РІШЕННЯ

"23" червня 2015 р.Справа № 921/419/15-г/17
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцькавтодор - Сервіс", м.Луцьк

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, м.Тернопіль

про cтягнення заборгованості

за участю представників:

позивача: Козак А.Ю., довіреність №б/н від 01.08.2014р.;

відповідача: Ющук А.С., начальник юридичного відділу, довіреність №08-3/633 від 29.05.2015р.

В судовому засіданні представникам сторін роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 811 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцькавтодор - Сервіс", м.Луцьк, звернувся 15.04.2015р. (згідно відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на поштовому конверті) до господарського суду Тернопільської області з позовом до Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, м.Тернопіль, про стягнення заборгованості в сумі 397375,30грн за виконані роботи з ремонту пошкоджень, руйнувань та деформації покриття проїзної частини на автомобільній дорозі державного значення М-19 Доманове (на Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на Бухарест) км 270+600 - км 270+900 в Тернопільській області згідно договору №02/05 від 27.05.2014р.

Позов обґрунтовується наступними документами: розрахунком суми позовних вимог; копією договору №02/05 від 27.05.2014р.; копією договірної ціни; копіями довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень та вересень 2014 року; копіями актів приймання виконаних будівельних робіт за червень та вересень 2014 р.; копіями платіжних доручень №436 від 11.08.2014р. та №548 від 28.11.2014р.; копією вимоги №428 від 23.10.2014р. з доказами її надіслання на адресу відповідача; копією довідки про включення позивача до ЄДРПОУ; копією свідоцтва про державну реєстрацію позивача; копією Статуту товариства; іншими матеріалами.

Ухвалою суду від 23.04.2015р. порушено провадження у справі, витребувано від сторін додаткові документи, а судове засідання призначено на 07.05.2015р., з подальшим відкладенням судового засідання на 23.06.2015р., згідно статті 77 ГПК України з урахуванням клопотання відповідача від 06.05.2015р. №08-3/505 (вх.№11551 від 06.05.2015р.) та по причині неподання сторонами усіх витребуваних судом документів, необхідних для розгляду спору по суті.

Також, ухвалою суду від 07.05.2015р., задоволено клопотання представника відповідача та в порядку статті 69 ГПК України, розгляд справи продовжено на 15 днів.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 27.05.2014р. сторонами було укладено договір підряду, згідно умов якого ТОВ "Луцькавтодор-Сервіс" зобов'язалося виконати підрядні роботи з ремонту пошкоджень покриття проїзної частини автомобільної дороги М-19 державного значення. Загальна сума виконаних робіт за договором становить 812461,00грн. Роботи відповідачем були виконані та прийняті без заперечень та зауважень відповідачем у справі, про що свідчать підписні сторонам довідки про вартість виконаних робіт та акти приймання виконаних робіт. Однак Службою автомобільних доріг проведено розрахунок лише на суму 514989,00грн, тобто по актах за червень 2014 року. За твердженням представника позивача неоплаченим залишився акт виконаних робіт за вересень 2014 р. на суму 297 472,00грн. З метою досудового врегулювання спору, товариство звернулося до відповідача з вимогою №428 від 23.10.2014р. здійснити оплату робіт, однак, станом на дату розгляду справи дана вимога не виконана, а борг не погашено. Позивач наголошує на тому, що згідно умов договору підставою для розрахунку за виконані та прийняті замовником підрядні роботи є підписані представниками сторін акти приймання виконаних підрядних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт. У зв'язку з невиконанням в повному обсязі своїх грошових зобов'язань, позивач, крім суми боргу, просить стягнути з відповідача 24955,03грн пені, 3911,96грн 3 % річних та 71036,31грн інфляційних втрат.

В процесі розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги (заява №257 від 15.06.2015р. (вх.№14376 від 19.06.2015р.), у зв'язку з цим загальна сума позову складає 447949,61грн, з яких: 297472,00грн - боргу, 24955,03грн - пені, нарахованої за період з 07.11.2014р. по 15.04.2015р. (160 днів), 5403,39грн - 3% річних за період з 16.04.2015 по 15.06.2015р. (61 день) та 120119,19грн - інфляційних втрат за грудень 2014 року, січень - травень 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Розглянувши зазначену заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, зважаючи, що остання подана у відповідності до приписів ст. 22 ГПК України, суд приймає її до розгляду.

