КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа№ 911/5309/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Мальченко А.О.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників:

від позивача: Рацун О.В. - дов. б/н від 08.12.2014

від відповідача: Шикеринець Р.І. - дов. №2-264 від 29.12.2014

від третьої особи: не з'явились

за участю прокуратури

Київської області Літковець Ю.А.

розглядаючи

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз"

на рішення господарського суду Київської області

від 29.01.2015 (суддя Лутак Т.В.)

у справі №911/5309/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Турболінкс"

до Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" в особі філії „Виробниче ремонтно-технічне підприємство „Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

про стягнення 73791870,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Київської області були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Турболінкс" до Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" в особі філії „Виробниче ремонтно-технічне підприємство „Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" про стягнення 73791870,56 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 29.01.2015 у справі №911/5309/14 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство „Укртрансгаз" звернулось до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 29.01.2015 у справі №911/5309/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Київської області від 29.01.2015 року у справі № 911/5309/14 прийнято до провадження у складі головуючого судді: Новікова М.М. (доповідач), суддів: Зубець Л.П., Мартюк А.І. та призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного Господарського суду № 09-52/817/15 від 08.06.2015р. у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Новікова М.М. на лікарняному відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50, підпункту 2.3.52 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/5309/14

Відповідно до протоколу про повторний автоматичний розподіл справ між суддями від 08.06.2015р. справу призначено колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач): Баранець О.М. судді: Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" прийнято до свого провадження.

В судове засідання 08.06.2015 року представник третьої особи не з'явився. Розгляд справи відкладено на 07.07.2015 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного Господарського суду змінено склад колегії суду.

В судове засідання 07.07.2015 року представник третьої особи не з'явився не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника представник третьої особи, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів відхиляє клопотання ПАТ «Укртрансгаз» про залучення Генеральної прокуратури України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача як необґрунтоване.

З метою захисту інтересів держави Генеральною прокуратурою України надано доручення прокуратурі Київської області про вступ у господарську справу.

Прокуратурою Київської області прийнято рішення про вступ прокурора у розгляд господарської справи.

Колегія суддів відхиляє клопотання прокуратури Київської області про направлення господарської справи до першого слідчого відділу Управління з розслідування особливо важких справ Генеральної прокуратури України та зупинення провадження у справі.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь у судовому процесі або за своєю ініціативою, зокрема, у випадку надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів.

Тобто, зазначена норма передбачає порядок дій: 1) надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів, яке за відсутності вказівки у законі не може бути пов'язане з ініціюванням господарським судом такого надсилання з метою добування доказів; 2) зупинення провадження у справі.

А тому, зупинення провадження у справі та надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів є способом добування доказів у справі, що розглядається, наслідком якого є порушення принципів рівності перед законом і судом (ст.42 ГПК України); змагальності (ст. 43 ГПК України), обов'язку доказування і подання доказів (ст. 33 ГПК України).

Згідно з положеннями статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів лежить на сторонах.

Розслідування кримінальної справи, порушеної за фактом зловживання службовими особами ПАТ «Укртрансгаз» НАК "Нафтогаз України" на перешкоджає вирішенню господарської справи.

Колегія суддів відхиляє клопотання відповідача про призначення комплексної економічної та товарознавчої експертизи з метою визначення та встановлення правильної вартості товару, поставленного ТОВ «Турболінкс», а також наявності факту підтвердження або спростування завищення ціни.

Відповідно до п. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає експертизу.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обгрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень.

В даній справі предметом спору є стягнення заборгованості з відповідача, яка є підтвердженна належними та достатніми доказами, а саме первісною документацією, актами звірки і не підлягає визначенню.

Факт поставки товару за договором не заперечується відповідачем.

Стягнення заборгованості за договором, який є предметом спору у даній справі, був укладений в результаті проведення відкритих торгів, і відповідно ціна договору була встановленна. Результати торгів недійсними не визнавались.

Отже, ціна договору була сформована на конкурсній основі та зафіксована в договорі, тому не має підстав ставити під сумнів ціну договору.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 17.09.2012 між сторонами укладено договір про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012, за умовами якого позивач зобов'язався з моменту підписання цього договору до 31.12.2012 поставити і передати відповідачу товари (вузли до турбін, код згідно ДК 016-97-29.11.3 (запасні частини до газоперекачувальних агрегатів типів ГТК-10І, ГТК-25І), зазначені в специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною даного договору, а відповідач - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, номенклатура (асортимент) товару, технічні вимоги і якісні характеристики товару, кількість та ціна за одиницю товару обумовлюються у підписаній сторонами специфікації.

