ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р.Справа № 922/3138/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", м. Львів
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів
за участю :

позивача - Кузнєцов С.І. - за дов.;

відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, ФОП ОСОБА_2 суму заборгованості та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань за додатковим договором № 1 про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку № НОМЕР_2 від 02.09.2013 р. в розмірі 12984,71 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту в розмірі 10436,65 грн., прострочених відсотків в сумі 1,04 грн. та простроченої суми комісії за адміністрування кредиту в сумі 2547,02 грн.

Представник позивача в призначене судове засідання з'явився, підтримує свої позовні вимоги.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень на позов, в зв'язку з чим справа розглядається в порядку статті 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

02.09.2013 р. між ПАТ "Кредобанк" та ФОП ОСОБА_2 (позичальником) був укладений додатковий договір № 1 про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) № НОМЕР_2, згідно якого Банк видав позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. Згідно п. 2.2. договору, остаточною датою повернення овердрафту є 02 вересня 2014 року.

П. 3.3. договору, позичальник сплачує проценти/комісії при поступленні коштів на його поточний рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти/комісії.

Відповідно до п. 4.1. договору овердрафту, відповідач зобов"язався повернути овердрафт в повному обсязі в порядку та терміни, передбачені договором та/або додатками до нього. Згідно п. 2.1.2, процентна ставка встановлюється в розмірі 0,01% річних.

На підставі п. 3.2. договору овердрафту, проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно, 360 днів у році) за ставкою, вказаною в п. 2.1.2 договору з урахуванням строку користування овердрафтом, з моменту надання овердрафту до терміну, вказаному в п. 2.2. договору або до дати звернення банку із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення суми овердрафту та сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів.

Ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Взяті на себе Банком зобов"язання згідно договору овердрафту щодо надання позичальнику кредиту були виконані в повному обсязі, що підтверджується копіями меморіального ордеру та виписки по особовому рахунку відповідача. Але всупереч умовам договору овердрафту зобов"язання по договору відповідачем не виконуються, овердрафт в порядку та терміни, передбачені договором овердрафту не повертається.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарсько Кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Умовами договору овердрафту (п. 2.6., п. 6.1. кредитного договору) передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань (повернення овердрафту, оплати процентів, комісій) позичальник, на вимогу Банку, сплачує йому пеню в подвійній обліковій ставці НБУ від несвоєчасно сплаченої суми, що діяла в період прострочки, за весь час прострочки.

12.01.2015 р. Банк направив на адресу відповідача вимогу, в якій просив позичальника виконати зобов"язання за договором овердрафту, але відповідач ніяким чином на неї не відреагував.

Станом на 02.02.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 12984,71 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту в розмірі 10436,65 грн., прострочених відсотків в сумі 1,04 грн. та простроченої суми комісії за адміністрування кредиту в сумі 2547,02 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 526, 530 ЦК України, ст. ст. 1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (61082, АДРЕСА_1, Код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, Код , р/р 57 в ЦФ ПАТ "Кредобанк", МФО 325365) неповернуту суму кредиту в розмірі 10436,65 грн., прострочені відсотки в сумі 1,04 грн., прострочену суму комісії за адміністрування кредиту в розмірі 2547,02 грн. та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.06.2015 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа № 922/3138/15