Відповідач, згідно відзиву на позов №08-3/738 від 22.06.2015р. (вх.№14516 від 22.06.2015р.) позовні вимоги в частині суми основного боргу не заперечує. Водночас наголошує, що згідно п.9.7 договору від 27.05.2014р. Служба може здійснювати проміжні платежі за виконані роботи після підписання акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт. Тому, з метою забезпечення договірних зобов'язань Службою здійснювалася оплата вартості виконаних робіт по мірі надходження виділених бюджетних асигнувань, що узгоджується з положеннями п.9.5 договору підряду, згідно з якими Служба виконує зобов'язання по договору лише в межах виділених бюджетних коштів.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.06.2015р. підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов та додатково зазначив, що Службою автомобільних доріг подано до відповідного територіального відділення Державної казначейської служби у січня 2015 року платіжні доручення про оплату 297472,00грн коштів, однак такі повернуті без проведення оплати, про що свідчить долучений до відзиву реєстр бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів №1 та №17 від 19.01.2015р. Вважає, що зобов'язання по договору з оплати підрядних робіт не порушено, а відповідачем вживаються усі можливі заходи щодо погашення існуючої заборгованості, у зв'язку з цим робить висновок, що в даному випадку відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи та додатково подані докази, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, судом встановлено наступне.

27.05.2014р. між Службою автомобільних доріг у Тернопільській області, як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцькавтодор-Сервіс", як Виконавцем, укладено договір №02/05 (далі - договір), згідно умов якого Замовник зобов'язався прийняти по акту прийому-передачі та оплатити при відсутності недоліків роботи, а Виконавець, в свою чергу, зобов'язався на свій власний ризик виконати роботи з ремонту пошкоджень, руйнувань та деформацій покриття проїзної частини на автомобільній дорозі державного значення М-19 Доманове (на Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на Бухарест) км 270+600- км270+900 в Тернопільській області згідно вимог діючих нормативно-правових актів, зокрема, Технічних правил ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування України, Класифікації робіт з ремонтів автомобільних доріг загального користування, СОУ 42.1-0:2012 "Порядок Визначення вартості капітального та поточного ремонтів автомобільних доріг загального користування (державного та місцевого значення)", СОУ 45.2-5:2010, СОУ Д.2.2- 13617440:2006, ДСТУ БД.1.1-1:2013, ГБН Г.1-218-182:2011 (п.п.1.1-1.2, 3.1, 4.2, 10.4 договору).

Згідно пункту 2.1 договору та договірної ціни глина вартість договору становить 812461,00грн (з ПДВ). Передбачено, що фінансування робіт здійснюватиметься за рахунок і в межах виділених державних коштів та відповідно до плану фінансування (п.8.1 договору).

У розділі 9 договору сторонами узгоджено порядок проведення розрахунків за виконані роботи. Зокрема, вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті визначаються у порядку, встановленому в СОУ 42.1-0:2012 "Порядок визначення вартості капітального та поточного ремонтів автомобільних доріг загального користування (державного та місцевого значення)", СОУ 45.2-5:2010, СОУ Д.2.2-13617440:2006, ДСТУ БД.1.1-1:2013, ГБН Г.1-218-182:2011 (п.9.6 договору).

При цьому Замовник здійснює розрахунки за виконані роботи шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок Виконавця на підставі "Актів приймання виконаних підрядних робіт" (форма №КБ-2в) та "Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма №КБ3), які готує Виконавець, підписує їх та надає Замовнику для прийняття робіт. Звірку Актів з фактично виконаними роботами здійснюють Виконавець разом з представником Замовника (п.п.9.1-9.4 договору).

Згідно пунктів 9.5, 9.7 договору Замовник може здійснювати проміжні платежі за виконані роботи після підписання акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт та виконує свої зобов'язання по даному договору лише в межах відкритих асигнувань (виділених бюджетних коштів) і зобов'язаний своєчасно інформувати Виконавця про будь-які затримки із фінансуванням робіт.

Несвоєчасне або неналежне виконання сторонами своїх зобов'язань за договором забезпечено пенею в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов'язання за кожний день прострочення. Крім того, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та договором (п.п.12.2, 12.6 договору).

Договір набрав чинності з 27.05.2014р. (дати його підписання сторонами) та діє до повного виконання сторонами передбачених ним зобов'язань (п.14.2 договору).

Як випливає з матеріалів справи, позивачем, у відповідності до умов договору, фактично виконано роботи на загальну суму 812461,00грн.