Згідно з п. 1.3 договору обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків відповідача. Про таке зменшення та у разі зміни істотних умов договору у випадках, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України "Про здійснення державних закупівель", сторони укладають додаткову угоду (додаткові угоди) до цього договору, при цьому відповідач має право вимагати від позивача документального підтвердження наявності обставин, які передбачають внесення змін до договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна цього договору становить 105800641,49 грн., у тому числі податок на додану вартість - 17633440,25 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору ціна договору (сума, визначена в договорі) може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з п. 3.3 договору ціна за одиницю товару зазначена в специфікації.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем фактичної поставленої партії товарів після пред'явлення позивачем рахунку на оплату товару (далі - рахунок) протягом 45 календарних днів після дати поставки кожної партії товару за видатковою накладною. На вимогу позивача, відповідач може здійснити попередню оплату (авансовий платіж) у розмірі не більше 30 відсотків від суми цього договору. Датою поставки товару (його партії), а також моментом переходу права власності та ризиків на товар - є дата передачі товару позивачем уповноваженій особі відповідача. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень.

Відповідно до п. 4.2 договору до рахунка на кожну партію товару додаються: видаткова та товарно-транспортна (форма № 1ТН) накладні на поставлений товар, виходячи з цін даного договору; оригінал паспорту (сертифікату якості або іншого документу, який підтверджує якість та відповідність товару) виробника; податкова накладна відповідно до положень чинного податкового законодавства України; монтажна та експлуатаційна документація українською або російською мовою.

Згідно з п. 5.1 договору термін поставки товарів: партіями в період зазначений в пункті 1.1 розділу І цього договору, але не пізніше 30 календарних днів після надання відповідачем письмової рознарядки на передачу кожної окремої партії товарів, в якій зазначається: найменування, кількість товару та адреса місця доставки товару (надалі - рознарядка).

Пунктом 5.2 договору передбачено місце поставки товарів: на базисних умовах DDP (м. Боярка, вул. Маяковського, 49, центральний склад ВРТП "Укргазенергосервіс"). Правила тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року.

Відповідно до п. 6.1.1 договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Згідно з п. 6.2.3 договору відповідач має право зменшити обсяг закупівлі товарів та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору.

Пунктом 6.4.1 договору передбачено, що позивач має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Згідно з п. 7.2.5 договору у випадку прострочення відповідачем грошового зобов'язання за даним договором, відповідач на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2012, а частині гарантійних зобов'язань та розрахунків - до повного виконання.

Відповідно до п. 11.4 договору всі зміни і доповнення до цього договору повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками позивача і відповідача.

Специфікацією, що є додатком № 1 до договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012, сторони визначили найменування, номер креслення, одиницю виміру, кількість, ціну та загальну суму товару, яка становить 105800641, 49 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем згідно п. 5.1 договору було надано позивачу рознарядку № 2393/15 від 29.11.2012 та рознарядку № 2502/15 від 13.12.2012 на поставку товару, передбаченого договором та специфікацією, а також відповідно до п. 4.1 договору здійснено попередню оплату (авансовий платіж) у розмірі 31740192, 45 грн.

На виконання умов договору позивач по товарно-транспортних накладних № 010698 від 03.12.2012 на суму 15741850, 00 грн., № 010699 від 03.12.2012 на суму 23211859,99 грн., № 010700 від 18.12.2012 на суму 39450051,00 грн., №010701 від 18.12.2012 на суму 27396880,50 грн. та по накладних № 1 від 04.12.2012 на суму 38953709,99 грн., № 2 від 19.12.2012 на суму 66846931,50 грн. поставив відповідачу товар на загальну суму 105800641,49 грн., а відповідач, на підставі довіреностей № 276 від 04.12.2012 та № 304 від 19.12.2012, вказаний товар отримав.

Крім того, позивачем було виставлено відповідачу рахунок № 1 від 04.12.2012 на суму 27267596,99 грн. та рахунок № 2 від 19.12.2012 на суму 46792852,05 грн. для оплати поставленого товару (за виключенням здійсненої відповідачем попередньої оплати), примірники яких залучено до матеріалів справи.

Проте, в порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач за поставлений товар за вищезазначеними накладними та рахунками розрахувався частково, а саме на суму 46806829,06 грн., включаючи суму попередньої оплати, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками та довідкою Публічного акціонерного товариства "Південком Банк "Комерційний банк" № 14/04 від 05.01.2015, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 58993812,43 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на те, що він при здійсненні своєї фінансово-господарської діяльності, в тому числі при виконанні договору про закупівлю товару за державні кошти №т15-124/ від 17.09.2012, повинен використовувати кошти в порядку встановленому чинним законодавством, статутом та у відповідності до затверджених НАК "Нафтогаз України" фінансових планів. Разом з тим, за твердження відповідача його фінансові плани на 2013-2014 роки з незалежних від нього обставин до цього часу не затверджені, хоча відповідач вжив всіх необхідних та обов'язкових для цього дій з дотриманням вимог законодавства, а тому до моменту погодження його фінансового плану на 2013-2014 роки відповідач позбавлений можливості здійснення у 2013-2014 роках фінансування оплати товару, отриманого по договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012, у зв'язку з чим його зобов'язання по оплаті отриманого товару не є простроченим.

