач в засіданні суду заяву підтримує та просить її задовольнити.

Позивач проти задоволення заяви заперечує, вважаючи, що заявником не наведено винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення суду.

Розглянувши заяву відповідача, заслухавши представників сторін, суд дійшов до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

У п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Тому, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач не виконав вимог суду і не надав належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду, а посилання на складне фінансове становище відповідача не є доказом неможливості виконання рішення та не підтверджується відповідними доказами.

З моменту винесення господарським судом Херсонської області рішення від 07.10.2010року по справі № 2/177-10 пройшло багато часу, однак відповідач не погасив заборгованість перед позивачем, тобто станом на день розгляду заяви, відповідач фактично отримав відстрочку виконання рішення більше 4 років.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, які склалися у відповідача не є винятковими у розумінні ч. 1 ст. 121 ГПК України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів у економіці держави та недоведеності відповідачем відсутності коштів і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, суд вважає, що заява відповідача про надання відстрочки виконання рішення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.86, 121 ГПК України, суд -

у х в а л и в:

1. Відмовити в задоволенні заяви Чкалівської сільської ради про відстрочку виконання рішення у справі № 2/177-10.

Суддя В.П.Ярошенко