Факт виконання позивачем робіт з ремонту пошкоджень, руйнувань та деформацій покриття проїзної частини на автомобільній дорозі державного значення М-19 Доманове (на Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на Бухарест) км 270+600- км270+900 в Тернопільській області підтверджується наявними в матеріалах справи та підписаними обома сторонами без зауважень актами приймання виконаних підрядних робіт та довідками про вартість виконаних підрядних робіт за: червень 2014 року на суму 122500,00грн та на суму 392489,00грн та за вересень 2014 року на суму 297472,00грн, що не заперечується сторонами належними та допустимими доказами, а навпаки - підтверджено підписами уповноважених представників на Актах та Довідках, які є підставою для здійснення розрахунків по договору.

Встановлено, що Службою автомобільних доріг здійснено часткову оплату виконаних ремонтних робіт на суму 514989,00грн (платіжні доручення №436 на суму 122500,00грн та №548 від 28.11.2014р. на суму 392489,00грн).

Таким чином, неоплаченими залишилися роботи, виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцькавтодор - Сервіс" у вересні 2014 року на суму 297472,00грн (812461,00грн -514989,00грн=297472грн).

Отже, між сторонами виник спір з приводу неналежного виконання відповідачем умов договору №02-05 від 27.05.2014р. в частині оплати повної вартості виконаних позивачем робіт.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що між сторонами у справі виникло грошове зобов'язання.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звернувся 23.10.2014р. з претензією №428 щодо погашення існуючого боргу, яку відповідачем отримано 30.10.2014р. (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення долучено до матеріалів справи), однак Службою дані вимоги позивача виконані частково, як зазначено вище, на суму 392489,00грн (платіжне доручення №548 від 28.11.2014р.).

Факт невиконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати 297472грн боргу послугував підставою для звернення з даними позовними вимогами до суду, з урахуванням інфляційних втрат, нарахуванням пені та 3% річних .

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Таким чином, цивільні права та обов'язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 629 ЦК України).

Частиною другою статті 193 ГК України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

В силу приписів ст.ст. 11, 16, 509 ЦК України та ст.ст. 1, 2 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Між тим, із системного аналізу правовідносин, що склалися між сторонами та норм закону, які їх регулюють, суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір з підстав непогашення заборгованості за виконані роботи по договору підряду в повному обсязі. Отже, за змістом ч.1 ст.509, ч.3 ст.510, ч.1 ст.837 ЦК України, ч.1 173 ГК України правовідносини, які виникли між сторонами є грошовим зобов'язаннями, за якими замовник зобов'язаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Згідно приписів ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судом, позивачем у червні та вересні 2014 року виконано підрядних робіт н загальну суму 812461,00грн, з яких Службою автомобільних доріг у Тернопільській області оплачено 392489,00грн. Залишок боргу становить 297472грн, строк оплати яких настав 06.11.2014р. (після закінчення 7-ми денного терміну, передбаченого ст. 530 Ц України).

Вимога №428 від 23.10.2014 р., котра надіслана відповідачу в порядку ст. 530 Ц України про оплату 689 961грн, заборгованості, що існувала на день пред'явлення вимоги, оплачена частково.

Станом на 15.04.2014 р. (згідно штампу 18 відділення поштового зв'язку м.Луцька про відправлення позовної заяви на адресу суду), за твердженням позивача, яке не заперечено відповідачем, борг останнього перед позивачем в оплаті вартості виконаних робіт по ремонту автошляху М-19, становить 297472грн.

Таким чином, знаходять свої підтвердження у матеріалах справи доводи позивача стосовно того, що відповідачем в установлені договором строки вартість виконаних робіт повністю не оплачена, що є порушенням умов договору, положень статей 526, 530, 854 ЦК України та ст.193 ГК України.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на суму 297472грн є правомірними, документально підтвердженими та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку.

Водночас, несвоєчасне або неналежне виконання грошових зобов'язань за договором від 27.05.2014р. сторони забезпечили пенею в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов'язання за кожний день прострочення.

Розглядаючи дану позовну вимогу товариства, судом враховано наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з частиною другою статті 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Розмір штрафних санкцій, відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, згідно п.12.2 договору сторонами встановлено пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення виконання зобов'язання. Тобто, умовами договору сторонами змінено розмір пені, утім він не є більшим від встановленого законом розміру.

Згідно з ч. 9 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оцінюючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині нарахованої неустойки (пені), та поданий розрахунок неустойки, здійснений з неоплаченої частини вартості робіт за період з 07.11.2014р. по 15.04.2015р. (160 днів) в розмірі 24955,03грн, суд, здійснивши власні арифметичні підрахунки, вважає їх переконливими та такими, що відповідають приписам статей 258, 546, 547, 549 ЦК України, вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та умовам укладеного договору.