Пунктом 4 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 21.06.2005 № 173, (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку торгівлі №205 від 02.03.2015 року) на який відповідач посилається у своєму відзиві, передбачено, що проект фінансового плану підприємства з пронумерованими, прошнурованими та скріпленими печаткою сторінками у двох примірниках за формою згідно з додатком 1 у паперовому та електронному вигляді подається органу, уповноваженому управляти державним майном або корпоративними правами держави, до 15 червня року, що передує плановому. До проекту фінансового плану підприємства додається пояснювальна записка, яка включає результати аналізу його фінансово-господарської діяльності за попередній рік, а також показники господарської діяльності та розвитку підприємства в поточному році та на плановий рік. У разі необхідності органи управління державним майном або корпоративними правами держави та органи, відповідальні за забезпечення реалізації державної політики у відповідній сфері, можуть самостійно встановлювати диференційовані строки подання проектів фінансових планів підприємств, але не пізніше 15 червня року, що передує плановому.

Відповідно до п. 5 вищевказаного Порядку органи, уповноважені управляти державним майном або корпоративними правами держави, у місячний строк здійснюють аналіз проекту фінансового плану підприємства з обов'язковим порівнянням його показників з показниками фінансово-господарської діяльності підприємства за два попередні роки, приймають рішення щодо затвердження/погодження фінансового плану або повернення його на доопрацювання та в письмовій формі повідомляють підприємство про прийняте рішення. Органи, уповноважені управляти державним майном, затверджують фінансовий план підприємства, а органи, уповноважені управляти корпоративними правами держави, або затверджують фінансовий план підприємства, або погоджують проект фінансового плану підприємства до 1 вересня року, що передує плановому, та в паперовому й електронному вигляді подають до Міністерства економіки України і Міністерства фінансів України завізовані та завірені печаткою копії затверджених/погоджених фінансових планів підприємств разом із пояснювальною запискою.

Проте, відповідачем будь-яких доказів звернення до НАК "Нафтогаз України" із фінансовим планом підприємства, а також вжиття інших дій щодо фінансування оплати товару, отриманого по договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012 року, не надано.

Разом з тим, слід звернути увагу, що відповідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з п. 1.3 договору обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків відповідача. Про таке зменшення та у разі зміни істотних умов договору у випадках, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України "Про здійснення державних закупівель", сторони укладають додаткову угоду (додаткові угоди) до цього договору.

Відповідно до п. 3.2 договору ціна договору (сума, визначена в договорі) може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з п. 6.2.3 договору відповідач має право зменшити обсяг закупівлі товарів та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору.

Пунктом 11.4 договору передбачено, що всі зміни і доповнення до цього договору повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками позивача і відповідача.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012 передбачена можливість зменшення загальної вартості цього договору залежно від реального фінансування видатків відповідача шляхом укладення додаткової угоди.

Проте, відповідно до матеріалів справи, відповідач не звертався до позивача з пропозиціями щодо внесення змін до договору, жодної угоди про внесення змін до договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012 сторонами не укладалося.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, враховуючи те, що договір про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012 був укладений між позивачем та відповідачем, посилання відповідача на відсутність погоджених НАК "Нафтогаз України" фінансових планів не звільняє його від виконання зобов'язань щодо оплати вартості поставленого товару.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач належними та допустимими доказами заявлених до нього вимог щодо стягнення заборгованості за отриманий товар не спростував.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами було підписано акти звірки розрахунків за період з 01.07.2013 по 31.10.2013 по договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012, яким підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 58993812,43 грн.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати за отриманий відповідачем товар настав, доказів його оплати останнім не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 58993812, 43 грн. основного боргу за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що відповідач порусив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення оплати за отриманий товар, позивач просв стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов'язання.

Згідно з п. 7.2.5 договору у випадку прострочення відповідачем грошового зобов'язання за даним договором, відповідач на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3 % річних з простроченої суми за період з 19.01.2013 по 08.12.2014 складають 3327756,50 грн., а інфляційні втрати за період з 19.01.2013 по 08.12.2014 складають 11470301,63 грн.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, погоджуєтєся з висновком суду першої інстанції, про те, що він є арифметично невірним, оскільки ним не враховано положення ст. 253 Цивільного кодексу України.

За розрахунком суду першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, здійсненим з урахуванням положень ст. 253 Цивільного кодексу України, сума 3 % річних та інфляційних втрат є більшою, ніж заявлена позивачем, а оскільки, в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання заінтересованої сторони, стягненню підлягають 3 % річних у розмірі 3327756,50 грн. та інфляційні втрати у розмірі 11470301,63 грн.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 73791870,56 грн. заборгованості за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012, з яких: 58993812,43 грн. - основного боргу, 11470301,63 грн. - інфляційних втрат та 3327756,50 грн. - 3 % річних є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 29.01.2015 у справі №911/5309/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 911/5309/14 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови направити сторонам, третій особі та прокуратурі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 08.07.2015 року.