ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р.Справа № 922/2650/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Дем'яновій Є.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантаж БІ.ЕМ.ДЖІ.", м. Жмеринка Вінницької області
до Приватного підприємства "Фурбі-Транс", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 16375,23 грн.
за участю представників:

від позивача: Скачко В.В. - довіреність № б/н від 14.05.2015

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вантаж БІ.ЕМ.ДЖІ.", м.Жмеринка Вінницької області (далі за текстом - позивач), звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Фурбі-Транс", м. Харків (далі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості у розмірі 16375,23 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором-заявкою транспортно-експедиційного обслуговування №3 від 21.03.2014 в частині оплати послуг перевезення.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав вимоги, викладені у позові, та просив суд його задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти застосування скороченого строку позовної давності, передбаченого ч. 5 ст. 315 ГК України, оскільки відповідач не є вантажовідправником або вантажоодержувачем, а виконував функції перевізника у правовідносинах з своїми контрагентами, для чого скористався послугами позивача. Крім того, відповідачем вчинено дії щодо визнання боргу, що свідчить про переривання позовної давності.

Відповідач у відзиві проти задоволення позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити у зв'язку із пропуском позивачем скороченого строку позовної давності, передбаченого ч. 5 ст. 315 ГК України.

В судове засідання відповідач свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представника позивача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

21 березня 2014 року між позивачем, як перевізником, та відповідачем, як експедитором, укладено договір-заявку №3 транспортно-експедиційного обслуговування (далі за текстом - Договір).

За умовами Договору позивач зобов'язався здійснити перевезення вантажу (сої насипом) автомобільним транспортом (зерновоз) за маршрутом с.Йосипівка Козятинського району Вінницької області - м. Херсон (пункти 3-5 Договору).

Датою завантаження сторони узгодили 21.03.2014, а датою вивантаження - 22.03.2014 (пункти 6, 7 Договору).

Відповідно до пункту 8 Договору вартість перевезення складає 297,00грн. за тонну. Експедитор повинен в повному обсязі оплатити перевізнику вартість перевезення протягом 10 банківських днів з моменту падання оригіналів документів: рахунку, акту виконаних робіт, товарно-транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу(пункт 8 Договору).

24 березня 2014 року сторони підписали акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 263. яким підтвердили, що позивач виконав послуги перевезення по маршруту с. Йосипівка (Козятинський р-н. Вінницька обл.) - м.Херсон вартістю 12444,30грн., а відповідач претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

08 квітня 2014 року позивач направив відповідачу оригінали документів, зазначених у п.8 Договору, що підтверджується експрес-накладною №4706.

Відповідач у відзиві, зазначив, що отримав дані документи 09.04.2014.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний в повному обсязі погасити заборгованість за отримані послуги перевезення протягом 10 банківських днів після отримання вказаних документів, тобто до 23.04.2014 включно.

30 квітня 2014 року позивач, враховуючи не виконання відповідачем своїх зобов'язань в установлений строк, направив відповідачу претензію про сплату заборгованості в сумі 12444,30грн.

Наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунках позивача підтверджується здійснення відповідачем часткового погашення заборгованості на загальну суму 1444,30грн. Так, відповідач 14.07.2014 сплатив 1000,00грн. та 18.02.2015 сплатив 444,30грн.

Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за виконане перевезення вантажу становить 11000,00 грн.

У зв'язку із непогашенням заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 11000,00грн. Заборгованості за надані послуги, 5038,00грн. інфляційних втрат, а також 337,23грн. - 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 11000,00грн.

Відповідач доказів погашення заборгованості у повному обсязі суду не надав, наявність боргу у відзиві не заперечував.

В той же час, частиною 5 статті 315 ГК України встановлено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Суд зазначає, що між сторонами у справі укладено саме договір перевезення, в якому позивач є перевізником. Відповідно, до його позовних вимог застосовується строк позовної давності передбачений частиною 5 статті 315 ГК України.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку перебіг строку позовної давності починається з 24.04.2014, тобто з наступної дати після закінчення передбаченого пунктом 8 Договору строку на здійснення оплати послуг перевезення, та закінчується 24.10.2014.

В подальшому, 14.07.2014, відповідач сплатив частину заборгованості в розмірі 1000,00грн.

Враховуючи приписи статті 264 ЦК України строк позовної давності перервався та почався заново. У зв'язку із цим, строк позовної давності закінчився через 6 місяців після вчинення відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, тобто здійснення 14.07.2014 часткової оплати заборгованості. Тому, починаючи з 15.01.2015, строк позовної давності є пропущеним.

Позивач звернувся з даним позовом 22.04.2015, що підтверджується конвертом, в якому надійшла позовна заява.

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності.

Частина 4 статті 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідач надав суду заяву №б/н від 25.05.2015 про застосування позовної давності.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв'язку із пропуском позивачем позовної давності.

При цьому суд не погоджується з доводами позивача про те, що відповідач є експедитором у відносинах із своїми контрагентами, а тому не може бути вантажовідправником або вантажоодержувачем за договором перевезення, виходячи з наступного.

Статтею 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Отже, чинне законодавство дозволяє експедитору укладати договори перевезення вантажу в інтересах клієнта, що мало місце в даному випадку. При цьому, безпосередньо в договорі перевезення вантажу експедитор, виходячи з визначення договору перевезення (ст. 909 ЦК України), може виступати виключно як відправник або одержувач вантажу.

Таким чином, виконання відповідачем функцій експедирування щодо третіх осіб не впливає на характер договірних зобов'язань перевезення між позивачем та відповідачем у даній справі та, відповідно, на правовідносини сторін поширюються положення частини 5 статті 315 ГК України щодо 6-місячного строку позовної давності.

Надаючи оцінку, наданим позивачем копії листа №1302-15 від 13.02.2015, в якому відповідач гарантував погашення заборгованості за Договором-заявкою №2103Л від 23.03.2014 та факту здійснення відповідачем часткової оплати 18.02.2015 на суму 444,30грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно абзацу 6 пункту 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

У зв'язку з цим, вищевказані документи не свідчать про переривання позовної давності, оскільки вказані дії щодо визнання боргу вчинені відповідачем після спливу позовної давності.

Крім того, вищевказаний лист №1302-15 від 13.02.2015 містить посилання на інший договір (№2103Л від 23.03.2014), ніж той на підставі якого позивач звернувся з позовом у даній справі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 13.07.2015 р.

Суддя М.В. Калантай