В силу приписів частини 2 статті 625 ЦК України, кредитор має право вимагати, а боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та три відсотки річних з цієї суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Оцінивши подані позивачем розрахунки інфляційних нарахувань у розмірі 120119,19грн (за період за грудня 2014 року по травень 2015 року) та 3 % річних у розмірі 5403,39грн, здійснені за період з 16.04.2015 по 15.06.2015р. (61 день), суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені і є такими, що відповідають визначеним Держкомстатом України індексам інфляції за період з грудня 2014 року по травень 2015 року та вимогам закону, оскільки ні договір, ні закон, не встановлюють іншого розміру процентів, ніж той, який передбачено нормами ЦК України.

Твердження відповідача щодо відсутності факту прострочення платежів за договором підряду та наявність у договорі умов щодо можливості оплати виконаних робіт по мірі надходження виділених бюджетних асигнувань (п.9.5 договору), а також посилання на вжиття Службою усіх можливих заходів щодо погашення існуючої заборгованості спростовуються нормами закону, умовами договору та матеріалами справи, виходячи з такого.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 837 ЦК України, основними обов'язками замовника за договором підряду є обов'язок прийняти від підрядника результат виконаної роботи та обов'язок оплатити його. Ці обов'язки замовник повинен виконувати у строки (терміни), визначені законом або договором.

Згідно пунктів 9.1-9.4 договору сторонами обумовлено, що підставою для здійснення розрахунків за виконані підрядні роботи є підписані сторонами Акт приймання виконаних підрядних робіт за формою №КБ-2в та Довідка про вартість виконаних підрядних робіт, форми №КБ-3.

Як встановлено судом, та це не заперечується сторонами у справі, факт виконання та прийняття підрядних робіт за вересень 2014 року, загальною вартістю 297472,00грн оформлено Актом та Довідкою від 16.09.2014р., які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

Таким чином, обов'язок відповідача оплатити виконані та прийняті роботи у зазначеній сумі настав.

Водночас, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що пунктами 9.5, 9.7 договору Замовнику надано право здійснювати проміжні платежі за виконані роботи після підписання акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт та виконати свої зобов'язання по даному договору лише в межах відкритих асигнувань (виділених бюджетних коштів).

Однак, суд також враховує, що умовами договору на відповідача, як Замовника робіт, покладено обов'язок своєчасно інформувати позивача про будь-які затримки, пов'язані із фінансуванням робіт.

З пояснень відповідача в судових засіданнях з'ясовано, що таких повідомлень на адресу позивача не надходило, у матеріалах справи також відсутні докази повідомлення позивача про обставини, які спричинили чи спричинять невиконання /неналежне виконання умов договору в частині строків оплати робіт. За даних обставин, доводи відповідача про відсутність відповідних асигнувань на оплату робіт згідно договору від 27.05.2014р. та у зв'язку з цим, відсутність підстав для застосування штрафних санкцій, судом відхиляються як неспроможні.

Також, відсутність бюджетних асигнувань на фінансування робіт за договором не може бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплатити відповідні роботи, оскільки в разі відсутності коштів для оплати робіт замовник мав право та можливість призупинити виконання умов договору з моменту, коли відповідачу стало відомо про такі обставини .

Згідно зі статтею 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій позивача, що порушує його право на отримання коштів за виконані роботи за договором.

Таким чином, з огляду на викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Враховуючи, що чинне законодавство України не містить будь-яких особливих вимог до договорів, які укладаються суб'єктами підприємницької діяльності з бюджетними установами, виконання договору повинно здійснюватись на загальних підставах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012р. у справі №15/5027/715/2011, постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446 та рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у справі.

В судовому засіданні 23.06.2015р. оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення господарського суду відповідно до ст.85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 629, 837, 838, 853, 854 ЦК України, ст.ст.173, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Тернопільській області (м.Тернопіль, вул.О.Кульчицької, 8, ідентифікаційний код 25887079) -297472грн 00коп боргу, 24955,03грн пені, 120119,19грн інфляційних нарахувань, 5403,39грн. 3% річних та 8959,00грн в повернення сплаченого судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцькавтодор - Сервіс" (м.Луцьк, вул.Дубнівська, 66, ідентифікаційний код 23251561).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

На рішення суду яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено "06" липня 2015 року.

Суддя Н.О. Андрусик